Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», в інтересах якого діє представник Вірютіна О.В., звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з них суму заборгованості за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 38559,25 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 2684 гривень. В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог, надавши відповідну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та горячу воду в сумі 36062,32 гривень та судові витрати у розмірі 2684 гривень. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в тому числі за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі. Внаслідок відмови відповідачів від виконання обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг, станом на 01 лютого 2022 року за відповідачами утворилась заборгованість за період за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень. 19 вересня 2023 року представник позивача Вірютіна О.В. надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, при цьому зазначила, що заборгованість за період з 01 травня 2020 року по 31 січня 2022 року складає 23860,04 гривень. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] 05 червня 2023 року надала до суду заяву, в якій відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України просила застосувати строк позовної давності, частково задовольнити позовні вимоги позивача після надання ним оновлених розрахунків, обґрунтованих нарахувань в сумах, що відповідають нормам чинного законодавства, вважає, що інші відповідачі не мають відповідати за вказаними зобов`язаннями, оскільки не є співвласниками квартири. В подальшому відповідачем надана заява про застосування строку позовної давності, в якій вона зазначила, що за її підрахунком за період з травня 2020 року сума боргу складає 23860,04 гривень, яку вона згодна сплатити. Інші відповідачі правом на наданні відзиву не скористались, будь-яких клопотань та заяв до суду не надавали. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 липня 2023 року прийнято до розгляду заяву Вірютіної О.В. про зменшення розміру позовних вимог, подану до Київського районного суду міста Харкова 21 липня 2023 року. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача Вірютіна О.В. у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності за наявними матеріалами справи. Інші відповідачі, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є користувачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . В даному приміщенні зареєстровані всі відповідачі, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03 травня 2023 року. Як вбачається зі змісту відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, наданого відповідачем із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з неповною та несвоєчасно оплатою таких послуг станом на 01 лютого 2022 року за відповідачами утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Судом встановлено, що відповідачі є користувачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , всі вони значаться зареєстрованими за вказаною адресою. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону Україні "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (що діяли на час виникнення спірних- правовідносин), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пп.1, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, вбачається, що станом на 01 лютого 2022 року за відповідачами утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень. Відповідач в ході судового розгляду не довів неправильності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, більш того, визнав позовні вимоги частково - в межах строків позовної давності, в частині стягнення з нього заборгованості за період з 01 травня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 23860,04 гривень. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. На підставі викладеного, вирішуючи спір, суд встановив, що позивач надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду до квартири відповідачів, останній від вказаних послуг у встановленому законом порядку не відключилася, є споживачами та отримують вказані послуги, однак не виконують зобов`язання щодо їх сплати, у зв`язку з чим мають заборгованість за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень, плата за опалення та гарячу воду нараховувалася відповідачам правомірно, належних та допустимих доказів щодо оскарження за спірний період встановлених тарифів за надання послуг з теплопостачання або скарг щодо їх якості відповідачами не надано. При цьому, суд зазначає, що за приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку відмовились від послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», або ж будь-які звернення до останнього з приводу їх непроживання та не користування такими послугами. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з теплопостачання з відповідачів солідарно у повному обсязі. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4 ст. 543 ЦК України). У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення прозову про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень. Разом з тим, відповідачем подане клопотання про застосування строку позовної давності, з приводу якого суд вважає необхідним зазначити наступне. За приписами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Звертаючись до суду з цим позовом, КП «ХТМ» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 36062,32 гривень. Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 01 травня 2023 року, тобто зі сплавом строків позовної давності щодо вимог позивача за період з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року. За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаний період. Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача поважних причин пропущення позовної давності у три роки для звернення до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що є підстави для застосування позовної давності та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за період з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, які нараховано за період з 01 травня 2020 року по 31 січня 2022 року, сума яких складає 23860,04 гривень, є обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Такою суд враховує, що відповідач [PERSON] повністю визнає вимоги в цій частині. Щодо судових витрат Згідно платіжного доручення №5379 від 22 березня 2023 року, позивачем під час пред`явлення позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2684 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 23860,04 гривень, що складає 66,16%, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1775,82 - по 591,94 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial