Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У травні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 11778, 41 грн. та судового збору. Позов обґрунтований тим, що відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію на підставі підпункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з листопада 2007 року. Згідно з індивідальних відомостей про застраховану особу з липня 2022 року відповідач працює в ДУ «Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь», у зв`язку з чим виплату пенсії за вислугу років відповідачу призупинено. Позивач зазначає, що у зв`язку з цим утворилась переплата пенсії за період із 12.07.2022 року по 30.11.2022 року в розмірі 11778, 41 грн. які просить стягнути із відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2023 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.09.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволення позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримувала пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» з листопада 2007 року. Згідно витягу із Наказу Начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний віськовий клінічний госпіталь» від 12.07.2022 року №197, солдата запасу [PERSON] з 12.07.2022 року зараховано до списків Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на всі види забезпечення та призначено на посаду медичної сестри відділення невідкладної медичної допомоги клініки та визнано такою, що 12.07.2022 року справи та посаду прийняла та приступила до виконання службових обов`язків за посадою. Відповідно до довідки №339 від 10.04.2023 року переплата пенсії [PERSON] становить в загальному розмірір 11778, 41 грн. Згідно трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , остання 12.07.2015 року звільнена з посади у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення виплати. Згідно підпункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022, призвана Святошинським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу, 12.07.2022 року зарахована до списків Національного військово-медичного клінічного центру «Голвоний військовий клінічний госпіталь» на посаду медичної сетри відділення невідкладної медичної допомоги клініки. Відповідач 22.07.2022 прийняла присягу військовослужбовця та останній присвоєно звання молодшого сержанта, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] . Отже, оскільки після нарахування пенсії трудові відносини не поновлювались, підстави для припинення її нарахування не має. Окрім цього, законодавством не передбачено обов`язку військовослужбовця самостійно надавати відомості в органи Пенсійного Фонду України щодо нарахувань грошового забезпечення. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Закон встановлює два виключення з цього правила: по - перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності рахункової помилки з боку особи, яка проводить таку виплату та недобросовісності з боку набувача. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019року у справі № 607/4570/17-ц. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь - якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для перерахування пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було. Таким чином, враховуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом, недоведеність позивачем недобросовісності дій відповідача чи зловживання з боку останнього, а також наявності рахункової помилки, суд вважає, що правових підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed