Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказує,\~що вона\~є донькою\~ [PERSON] .\~05 липня 2006 року шлюб між батьком позивачки, [PERSON] та матір`ю позивачки, [PERSON] , було розірвано. 06 березня 2014 року рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області [PERSON] було позбавлено батьківських прав, а прізивще позивачки " [PERSON] " змінено на " [PERSON] ". [PERSON] у вересні 2022 року була прийнята на навчання до Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника на факультет фізичного виховання і спорту спеціальності 017 "Фізична культура і спорт" 1- го курсу освітнього рівня "Бакалавр' денної бюджетної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою від 11.05.2023. На сьогодні позивачку матеріально повністю забезпечує її матір, [PERSON] , яка надає їй грошові кошти на потреби та витрати. Крім цього, позивачка періодично їздить на змагання з баскетболу в Європу та по Україні в складі Баскетбольного клубу Франківськ-Прикарпаття та Збірної України. Відповідач по справі не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов`язаний це робити. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19.06.2023 було відкрито спрощене позовне провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Водночас від її представниці - адвокатки Щербяк Юлії Василівни надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Відповідно до вимог ст.190 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвала суду від 19.06.2023 разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів, відповідно до вимог ст. 190 ЦПК України, були направлені на адресу відповідача, за якою останній згідно з відповіддю з Управління державної Міграційної служби в Рівненській області зареєстрований, повернулися до суду відміткою пошти про причини невручення: "за закінченням терміну зберігання". Крім того, виклик відповідача в судове засідання здійснювався через розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України (http://court.gov.ua/). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.2014. Позивачка досягла повноліття [INFO] . Згідно з копією рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06.04.2014, [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно позивачки. Відповідно до копії довідки від 11.05.2023 № 06-14/09-13/832, виданої Прикарпатським національним університетом ім.В. Стефаника, позивачка навчається на факультеті фізичного виховання і спорту спеціальності 017 "Фізична культура і спорт" 1- го курсу освітнього рівня "Бакалавр' денної бюджетної форми навчання, передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2026 року. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як зазначено в п.20 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За змістом ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Судом приймається до уваги те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє позивачку можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи те, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має власного заробітку та потребує матеріальної допомоги, пов`язаної з навчанням, а відповідач в свою чергу є особою працездатного віку, беручи до уваги обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представницею позивачки надано договір про надання правової допомоги №29-05/23 від 29.05.2023, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору №29-05/23 від 29.05.2023. Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2022 у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Суд зазначає, що представницею позивачки надано суду достатньо доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та доказів щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг зі складністю справи та виконаними роботами. Таким чином судом встановлено, що позивачка отримала правову допомогу і понесла витрати в розмірі 2 000, 00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене, судовий збір в сумі 1073, 60 грн стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved