Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

18 травня 2021 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідачів з позовом з подальшим уточненням позовних вимог, в якому остаточно просив визнати [PERSON] покупцем замість [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:046:0006 для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0950 га, що розташована в [ADDRESS] , укладеним 21.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений 21.09.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Біцюк Т.Є. за реєстровим номером № 758; зобов`язати приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. або будь-якого іншого державного реєстратора вчинити реєстраційну дію щодо реєстрації права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до номеру запису про право власності 11259379 від 21.09.2015 року в графі "Власники" замість [PERSON] внести запис [PERSON] . В обґрунтування вимог посилається на те, що перебував з 08.10.2010 р. по 12.02.2021 р. у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У зв`язку з його від`їздом за кордон, він попросив матір своєї дружини [PERSON] прийти до нотаріуса та оформити на себе як продавця вищезазначеної земельної ділянки, яка і була оформлена на [PERSON] , проте остання не здійснювала розрахунок із продавцем, як це має бути зазначено у договорі купівлі-продажу. Фактичним покупцем цієї ділянки є позивач. Підставами для укладення такого договору було те, що в силу зайнятості позивача та неможливості постійно перебувати в місті Миколаєві, він вимушений був попросити тещу, з якою на той час перебував у довірливих стосунках , отже попередньо особисто обравши вказану земельну ділянку , домовившись з продавцем [PERSON] та сплативши йому обумовлені грошові кошти за придбану земельну ділянку завчасно. При оформленні договору купівлі-продажу нерухомого майна позивач не був присутній і оскільки у них була нормальна родина і довірливі стосунки попросив свою тещу відповідачку [PERSON] оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки на своє ім`я. На підтвердження в подальшому укладення договору купівлі-продажу у якості покупця, продавець [PERSON] написав власноруч розписку про отримання коштів від позивача в розмірі 47 303 грн та про відсутність претензій к ньому як покупцю. В подальшому після розірвання шлюбу з донькою відповідачки в 2020 році, остання відмовляється визнавати його власником спірної земельної ділянки, хоча [PERSON] у власність земельну ділянку не приймала, ніколи не цікавилася цим майном, не відвідувала її, ділянка перебуває у його володінні та користуванні, він має намір її забудови , про що замовив відповідну технічну документацію та проект будівництва житлового будинку. Посилаючись на зазначені обставини просив задовольнити позовні вимоги. Як правову підставу позову зазначає ст. 203, 626,655 ЦК України. 25.06.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Зозулею О.,М надано відзив на позов,в якому позов не визнають, просять відмовити у його задоволенні. Ззаначив, що позивач викрав у відповідачки оригінали правовстановлюючих документів та технічної документації на вказану земельну ділянку. Також позивач був присутній при посвідченні угодиу нотаріуса, він повідомляє неправдиві відомості щодо свого перебування за межами України. Позивач не підтвердив, що преедава особисті кошти продавцю, а вартість цієї земельної ділянки не така велика, що відповідлачка не могла придбати це майно за кошти своєї родини. Також зазначив, що позивач достеменно знаючи про оформлення спірного договру на [PERSON] протягом 6 років не звертався за поновленням ніби-то свого порушеного права. Ухвалою від \~ \~ \~21.05.2021 року \~ відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року\~про забезпечення позову накладено обтяження у вигляді арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:046:0006, площею 0,0950 гектарів, в [ADDRESS] - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Протокольною ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову. Позивач суду пояснив, що на час укладення оспорюваного правочину у нього були певні обставини, які він не може повідомити суду, через які він не мав змоги оформити купівлю земельної ділянки на себе тому і попросив тещу, оскільки на той час вони були однією родиною і їх стосунки грунтувалисі на довірі. Він самостійно займався вибором земельної ділянки, планував придбання землі для будівництва будинку для своїх дітей- онуків відповідачки. Продавець ділянки до офомленні угоди і не бачив [PERSON] , всі перемовини вів він, також особисто передавав свої власні кошти продавцю. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , донькою відповідачки, остання відмовляється визнавати його власником спірної зеемльної ділянки, що і змусило його звернутися до суду за захистом свого права власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивися, надав суду письмові пояснення по суті позову, в яких повністю визнав позовні вимоги та підтвердив викладені в позові обставини , а саме щодо отримання грошей за продану земельну ділянку саме від [PERSON] та ведення переговорів щодо продажу ділянки саме з ним. Про те, що покупцем за догвором буде виступати [PERSON] він дізнався лише у нотаріальній конторі, де остання та дружина позивача [PERSON] повідомили йому, що так сталося і укладенян угоди саме з стефанчиною [PERSON] , є спільне рішення з [PERSON] , та за його згодою та на його прохання.Оскільки він гроші за землю отримав ще до нотаріального посвідчення угоди, у нього не було підстав сумніватися щодо рішення позивача . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явивилася, надала суду письмові пояснення по суті позову, в яких заперечила викладені в позові обставини. Зазначила, що всі твердження позивача є неправдивими .На дату нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] , перебував в Україні та ніхто не забороняв йому бути присутнім у нотаріуса та оформити договрі на себе, натомість він не уповноважив її укладати цей договрі, вона діяла від свого імені та в інтересах своєї родини та за власні кошти. Просила розглядати позов у її відсутність. Представник відповідачки адвокат Зозуля О.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Третя особа приватний нотаріус Біцюк Т.Є. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення учасників, встановивши обставини справи та дослідивши надані докази, покази свідків, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. 21 вересня 2015 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,950 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 4810137200:01:046:0006, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 758. Продаж майна вчинено за домовленістю сторін за 47303 грн, які отримані Продавцем від покупця до підписання цього Договору.Сторони своїми підписами під цим договором підтвердили факт повного розрахунку за продану земельну ділянку. Відповідно до п. 4.7 цього Договору, сторони також засвідчили, що даний договорі вчинений ними не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини і не є фіктивним або удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи до посвідчення вказаного договору, також були надані нотаріально посвідчені згода подружжя продавця [PERSON] , також заява про надання згоди на придбання вказаної ділянки від 21.09.2015 року від чоловіка відповідачки [PERSON] , в якій зазначено, що зміст ст.ст. 60,61,65 Сімейного кодексу України стосовно того, що зазначене нерухоме майно належатиме йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно розписки, оригінал якої перебуває у позивача, [PERSON] отримав 05 вересня 2015 року від [PERSON] грошові кошти в розмірі 47303 грн завдаток за ділянку по [ADDRESS] на оформлення документів. Згідно розписки, оригінал якої перебуває у позивача, [PERSON] отримав 21 вересня 2015 року від [PERSON] грошові кошти в розмірі 47303 грн як повний розрахунок за прданиу земельну ділянку по [ADDRESS] . Претензій до нього, як до покупця даної ділянки не має, та в подальшому мати не буде. Також позивачем надані документи на підтвердження того, що весною 2016 року він був замовником виконання певних підготовчих будівельних робіт за адресою вказаної земельної ділянки. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.02.2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (донька відповідачки [PERSON] ). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення, що в 2015 році працював разом з [PERSON] , на заводі, перебували у дружніх стосунках. Костянтин влітку 2015 року повідомив йому, що має намір придбати земельну ділянку в Матвіївці для себе для будівництва будинку, потім попросив його бути присутнім як свідок при передачі гроошей 47-48 тисяч гривень продавцеві ділянки [PERSON] , гроші [PERSON] передавав особисто біля ділянки на початку вересня 2015 року. Свідок добре знав дружину [PERSON] , а от тещу [PERSON] не знав. Про походження грошей, які позивач віддав за земельну ділянку, він не знає, про такі тонкощі не запитував. Згідно зі статтями\~6,\~11\~та\~12 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті\~202, частини третьої статті\~203 ЦК України\~головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. З огляду на те, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.328, ч.4 ст.334 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у\~главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем нерухомого майна, здійснюється на підставі положень\~ЦК України\~, які передбачають обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаних договорів що при укладенні оспорюваного договору було дотримано його сторонами. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За загальним правилом тягар доказування покладається на позивача. Натомість будь-яких доказів, які могли б переконливо і об`єктивно засвідчити доводи заявника про те, що саме він фактично був покупцем спірної земельної ділянки , позивачем подано не було, матеріали справи їх не містять, а судом не було здобуто. Сама по собі наявність розписки продавця щодо факту передачі коштів за продану ділянку безпосередньо [PERSON] не свідчить про належність йому особисто цих коштів адже позивач взагалі не надав суду жодних доказів розміру його доходів за вказаний період. Крім цього, суд критично сприймає доводи позивача стосовно того, що спірна ділянка була придбана ним за особисті кошти та для власного використання, але зареєстрованаза відповідачем виключно з тієї підстави, що між ними склались родинні відносини, засновані на взаємній довірі. Позивач не посилався суду на жодну об`єктивну перешкоду неможливості оформлення на себе оспорюваного договору купівлі-продажу, навіть відмовивиши пояснити суду мотиви своєї поведінки. При цьому суд звертає увагу, що під час розгляду справи позивач [PERSON] не зміг підтвердити належними доказами факт свого від`їзду станом на 21 вересня 2015 року та об`єктивну неможливість присутності у нотаріуса для посвідчення оспорюваного договору. Як викладено у Постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 201/5565/19 (провадження № 61-14926св21), колегія суддів вважала за необхідне також зауважити про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Саме тому для тих ситуацій, коли одна із сторін договору оспорює договір, вчинений між ними має також ураховуватися принцип добросовісності як загальна засада цивільного законодавства (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). У пункті 4.7 договру сторни підтвердили, що цей договрі не є фіктивним чи удаваним, відповідає їх внутрішньому волевиявленню , укладення договру не пов`язане із збігом будь-яких важких обставин і повністю задовольняє інтереси продавця та покупця. У пункті 2.1 договору сторони обумовили, що своїм підписом під цим договором, продавець підтверджує факт повного розрахунку за продане майно від покупця ( [PERSON] ). Тоді як у розписці, складеній [PERSON] зазначено, що він отримав обумовлену догвором суму за продану ділянку від покупця [PERSON] . Проте, як зазначалося вище, договрі купівлі-продажу нерухомого майна вимагає обов`язкового посвідчення, що було дотримано сторонами цього договору відповідачами по справі, і вказаний договір не визнаний недйсним в установленому законом порядку. Натомість укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки не може підтверджуватися простою письмовою розпискою. Суд також\~ звертає\~увагу,\~що в\~позовній заяві\~ [PERSON] \~в обґрунтування\~підстав визнання\~його покупцем\~за \~договором купівлі-продажу,\~посилався на\~те,\~що не\~мав змоги\~бути присутнім\~на посвідченні\~договру через\~відсутність в\~Україні і\~уповноважив тещу\~лише провести\~певні значущі\~дії щодо\~оформлення документів\~на земельну\~ділянку ,\~а дізнався\~про те,\~що фвона\~оформила землю\~на себе\~лише після\~розірвання шлюбу\~з її\~донькою.\~Проте в\~судовому засіданні\~він підтвердив,\~що перебував\~в Україні\~на час\~посвідчення договору\~і що\~одразу знав\~про оформлення\~договору на\~тещу і\~це було\~його власне\~рішення,\~що грунтувалося\~на довірливих\~відносинах,\~адже не\~міг сам\~виступати покупцем\~«за певних\~обставин»,\~яку саме\~вони переслідували\~ мету\~суду не\~повідомив,\~ тобто\~діяв недобросовісно. Враховуючи вищевказане, суд доходить до висновку, що позивач не надав доказів самостійного придбання спірної земельної ділянки , що є його процесуальним обов`язком за статтями 12,81\~ЦПК України, його твердження про усну домовленість з відповідачкою [PERSON] є бездоказовим припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення. За такого, суд дослідивши докази по справі з урахуванням вимог диспозитивності, діючи в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини за яких його слід визнати покупцем за договором купівлі\~продажу земельної ділянки від 21.09.2015 р. у сукупності із іншими позовними вимогами, щодо цього майна, які є похідними від основної вимоги, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити. Так, як вбачається з матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договру, він укладений у відповідності до вимог чинного законодавства за формою та змістом, з його тексту вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договру та настали реальні налідки відчуження земельної ділянки. Згідно\~статті 204 ЦК України\~правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним.Відповідно до частини першої статті\~202, частини третьої статті\~203 ЦК України\~умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення, його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити при вирішенні такого спору, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у справі\~№ 904/5726/19, активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2)\~суд самостійно\~здійснює пошук\~правових норм\~щодо спору\~безвідносно до\~посилання сторін;\~3)\~суд самостійно\~застосовує право\~до фактичних\~обставин спору\~(da\~mihi\~factum,\~dabo\~tibi\~jus).Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Проте , нормами\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору - така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц. Зокрема, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. Нормами\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.\~Стаття 235 ЦК України\~не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з мотивів відсутності правової підстави, у суду відсутні підстави для поновлення та застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами.

Outcome: dismissed