Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом, яким, зменшивши позовні вимоги під час розгляду справи, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 14470,72 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.11.2019 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 8535439. Згідно з умовами договору відповідачу було надано грошові кошти у сумі 5000 грн. Сторони визначили, що строк позики складає 30 днів із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день. Відповідно до п.2 Договору розмір процентів на прострочену позику складає 2,70% в день. 03.04.2017 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №03042017, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики № 8535439 від 11.11.2019 року у розмірі 9900,00 грн. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників № 97 від 12.03.2020 року до Договору факторингу № 03042017 від 03.04.2017 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 9900,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за Договором позики № 8535439 від 11.11.2019 року, станом на 12.03.2020 року (на день відступлення права вимоги) його заборгованість становить 9900,00 грн, яка складається з: - заборгованість за основним боргом 5000 грн, - заборгованість за нарахованими та несплаченими базовими процентами 2400 грн, - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 2500 грн. Окрім того, позивач нарахував 3% річних та інфляційних втрат за увесь час прострочення, які складають: - заборгованість за 3% річних - 828,52 грн, - заборгованість за інфляційними витратами 3742,20 грн. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 25.01.2023 року, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість, яка станом на 27.12.2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати, становить 14470,72 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Жук Ю.Б. надав суду заяву про часткове визнання позовних вимог, якою позовні вимоги в частині стягнення заборгованості визнав частково в розмірі 9247,65 грн. з наступного розрахунку: 5 000, 00 грн - тіло кредиту (кошти отримані та неповернені відповідачем); 2 400,00 грн - відсотки за користування коштами за період з 11.11.2019 року по 10.12.2019 року; інфляційні втрати в розмірі - 1 406,08 грн за період з 01 березня 2020 року по 24 лютого 2022 року; 3% річних (ст.625 ЦК України) за період з 01 березня 2020 року по 24 лютого 2022 року в розмірі - 441,57 грн. Витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн не визнав повністю, в силу їх бездоказовості. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: Відповідно до ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2023 року позовна заява ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20 лютого 2023 року у вказаній справі було ухвалено заочне рішення суду. 13 березня 2023 року було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2023 року. 16 травня 2023 року заочне рішення суду від 20 лютого 2023 року по справі № 154/255/23 було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однією із сторін або власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.11.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 8535439. Згідно з умовами договору відповідачу було надано грошові кошти у сумі 5000 грн. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на електронну пошту (e.mail) відповідача, про що свідчить п.5 договору позики, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1 Договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 5 Договору позики цей договір укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозицій, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 03.04.2017 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №03042017, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики № 8535439 від 11.11.2019 року у розмірі 9900,00 грн. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників № 97 від 12.03.2020 року до Договору факторингу № 03042017 від 03.04.2017 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 9900,00 грн. Згідно розрахунку позивача, у зв`язку із невиконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за Договором позики № 8535439 від 11.11.2019 року, станом на 27.12.2022 року його заборгованість перед позивачем становить 14470,72 грн, яка складається з: - заборгованості за основним боргом - 5000 грн, - заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами 2400 грн, - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 2500 грн, - заборгованості за 3% річних - 828,52 грн, - заборгованості за інфляційними витратами 3742,20 грн. Всупереч умовам Договору позики, відповідач не виконував свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Профіт Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Факт укладення договору позики № 8535439 від 11.11.2019 року та права вимоги у позивача за вказаним договором сторонам не оспорюється. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент сторін щодо факту укладення кредитного договору, права вимоги позивача на заборгованість за кредитом та стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 2400,00 грн, оскільки ці обставини сторонами визнані сторонами та не оспорюються. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику в розмірі 2500 грн; 3% річних 828,52 грн., та інфляційних втрат за увесь час прострочення, які складають 3742,20 грн, суд керується наступним. Як вбачається з п. 2 договору позики № 8535439 від 11.11.2019 року, дата укладення позики визначена як 11.12.2019 року, тобто, строк дії договору становить 30 днів з 11.11.2019 року по 10.12.2019 року. Дані про те, що відповідач пролонгував кредитний договір матеріалами справи не доведено, а судом не встановлено. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення із [PERSON] процентів за прострочену позику у розмірі 2500 грн, які були нараховані після спливу строку кредитування, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вимог про стягнення з відповідача відсотків за період з 10.12.2019 року по 01.03.2020 року позивачем не було заявлено. Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 13) з 12.03.2020 року по 27.12.2022 року 3 % річних склали 828,52 грн., а інфляційні витрати за період з березня 2020 року по листопад 2022 року склали 3742,20 грн. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, і він триває по даний час. В Україні воєнний стан введено Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, (зі змінами, внесеними Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року, № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача інфляційних витрат та процентів за кредитом, нарахованих після спливу строку кредитування та в період з 24.02.2022 року є необґрунтованими. Так, за період з березня 2020 року (дата нарахування заявлена позивачем) по лютий 2022 року інфляційні втрати складають 1406,08 грн, 3 % річних від суми заборгованості складають 441,57 грн. Вимог про стягнення з відповідача відсотків за період з 10.12.2019 року по 01.03.2020 року позивачем не було заявлено. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судом встановлено, що між ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» та АО «Правовий Діалог» було укладено Договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги в суді. Як вбачається із Акту прийому-передачі наданої правової допомоги № 3 від 06.12.2022 року, який є Додатком № 4 до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, АО «Правовий Діалог» в межах розгляду даної справи було надано правничі послуги загальною вартістю 5000 грн, з яких: консультації, вивчення документів кредитної справи, складення проекту позовної заяви. Факт сплати позивачем на користь АО «Правовий Діалог» 5000 грн. на виконання Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року підтверджується платіжною інструкцією № 10079 від 15.12.2022 року. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2481,00 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: partial