Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі адвоката Булдигіної М.С., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовано тим, що 10.02.2026 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 634392 грн., що еквівалентно 23760 доларів США на день оформлення договору позики. Строк повернення грошових коштів встановлено до 17.08.2017 року. Також, 10.02.2016 року, на виконання умов основного зобов`язання, було укладено між [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] 05.04.2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором позики та передачу прав за договором іпотеки [PERSON] , тому [PERSON] є іпотекодержателем. 01.11.2022 року [PERSON] направив [PERSON] пропозицію щодо виконання укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики, але сума позики не повернута у повному обсязі. Просив звернути стягнення на предмет іпотеки- квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 868869 грн., що еквівалентно 23760 доларів США, шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру. Ухвалою суду від 30.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 10.04.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кравченко О.В. надійшов відзив на позов, в якому адвокат просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити за його безпідставністю, оскільки у договорі іпотеки, сторони договору, чітко визначили позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки і не передбачили можливості звернення до суду з такими вимогами. Відповідно до діючого законодавства суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно за іпотекодержателем. Ухвалою суду від 22.02.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направивши письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, за участі його представника- адвоката Булдигіної М.С. ( а.с.74). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, направивши письмову заяву про розгляд справи у його відсутності ( а.с.90). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Булдигіна М.С. підтримала позов. Суду пояснила, що за договором позики, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , останній отримав грошові кошти, еквівалентом 23\~760 доларів США, які повинен був повернути у строк до 10.08.2017 року та суму позики не повернув до теперішнього часу. На теперішній час іпотекодержателем є [PERSON] , на підставі укладеного договору, тому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравченко О.В., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Не заперечувала проти укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики, між [PERSON] та [PERSON] договору відступлення прав вимоги. Суду пояснила, що на теперішній час сума боргу не відповідає дійсній сумі, відповідач сплачує свій борг, тому сума заборгованості є меншою. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 10.02.2026 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 634392 грн., що еквівалентно 23760 доларів США на день оформлення договору позики. Строк повернення грошових коштів встановлено до 17.08.2017 року ( а.с.3). Також, 10.02.2016 року, на виконання умов основного зобов`язання було укладено між [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] ( а.с. 10-14). 05.04.2021 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір передачі прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 10.02.2016 року за реєстровим номером № 92, за яким [PERSON] передав усі права за договором іпотеки [PERSON] ( а.с. 15-16) та договір про відступлення права вимоги від 05.04.2021 року ( а.с. 17-19). 01.11.2022 року [PERSON] направив [PERSON] пропозицію щодо виконання укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики ( а.с.7-8). Відповідно до укладеного 09.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] договору іпотеки, а саме п.2.1.1, іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань за договором позики, зазначеним у п.1.9 Договору, задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги у порядку зазначеному у п.5 цього договору, у повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відшкодування збитків, що завдані простроченням виконання, а також витрати на утримання предмету іпотеки, витрати, що пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Відповідно до п.5.1.3 Договору іпотеки,\~Іпотекодержатель має право на свій розсуд: - застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 5.2., 5.3., 5.4. цього Договору), шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем або передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; - звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; - звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частина перша статті 37 Закону передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому, позивач не позбавлений, відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Велика Палата Верховного суду в постанові від 21.03.2018 року, у справі № 760/14438/15-ц дійшла висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України, у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки-квартиру, шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , необхідно відмовити.

Outcome: dismissed