Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

До Жовківського районного суду Львівської області звернулася [PERSON] із позовом про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ) зареєстрований за ним будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв.; витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ) зареєстровану за ним земельну ділянку, кадастровий номер 4622786700:01:007:0023, площею 0, 25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засідані позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Щодо викладеного відповідачем у попередніх судових засіданнях та представником відповідача у судовому засіданні заперечили, вважають що дані ними пояснення документально не підтвержені та не спростовують наведеного у позові. Просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач у попередніх судових засіданнях та його представник в судовому засіданні надав пояснення щодо підстав та предмету позову. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки [PERSON] на законих підставах став володільцем успадкованого майна, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити за безпідставністю таких. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з відповідачем дружили (коли були підлітками), разом грали у футбол із відповідачем. [PERSON] більше часу проводив у селі ніж у себе дома. Після смерті дядька часто приїжджав у село та доглядав за домоволодінням. Станом на сьогоднішній час там ніхто не проживає і не доглядає господарство. Пригадує, що брат батька відповідача ( [PERSON] ) за час свого життя говорив, що будинок ніхто продавати не буде, а буде успадкований відповідачем. Наскільки йому відомо, такий залишив заповіт в користь відповідача. Наголосив, що за життя [PERSON] позивач приїжджала, а після його смерті ні, на його думку через те, що вона перебувала за кордоном, однак приїжджав її чоловік і і проживав у будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що його господарство є по сусідству із спірним господарством. Пригадує, що колись хотів купити будинковолодіння Стадницьких, однак йому відмовили з тих причин, що таке залишиться родичам, а саме що будинок записаний на племінника [PERSON] (власника будинку) - [PERSON] . Чоловік позивачки [PERSON] (брат померлого [PERSON] ) про це знав, однак хоча і проживав у м. Львові, приїжджав. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,0 кв. та земельна ділянка належали до колгоспного типу двору головою якого була [PERSON] , [INFO] , що видно із запису погосподарської книги за 1986-1990 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] , яка надана для огляду в судові засідання Рава-Руською міською радою Львівського району Львівської області на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області про витребування доказів. Разом із нею станом на 1986 р. був зареєстрований її син - [PERSON] (липень 1934 р.н.). [PERSON] померла [INFO] і в погосподарську книгу внесено запис про те, що головою даного будинковолодіння став її син - [PERSON] (а.с.34-35 погосподарської книги за 1986-1990 рр. ). Із запису погосподарської книги за 1991-1995 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] , яка надана для огляду в судові засідання Рава-Руською міською радою Львівського району Львівської області на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області про витребування доказів видно, що у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] ; - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що видно із запису акта про смерть № 23 від 04.10.1993 року (а.с. 89, 150 том № 2 матеріалів цивільної справи). І знову ж таки, у зв"язку із смертю голови двору в погосподарську книгу за 1991-1995 рр. внесено запис про те, що головою даного будинковолодіння став - [PERSON] (а.с.22-23 погосподарського книги за 1991-1995 рр. та а.с. 163-165 том № 1, а.с. 7-12 том № 3 матеріалів цивільної справи). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року.Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки,що знаходяться на праві власності у громадян. Отже, право власності двору було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства, а саме постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв.Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5 Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05. 1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Оскільки, всі члени колгоспного двору станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року, а саме [PERSON] та [PERSON] , не втратили право на частку в майні, то усі мали право на рівну частку в майні двору, а саме по 1/2 частині кожен. Судом витребовувались із нотконтори належним чином завірені копії спадкових справ після смерті: - [PERSON] , померла [INFO] ; - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) наданих на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області (а.с.41-42 том № 3 матеріалів цивільної справи) видно, що спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились, у Спадковому реєстрі будь-яка інформація відсутня. З вищенаведеного суд робить висновок, що після смерті матері [PERSON] у 1986 році домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею, перейшли у володіння [PERSON] (її сина та рідного брата [PERSON] -чоловіка позивачки), який хоч і не оформив спадщину нотаріально, однак в силу ЦК (1963 року) вступив у володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] у 1993 році, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею, перейшли у володіння [PERSON] , який хоч і не оформив спадщину нотаріально, однак в силу ЦК (1963 року) вступив у володіння спадковим майном. Слід зазначити, що [PERSON] мала трьох рідних синів [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] та [PERSON] (батько відповідача). Даний факт сторонами не оспорювався. Як встановлено з матеріалів справи, батько відповідача - [PERSON] (батько відповідача) станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] зареєстрований не був та після смерті матері [PERSON] та свого брата [PERSON] в силу ЦК (1963 року) не вступав у володіння спадковим майном, тобто жодного відношення до спадкового майна не мав. З вищенаведеного можна зробити висновок, що відповідач не може бути спадкоємцем по закону спірного будинковолодіння, а лише по заповіту. Однак, ще за життя [PERSON] , житель с. Кам"янка Нова, Жовківського району Львівської області, на ім"я завідуючого нотаріальної контори Жовківського району Львівської області написав заяву про те, що "в зв"язку із тяжким станом прошу належну мені хату з присадибною ділянкою переоформити, як спадщину на мого брата [PERSON] , після моєї смерті.". Дана заява написана 31.08.1993 року та проставлено заявником власноручний підпис (а.с.20 том 1 матералів цивільної справи). 18.09.1993 року [PERSON] , проживаючий в с. Кам"янка Нова, Жовківського району Львівської області на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . Даний заповіт підписаний [PERSON] та посвідчений секретарем Новокам"янської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області Білутою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 16, що видно з його копії (а.с.21 том № 1 матеріалів цивільної справи). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі видно, що вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 38293665, що видно з копії витягу в матеріалах цивільної справи (а.с.14 том № 2). З вищенаведеного суд робить висновок, що намір викладений [PERSON] у заяві від 31.08.1993 року затверджений ним у складеному заповіті від 18.09.1993 року, а саме спадкоємцем його майна став його брат [PERSON] (хоча і ідентифікції такого у заповіті не було, однак такий намір задокументовано у заяві від 31.08.1993 року). Інших належних та допустимих доказів, які б спростували вказане суду сторонами не надано. Навпаки, з документів, які є в матеріалах справи даний факт лише підтверджується. Тобто, [PERSON] , що народився у с. Нова Кам`янка, Жовківського району, Львівської області (РНОКПП [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) фактично прийняв спадщину від свого брата [PERSON] , з огляду на наступне. Загальні положення щодо застосування зазначених спадкових правовідносин регулювалися Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, після смерті брата- [PERSON] , [PERSON] укладає заяву-договір за № 146/14 від 12.09.2014 року з ФОП [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОЖБ, яка розташована за адресою: с. Нова Кам"янка. В подальшому, а саме 01.12.2014 року, [PERSON] звертається до ФОП [PERSON] із заявою (клопотанням) з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] . До заяви додав копію паспорту, ідентифікаційного коду та копію реєстраційного посвідчення на нерухоме майно (а.с. 33 том № 1 матеріалів цивільної справи). З копії паспорту [PERSON] , [INFO] (а.с. 34-35 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії пояснювальної записки (а.с. 31-32 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що замовник - [PERSON] (землекористувач) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Форма власності земельної ділянки, що розташована на території Новокам"янської сільської ради [ADDRESS] - комунальна. Цільове призначення такої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). [PERSON] на вказану земельну ділянку відсутні, що видно із переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявн земельні сервітути (а.с. 45 № 1 матеріалів цивільної справи). 31.01.2015 року між [PERSON] ФОП [PERSON] підписано акт № 146/14/15 здачі-прийняття виконаних робіт згідно договору № 146/14 від 12.09.2014 року, що видно з його копії (а.с. 50 том № 1 матеріалів цивільної справи). 24.03.2015 року гр. [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розроблену ФОП [PERSON] , яка розташована в межах [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4622786700:01:007:0023, що видно з копії рішення Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області 29-ї сесії 6-го демократичногог скликання за № 8 від 24.03.2015 року. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] видане виконкомом Новокам"янської сільської ради 03.03.2009 року на підставі рішення виконкому Новокам"янської сільсьої ради від 30.10.2008 року за № 4 на будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.130 том № 1 матеріалів цивільної справи) видно, що таке видано на ім"я [PERSON] . Форма власності - приватна. Частка: 1/1. На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що видно з копії такого за № 22447402 від 10.04.2009 року, реєстраційний номер 26615653 виданого КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с.131 том № 1 матеріалів цивільної справи). Всі вищевказані документи наявні у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на гр. [PERSON] (а.с.27-52, 119-147 том № 1 матеріалів цивільної справи). Суд звертає увагу на те, що підписи [PERSON] (замовника) на усіх документах, які наявні у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на гр. [PERSON] розроблену ФОП [PERSON] , відповідають підпису у паспорті громадяника України [PERSON] , [INFO] . Так, [PERSON] отримав паспорт книжечку, що видно з його копії. Згідно абз. 1 п. 3, абз. 3 п. 6 Положення про паспорт громадянина України затвердженої Постановою Верховної ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26 червня 1992 року N 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. У суду немає підстав піддавати сумніву підписи на документах, які містяться у матеріалах земельної документації, так як такі візуально відповідають підпису у паспорті [PERSON] . Про призначення почеркознавчої експертизи відповідач не клопотав. Оскільки [PERSON] помер у 1993 році, а тому спадкування відбувається у відповідності до ЦК УРСР (1963 року). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 ЦК УРСР. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до статтей 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) існує дві черги спадкоємців за законом: - спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу. - при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Виходячи з викладеного вище, що підтверджується матеріалами справи, неспростовним є факт, що [PERSON] (1938 р.н.) був законним спадкоємцем свого брата - [PERSON] , як за заповітом так і за законом (2 черга), прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право власності на будинок, здійснив відповідні дії по внесенню змін про власника в погосподарську книгу. Зокрема, ним було оформлено право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом - будинок) згідно рішення Новокам`янської сільської ради № 4 від 30.10.2008 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в селі Нова Кам`янка», а також здійснено процедуру отримання безоплатно у власність земельної ділянки, кадастровий номер 4622786700:01:007:0023, площею 0, 25 га, що знаходиться за зазначеною адресою. Крім цього, [PERSON] (1938 р.н) для оформлення права власності на земельну ділянку було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 2014 року. Належним та допустимим доказом того, що технічна документація була замовлена саме [PERSON] (1938 р.н) є те, що: - в пояснювальній записці зазначена його адреса, - на заяві (замовленні) від 01.12.2014 року стоїть його підпис, - додано паспорт та РНКПО, - додано свідоцтво про право власності на будинок, - в графі «землекористувач» в акті обстеження та узгодження меж земельної ділянки від 19.09.2014 року також стоїть підпис [PERSON] (1938 р.н.), - в графі власник/землекористувач акту прийомки-передачі межових знаків та зберігання від 15.06.2014 стоїть підпис [PERSON] (1938 р.н.), - в переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути в графі «землекористувач» стоїть підпис [PERSON] (1938 р.н.), - акт №146/14/15 здачі-приймання виконаних робіт від 31.01.2015 року містить підпис замовника - [PERSON] (1938 р.н.). З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Франківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.96 том № 2 матеріалів цивільної справи) видно, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Нова Кам"янка, Жовківського району Львівської області помер [INFO] . На виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 21/2020 заведена 17.09.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.91-148 том № 2 матеріалів цивільної справи). З копії документів, які знаходяться в матеріалах спадкової справи судом встановлено наступне. Ще за життя, а саме 20.07.2017 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині [PERSON] , [INFO] (позивачу по справі). Даний заповіт підписаний [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1558, що видно з його копії. 17.09.2020 року [PERSON] ( [INFO] ) звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом. З копії рішення виконкому Новокам"янської сільської ради від 30.10.2008 року за № 4 видно, що виконком Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області вирішив: - оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на ім"я [PERSON] ; - видати свідоцтво про право власності на вищезгаданий житловий будинок [PERSON] ; - Червоноградському МБТІ зареєструвати право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Всі оглянуті вище документи, які наявні в матеріалах справи та стосуються [PERSON] , належать особі - [PERSON] , [INFO] (чоловіку позивачки) оскільки, коли він звертався із заявою про виготовлення технічної документації на земельну ділянку, то надавав такі замовнику. Так як, у жодному документі не ідентифіковано особу [PERSON] , а саме не зазначено дати його народження, віку, місця народження, а тому саме це призвело на думку суду, до спору, оскільки відповідач та чоловік позивачки (спадкодавець) є обоє [PERSON] . Позивачці про це стало відомо лише при оформленні спадкового майна, а саме коли на вимогу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. надійшла копія реєстраційної справи з КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" до яких із заявою звернувся [PERSON] , [INFO] із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області від 30.10.2008 року за № 4 (а.с.113 том № 2 матеріалів цивільної справи). Саме це рішення було долучено [PERSON] , [INFO] (чоловіком позивачки) до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , тобто стосувалося саме чоловіка позивачки - [PERSON] , [INFO] . Саме на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.03.2009 року виданого викокомом Новокам"янскої сільської ради Жовківського району Львівської області, що видане на підставі рішення № 4 від 30.10.2008 року на ім"я [PERSON] , [INFO] відповідач [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) оформив 10.04.2009 року право власності на будинок, що за адресою: [ADDRESS] . А 30.11.2020 року (вже після смерті спадкодавця - чоловіка позивачки - [PERSON] ) відповідач оформив на своє ім"я земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 4622786700:01:007:0023, що за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта (а.с. 14-18 том № 1 матеріалів цивільної справи). У зв"язку із такими розбіжностями, [PERSON] не оформила спадкового майна після смерті свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , а саме: будинковолодіння та земельної ділянки, що за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач - [PERSON] зверталась до Жовківського ВП Кам"янка-Бузького ВП 24.12.2020 року із заявою про внесення злочину щодо спірного майна з боку відповідача, однак в ході розгляду матеріалів було встановлено, що дані матеріали містять цивільно-правові відносини та відносяться до компетенції судових органів, що видно з копії довідки за результатами проведення перевірки від 30.12.2020 року (а.с. 239 том 1 матеріалів цивільної справи). Суд не залишає поза увагою довідки видані виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради за № 3551/02-17 від 28.09.2021 року та №3552/02-17 від 28.09.2021 року гр. [PERSON] (позивачу у справі) (а.с.64 том 3 2 матеріалів цивільної справи) з яких вбачається, що будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 4622786700:01007:0023 розташована на териорії Новокам"янської сільської ради Жовківського району Львівської області по [ADDRESS] належить [PERSON] (чоловіку позивачки). Водночас заяви та всіх документів, які стали підставою для винесення рішення № 4 від 30.10.2008 року Новокам"янською сільською радою про оформлення права власності за [PERSON] у старости Новокам"янського старостинського округу Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області немає. У Рава-Руській міській раді Львівського району Львівської області (як правонаступника Новокам"янської сільської ради Жовківського рйаону Львівської області) такі також відсутні та передані не були, що видно з відповідей наданих на вимогу суду (а.с.30 том № 3 матеріалів цивільної справи). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є дружина, [PERSON] (позивач), відповідно до заповіту від 20.07.2017 року, реєстраційний номер 1558, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голубенко Н. І., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48476387 від 20.07.2017 року. Після смерті чоловіка [PERSON] , набувши статусу спадкоємця вона звернулася до нотаріуса з метою належного оформлення прав на спадкове майно, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61707235 від 17.09.2020 року. В процесі оформлення спадкових прав, позивач дізналася, що право власності на будинок та земельну ділянку належить вже не померлому чоловіку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), яке йому заповів його рідний брат - [PERSON] , а однофамільцю - племіннику [PERSON] , [INFO] - [PERSON] [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , - відповідачу). Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2020 року. Зокрема, суд звертає увагу не те, що у графі відомості про права власності не зазначено ідентифікаційні дані власника, а лише прізвище, ім`я та по батькові і у випадку отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою місцезнаходження, наприклад Будинку, неможливо встановити ідентифікаційні дані власника (копію довідки № 237505994 від 17.12.2020 року). Як стверджує позивач, документи спадкодавця [PERSON] , [PERSON] зберігалися в будинку і позивач їх бачила 21.07.2020 року, згодом перебуваючи у важкому стані у зв`язку із смертю чоловіка, остання не відвідувала будинок, та прибувши згодом помітила зміни у дверному замку (відсутня планка до дверної ручки) та відсутність документів. Станом на сьогодні, [PERSON] немає доступу ні до будинку, ні до господарських будівель, де зберігаються її речі та речі покійного чоловіка, усі замки змінені, доступ обмежений. З жовтня 2020 року остання перебувала на самоізоляції у зв`язку з захворюванням, а одужавши наприкінці листопада 2020 року, виявила і переоформлення права власності на земельну ділянку на Відповідача. Варто зазначити, що право власності на земельну ділянку, зареєстроване на підставі рішення Новокам`янської сільської ради «Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки громадянину [PERSON] » № 8 від 24.03.2015 року. Так, у згаданому рішенні відсутні ідентифікаційні дані особи, якій передається у власність земельна ділянка. Проте, у рішенні згадується про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 2014 року, розроблену ФОП [PERSON] , оригінал якої наявний в позивача, де серед документів замовника технічної документації наявна копія паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків саме її чоловіка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), а не відповідача. Окрім цього, у згаданій технічній документації підписи покійного чоловіка позивача [PERSON] на заяві-договорі № 146/14 від 12.09.2014 року, заяві (клопотання) від 01.12.2014 року співпадають з підписом, що зазначений на його паспорті, до цього ж в заяві (клопотання) від 01.12.2014 року містяться його ідентифікаційні дані, що очевидно й відрізняються від даних Відповідача. Це повністю спростовує факт, що процес отримання у власність земельної ділянки здійснювався відповідачем. Вивчивши усі матеріали справи суд прийшов до висновку, що даний спір виник з приводу спадкового майна та у відповідності до чинного законодавства відноситься до категорії "Спадкове право". Підставою виникнення спору стала помилкова реєстрація права власності на земельну ділянку та будинок за адресою: [ADDRESS] за відповідачем - [PERSON] , [INFO] з підстав відсутності іденифікції спадкодавця у документах на підставі яких проводилась реєстрація права власності за відповідачем. Позивач мала б звертатись в суд з позовом про скасування права власності на земельну ділянку та будинок зареєстрованих за відповідачем, однак суд бере до уваги, що саме позивач обирає спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів (ст. 16 Цивільного кодексу України), а підстави для відмови у захисті цивільного права та інтересу позивача, як це передбачено ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України відсутні. Тому при вирішенні спору, суд виходить з наступного. За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу). Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення досуду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 зроблено висновок, що «передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач)». У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що «аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позивачем правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривні 00 копійок судового збору, що підтверджується квитанцією. Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved