Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Представник позивача 23.09.2021 звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAFGAK55836056 від 30.04.2008 року у розмірі 531780,94 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7976,71 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.04.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAFGAK55836056. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 91505,13 грн. на термін до 29.04.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з зазначеними порушеннями за кредитним договором відповідач станом на 14.09.2021 року має заборгованість в загальному розмірі 531\~780,94 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 64328,18 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 14273,96 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7948,64 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 445230,16 грн. 28.09.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова зазначену цивільну справу прийнято до провадження судді Губської Я.В. в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.02.2023 закрито підготовче провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, щодо невиконаня умов договору відповідачем та наявність заборгованості. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № HAFGAK55836056. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 91505,13 грн. на термін з 30.04.2008 до 29.04.2013 року, предметом застави визначено автомобіль марки Chevrolet Aveo, який належить відповідачу на праві власності. Договір підписаний сторонами. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, 91505,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67%. Пунктами 6.2.2 та 6.2.4 Договору передбачена відповідальність позичальника (відповідача по справі) сплачувати відсотки за користування кредитом та погасити кредит в сумі та строки передбачені договором. Відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з зазначеними порушеннями за кредитним договором відповідач станом на 14.09.2021 року мав заборгованість в загальному розмірі 531\~780,94 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 64328,18 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 14273,96 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7948,64 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 445230,16 грн. Згідно п. 4.7 Договору, кошти, отримані Банком від позичальника для погашення заборгованості направляються для її погашення в такій черговості: - для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав Банк за Договором, - для оплати неустойки згідно зі статтею 14 Договору, - для оплати простроченої заборгованості за винагородами, - для оплати простроченої заборгованості за процентами, - для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом, - сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: (1) за винагородами, (2) за процентами, (3) за наданим Кредитом. У відповідності до п.п. 14.2,14.3 кредитно-заставного договору при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4 договору щодо повернення основної суми кредиту, а також щодо сплати процентів і винагород позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Відповідно до п. 14.9 при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 днів, банк, має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми невиконаного зобов`язання. Згідно п. 14.10 нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконано відповідною стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до п. 14.11. Кредитно-заставного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, приписи ч. 3 ст.551, ч.2 ст.616 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність) та ч. 4 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за певних умови. Під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] по тілу кредиту становить 64328,18 грн., 14273,96 грн. - заборгованість за процентами, 7948,64 грн. - заборгованість за комісією, 445230,16 грн. - заборгованість за пенею. Нарахована АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вказану суму пеня складає 445230,16 грн., що перевищує розмір збитків банківської установи і є явно неспіврозмірною. В даному випадку неустойка (пеня) перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача кредитних послуг та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14, й підстав відступати від неї не вбачається. Тому, з урахуванням зазначеного, ступеня виконання кредитних зобов`язань, суд вважає за необхідне розмір пені за порушення [PERSON] виконання договірних зобов`язань зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту 64328,18 грн., що відповідатиме принципам справедливості, добросовісності, розумності. Відносно позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за комісією за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі та особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року, справа № 524/5152/15-ц дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов"язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено норматитвно-правовими актами. Верховний Суд дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною. Таким чином, в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 7948,64 грн. слід відмовити. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС Верховного Суду від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Отже, позовні вимоги про нарахування комісії суперечать вимогам чинного законодавства та включення такої комісії до суми заборгованості не ґрунтується на законодавстві України. Отже вимоги позивача про стягнення заборгованості із врахуванням сум комісії в сумі 7948,64 грн. не підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими й підлягають частковому задоволенню в розмірі 142 930 гривень 32 копійок, з яких:64328,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14273,96грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 64328,18 грн. - пеня. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України). Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2143,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial