Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~18.04.2007\~між Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»,\~правонаступником якого\~внаслідок реорганізації\~стало АТ\~«Альфа-Банк»,\~та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~665/004-514,\~відповідно до\~якого останній\~отримав у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпеченості,\~повернення,\~строковості,\~платності та\~цільового характеру\~використання грошові\~кошти у\~сумі 46\~000\~доларів США.\~Судовим наказом Приморського районного\~суду м.\~Одеси від\~03\~березня 2010\~року стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором кредиту № 665/004-514 від 18 квітня 2007 року у розмірі 163 467,01 грн, вирішено питання про судові витрати. Судове рішення відповідачем не виконано. Посилаючись на передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання, позивач АТ «Сенс Банк» (до зміни назви АТ «Альфа-Банк») просив стягнути з відповідача [PERSON] нараховані на кредитну заборгованість, що стягнута з відповідача на підставі судового рішення, за період з 02.08.2019 по 01.08.2022 3% річних в сумі 14 712, 03 грн та інфляційні втрати в сумі 66\~109, 79 грн, а всього 80\~821, 82 грн та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 залучено до участі у справі правонаступника позивача, вказавши замість Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Акціонерне товариство «Сенс-Банк». Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник АТ «Сенс-Банк» подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені про розгляд справи належним чином. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 09.10.2023. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ 18.04.2007 між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 665/004-514, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 46\~000 доларів США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 квітня 2010 року. Судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2010 у справі № 2-н-492/10 стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого внаслідок реорганізації стало АТ «Альфа-Банк», суму заборгованості за договором кредиту № 665/004-514 від 18 квітня 2007 року у розмірі 163 467,01 грн, державне мито у розмірі 817, 34 грн, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 30 грн. Доказів виконання судового рішення матеріали справи не містять. Предметом даного позову є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та суми інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Як визначено ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Із правового аналізу положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України встановлено, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18, у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Як слідує з матеріалів справи, позивачем за період з 02.08.2019 по 01.08.2022 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 14 712, 03 грн та інфляційні втрати в сумі 66 109, 79 грн. В той же час, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Вирішуючи такі вимоги, спираючись на встановлені судом фактичні обставини правовідносин сторін, норми закону, а також враховуючи висновки, викладені у постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимоги, а отже і можливість їх задоволення, однак частково шляхом стягнення за період з 02.08.2019 по 23.02.2022 включно 3% річних, нарахованих на прострочену суму боргу в розмірі 12 589, 20 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 32 806, 99 грн. Отже, з ухваленням 03.03.2010 у справі № 2-н-492/10 судового наказу про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилося, невиконання [PERSON] грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України у виді трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 12 589, 20 грн та інфляційних втрат в сумі 32 806, 99 грн, а всього в загальному розмірі 45 396, 19 грн. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 393, 53 грн.

Outcome: partial