Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», [PERSON] , в якому прохала стягнути солідарно із відповідачів на її користь: матеріальну шкоду у розмірі 121\~076, 48 грн., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. та судові витрати у розмірі 23\~056, 30 грн. В обґрунтування позову вказала, що 14.12.2022 відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП про те, що він, керуючи транспортним засобом Renault К460, д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п.13.3 ПДР України та здійснив зіткнення із автомобілем «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , під її керуванням, в результаті чого автомобіль «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] ,о тримав механічні пошкодження. Постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 28.12.2022 року (справа № 548/2227/22) провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Згідно Висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» від 27.10.2022 за результатами проведення авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження встановлено, що водій автомобіля Renault К460, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.13.3 ПДР України. Дії водія [PERSON] у даній ДТП не відповідають вимогам п.13.3 ПДР України та знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП. Вона ж повинна була діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України. Технічна можливість уникнути дану ДТП не визначалася її діями, як водія автомобіля «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] . Таким чином, в її діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Вона є власником пошкодженого автомобіля «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] . Транспортний засіб Renault К460, д.н.з. [NUMBER] , належить АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ». Автомобіль Renault К460, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований ПАТ «СК «Українська страхова група». У зв`язку із страховим випадком, 26.01.2023 року ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила їй страхове відшкодування у розмірі 70\~834 грн. 47 коп. Відповідно до Висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» від 28.11.2022 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , складає 191\~910, 95 грн. Згідно пояснень [PERSON] , він на момент ДТП працював у іншого відповідача, тому невідшкодована шкода підлягає стягненню з обох відповідачів солідарно у розмірі 121\~076 грн. 48 коп. Також прохала стягнути витрати на проведення двох експертиз: авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження у розмірі 14\~724, 06 грн. та авто товарознавчої експертизи у розмірі 7\~022, 24 грн. солідарно із відповідачів. Крім того, вказала, що їй спричинено моральної шкоди, яка полягає у емоційних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із пошкодженням свого майна, що порушило звичний життєвий режим та порушення нормальних життєвих зв`язків, яку вона оцінює у 10\~000 грн. та прохає стягнути солідарно з відповідачів. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 лютого 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» Гетя А. подано до суду відзив на позову, в якому проти задоволення позову заперечував. Вказав, що 27 вересня 2022 року дійсно сталася ДТП за участю автомобілів «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , та Renault К460, д.н.з. [NUMBER] . На місці ДТП співробітниками поліції було оцінено обстановку та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП за порушення п.п.10.1 та10.3 ПДР відносно [PERSON] . Питання щодо притягнення її до адміністративної відповідальності вирішувалося у Октябрському районному суді м.Полтави 27 вересня 2022 року (справа № 554/10907/22). Згідно постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2022 року (справа № 548/2227/22) вину [PERSON] не було встановлено, що виключає настання відповідальності АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» за ст.ст. 1172, 1187 ЦК України. Висновки ж експерта № 23312/23374-23376 від 27 жовтня 2022 року мають суперечності та є неоднозначними, прямо не узгоджуються із матеріалами справи. Зі схеми місця ДТП слідує, що водія автомобіля «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання не надала перевагу в русі автомобілю Renault К460, д.н.з. [NUMBER] . Прохав у позові відмовити. Позивач [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що зі змісту відзиву слідує, що відповідачем 1 не заперечується факт того, що провадження відносно неї закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Октябрським районним судом м.Полтави під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вказано, що ініціатор складення протоколу дійшов помилкових висновків про порушення [PERSON] п.п.10,1, 10.3 ПДР. Судом були досліджені висновки експерта від 27.10.2022 № 23312/23374-23376, згідно яких в діях [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, а [PERSON] мав технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом виконання вимог п.13.3 ПДР України. В подальшому матеріали відносно [PERSON] були направлені до Управління патрульної поліції Полтавської області для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. За результатами розгляду даного протоколу Хорольським районним судом Полтавської області від 28.12.2022 року у справі № 548/2227/22 провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. При цьому в описовій частині постанови суду зазначено формулювання, яке не залишає сумніву у тому, що [PERSON] вчинено адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Зазначає, що закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП. Таким чином, закриття провадження у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, не звільняє особу від відповідальності за вчинені дії, від цивільно-правових наслідків, оскільки обов`язок відшкодувати шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає незалежно від вини. За відсутністю складу адміністративного правопорушення справа щодо [PERSON] закрита не була. Таким чином, цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини заподіювача шкоди. Відповідач 1 є власником автомобіля, а тому відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Вважає, що висновок авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження є належним доказом, а доводи відповідача щодо різниці у її показах та недослідженні схеми ДТП є необґрунтованими. Відповідач [PERSON] надіслав до суду пояснення на позовну заяву, в яких вказав, що 27 вересня 2022 року працював водієм у Представництві «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ». Того дня, керуючи автомобілем Renault К460, д.н.з. [NUMBER] , виконував роботи згідно наряду. Водій автомобіля «MAZDA 3», здійснюючи об`їздперешкоди у вигляді велосипедиста, почала здійснювати випередження, застосовуючи зміну напрямку руху при зміні рядності руху, не увімкнувши сигнал зміни руху, та не надала перевагу у русі автомобілю Renault К460, під його керуванням, чим порушила ПДР. Вважає, що вина у ДТП лежить на водієві автомобіля «MAZDA 3», а тому прохав у задоволенні позову відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13 квітня 2023 року клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» Геті А.О. про перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні залишено без задоволення. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13 квітня 2023 року витребувано копії справ про адміністративне правопорушення із Октябрського районного суду м.Полтави та Хорольського районного суду Полтавської області. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про призначення у справі судової авто технічної експертизи відмовлено. У судовому засіданні представник позивача Чудненко В.М. позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» Гетя А.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, свою позицію щодо позову виклав у письмових поясненнях (а.с.121-122). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 вересня 2022 року о 12 год 00 хв в м.Полтава по вул.К.Шосе, 12, сталася ДТП за участю автомобіля «MAZDA 3», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «RENAULT K460» д. н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Власником автомобіля «MAZDA 3», д. н. з. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.50). Власником автомобіля «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , є Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , що слідує із Протоколу 20514 про адміністративне правопорушення серії АДД № 086630 від 27 (а.с.105-107). Вказані обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню, що слідує зі змісту ч.1 ст. 82 ЦПК України. Згідно постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 02 листопада 2022 року, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито, на підставі п.1 ст. 147 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Судом не встановлено порушень [PERSON] п.10.1, п.10.3 ПДР України (справа № 554/10907/22) (а.с.190). Згідно постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 28.12.2022 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] , закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП (справа № 548/2227/22). Зі змісту вказаної постанови слідує, що судом не встановлювався факт наявності чи відсутності вини в діях [PERSON] за порушення п.13.3 ПДР України (а.с.18). Відповідно до Висновку експерта № 23312/23374-23376 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» за результатами експертного авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження від 27.10.2022 року, який складено для Октябрського районного суду м.Полтави по справі про адміністративне правопорушення № 554/10907/22 відносно [PERSON] , в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.13.3 ПДР України, мав технічну можливість уникнути дану ДТП шляхом виконання вимог п.13.3 ПДР України для чого в нього не було перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.13.3 ПДР України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля [PERSON] повинна була діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, технічна можливість уникнути дану ДТП не визначалася діями водія автомобіля «MAZDA 3», д. н. з. [NUMBER] . В діях водія автомобіля «MAZDA 3», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с.14-23). Згідно Висновку експерта № 3315-3316 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» за результатами проведення авто товарознавчої експертизи за заявою адвоката Лоскот С.С. в інтересах [PERSON] від 28.11.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MAZDA 3», д. н. з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталася 27.09.2022, становить 191\~910, 95 грн. (а.с.27-39). Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група» (Поліс ЕР -206471978), що слідує із Протоколу 20514 про адміністративне правопорушення серії АДД № 086630 від 27.09.2022 (а.с.105-107). 26.01.2023 року ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила [PERSON] страхове відшкодування внаслідок ДТП у розмірі 70\~834, 47 грн. Дана обставина не оспорюється сторонами, а тому доказуванню не підлягає, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 121\~076, 48 грн. (191\~910, 95 грн. 70\~834, 47 грн.). Крім того, встановлено, що водій автомобіля «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із Представництвом «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ». Дана обставина підтверджується копією Протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 330722 від 14.12.2022, де вказано його місце роботи, письмовими поясненнями [PERSON] (а.с.105-107, 121), а також не заперечується сторонами. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до\~статті 1192 ЦК України\~має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). \~ \~ \~ \~Отже, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 121\~076, 48 грн. Вирішуючи питання щодо особи, яка зобов`язана відшкодувати шкоду потерпілому, суд виходить з наступного. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (статті 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину,\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Враховуючи те, що у постанові про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не визначено факту наявності чи відсутності вини водія «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , суд враховує Висновки експерта № 23312/23374-23376 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» за результатами експертного авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження від 27.10.2022 року, згідно яких водій автомобіля «RENAULT K460», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.13.3 ПДР України, мав технічну можливість уникнути дану ДТП шляхом виконання вимог п.13.3 ПДР України для чого в нього не було перешкод технічного характеру, а його дії в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.13.3 ПДР України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Доводи відповідача щодо недопустимості вказаного доказу не знайшли свого підтвердження у судовму засіданні та не спростовані іншими доказами. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172\~ЦК України\~дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки\~\~- роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Вказаний висновок був зазначений ще у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц. Враховуючи, що водій [PERSON] на момент ДТП 27.09.2022 року перебував у трудових відносинах із Представництвом «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», то саме з останнього підлягає стягненню матеріальна шкода на користь позивача у розмірі 121 076, 48 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальнох шкоди задоволенню не підлягають, а підлягають задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 121\~076, 48 грн. із АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ». Що стосується вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, що свідчив би про заподіяння [PERSON] зазначених нею у позові моральних страждань саме діями відповідачів. Також протягом розгляду справи не надано обґрунтованого розрахунку та не зазначено, з яких міркувань виходила позивачка, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 гривень. Натомість, одні лише посилання останньої на позбавлення можливості пересуватися на автомобілі, що порушило звичний життєвий режим, на пригначений стан, на нецільове використання коштів із сімейного бюджету, що призвело до погіршення стосунків, на позбавлення можливості відвезти дитину до безпечного місця, що вплинуло на моральну обстановку у сім`ї, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено причинного зв`язку між зазначеними обставинами та завданою шкодою. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що їй дійсно було завдано моральну шкоду з приводу пошкодження транспортного засобу та у зазначеному розмірі, а зазначені нею душевні страждання, перенесені в результаті ДТП, перебували у причинному зв`язку із діями відповідачів. За таких обставин, позовна вимога про стягнення моральної шкоди з відповідачів у солідарному порядку не підлягає задоволенню. Враховуючи положення\~ч.\~6\~ст.\~139,\~п.1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~наявність в\~матеріалах справи Висновку експерта\~№ 23312/23374-23376\~Національного наукового\~центру «Інститут\~судових експертиз\~ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса»\~за результатами\~експертного авто\~технічного та\~транспортно-трасологічного\~дослідження від\~27.10.2022\~року та\~Висновку експерта\~№ 3315-3316\~Національного наукового\~центру «Інститут\~судових експертиз\~ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса»\~за результатами\~проведення авто\~товарознавчої експертизи\~від 28.11.2022\~року,наявність Акту № 3315-3316 здачі-приймання висновку експерта № 3315-3316 загальною вартістю 7022, 24 грн. та Акту № 23312/23374-23376 здачі-приймання експертного дослідження № 23312/23374-23376 загальною вартістю 14\~724 06 грн, квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» на суму 14\~724 06 грн. та 7022, 24 грн. (а.с. 24-25, 41), а також приймаючи до уваги задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі із Відповідача 1, суд вважає за можливе стягнути з Акціонерного товариства\~«ОНУР ТААХХУТ\~ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ\~ТІДЖАРЕТ ВЕ\~САНАЇ АНОНІМ\~ШИРКЕТІ» (Турецька\~Республіка),\~що діє\~в Україні\~через представництво\~«ОНУР ТААХХУТ\~ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ\~ТІДЖАРЕТ ВЕ\~САНАЇ АНОНІМ\~ШИРКЕТІ»на користь [PERSON] витрати пов`язані із підготовкою експертних висновків на замовлення у розмірі 21\~746 грн. 30 коп. Також із відповідача Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1\~210, 76 грн. за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, на підставі ст. 141 ЦПК України. Всього до стягнення із Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька Республіка), що діє в Україні через представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 121\~076 грн. 48 коп., судові витрати у розмірі 22 957 грн. 06 коп. (21\~746\~грн.\~30\~коп.+ 1\~210,\~76\~грн.).

Outcome: partial