Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Самойленко П.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 13051,94 грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~28.06.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежнострахова компанія» (далі Позивач) та [PERSON] (далі Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8141476. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », та сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Так, 16.10.2020 року [PERSON] (далі Відповідач) звернулась до Позивача з заявою виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/8141476, посилаючись на той факт, що належний їй транспортний засіб «Hyundai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.09.2020 року о 14 год. 45 хв. в м. Харкові по вул. Котлова з вини водія [PERSON] , котрий керував забезпеченим транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Відповідно до відповіді НПУ на водія [PERSON] було складено адміністративний протокол серії ДПР18 №130200 за порушення п.п. 10.4. ПДР. На підставі наданих Позивачу документів останній визнав вказану подію страховим випадком, відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 13 051 (тринадцять тисяч п`ятдесят одна) грн. 94 коп., що підтверджує страховий акт №208/037/003707/20/1 від 05.11.2020 року та платіжне доручення №15248 від 05.11.2020 року. Однак, після виплати страхового відшкодування Позивачу стало відомо, що відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія [PERSON] за вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Відтак, з урахуванням наведеного, вбачається, що у Відповідача були відсутні правові підстави для отримання страхового відшкодування за Полісом №АР/8141476. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, однак ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги (надалі Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) - отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АР/8141476 від 28.06.2020 року. Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу в порядку зворотної вимоги (регресу). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та наданий час для усунення недоліків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від\~25 липня 2023\~року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився,\~ подав суду заяву у якій\~позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, хоча про дату, час і місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляла, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи у\~їх сукупності,\~всебічно та\~повно з`ясувавши\~фактичні обставини,\~на яких\~ґрунтується позовна\~заява,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~що мають\~істотне значення\~для її\~розгляду і\~вирішення по\~суті,\~встановив наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст.\~12\~і\~13 ЦПК України\~засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, за ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ході судового розгляду встановлено, що 28.06.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежнострахова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8141476. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Відповідач [PERSON] є власником автомобілю «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 16.10.2020 року [PERSON] (далі Відповідач) звернулась до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/8141476, посилаючись на той факт, що належний їй транспортний засіб «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.09.2020 року о 14 год. 45 хв. в м. Харкові по вул. Котлова з вини водія [PERSON] , котрий керував забезпеченим транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». На підставі наданих ПрАТ «УПСК» документів, останній визнав вказану подію страховим випадком, відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 13 051 грн. 94 коп., що підтверджує страховий акт №208/037/003707/20/1 від 05.11.2020 року та платіжне доручення №15248 від 05.11.2020 року. Зі змісту постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 (справа №642/5225/20) вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№130200, 18 вересня 2020 року о 14-45 годині, м. Харків, вул. Котлова, 67, водій [PERSON] , керуючи а/м ГАЗ 66, д.н.з. [NUMBER] , при повороті праворуч не зайняв крайнє праве положення та допустив зіткнення з а/м Hуundai, д.н.з. [NUMBER] . При ДТП а/м/ отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушено вимоги п.п. 10.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді\~іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АР/8141476 від 28.06.2020 року. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ч. 2 ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правовідносини у сфері страхування регулюються главою 67 Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 32.1\~ст.\~32\~вказаного вище\~Закону передбачено,\~що страховик\~або МТСБУ\~не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. За ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наявність договірних відносин між сторонами унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України, як наполягає позивач. Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14; від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15; від 18 листопада 2015 року у справі N 6-582цс15, де Верховний Суд України вказав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно (кошти) позивачу. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17, в якій Велика Палата погодилася з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України перерахованих позивачем грошових коштів за договором, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а відтак кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (п. п. 6.9-6.11). Такий же правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року справі № 161/17945/18, де Велика Палата залишаючи без змін судові рішення зазначила, що норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань (п. п. 30-33). На інші підстави для повернення безпідставно набутого відповідачем майна позивач не посилається. Також слід зазначити, що товаром страхового ринку є страхова послуга, якою у визначений законом спосіб скористався відповідач. У відповідності з функціями, страхування в ринковій економіці відіграє нагромаджувальну (акумуляційну), попереджувальну і захисну роль. За рахунок збору страхових платежів (внесків) у страхових резервах нагромаджуються значні фінансові ресурси, призначені для майбутніх страхових виплат. Внаслідок часового розриву між надходженням і використанням цих коштів вони служать джерелом інвестиційних заходів, одночасно приносячи додаткові доходи страховим компаніям. Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Підставою для набуття грошових коштів [PERSON] був страховий акт №208/037/003707/20/1 від 05.11.2020 року, виданий уповноваженою особою ПрАТ «УПСК». Таким чином, суд приходить до висновку про те, що кошти отриманні на підставі страхового акту, який був складений ПрАТ «УПСК» (Первісним кредитором), та проведено розрахунок суми саме ПрАТ «УПСК», яке в подальшому відступило право вимоги за договором страхування ФОП [PERSON] . Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів слід відмовити. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed