Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Вказував, що 17.08.2017 року [PERSON] була написана розписка про отримання грошових коштів від [PERSON] у розмірі 28\~000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 17.08.2019 року. Однак, у зазначений строк відповідачем грошові кошти не повернуто, чим порушив свої зобов`язаня. Неодноразові звернення щодо повернення коштів відповідач ігнорує. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг розпискою від 17 серпня 2017 року у розмірі 28\~000 доларів США, 3% річних у розмірі 2117,25 доларів США, а всього 30\~117,25 доларів США. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 30.06.2023 року до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Вказував, що як вбачається з розписки, кінцевий термін повернення боргу між сторонами визначено 17.08.2019 року, однак до суду з позовом [PERSON] звернувся 29 травня 2023 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову. 14 серпня 2023 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Вважає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. У судове засіданні позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У судове засіданні відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, застосувавши строк позовнорї давсності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] 17.08.2017 року отримав від [PERSON] 28\~000 доларів США, які зобов`язався повернути до 17.08.2019 року. Отримання грошових коштів підтверджено оригіналом письмової\~ розписки, складеної відповідачем /а.с.9/ Відповідно до\~ст..509\~ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати майно, виконати роботу,\~надати послугу, сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної дії, а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з статтями\~526,\~530,\~610, частини другої статті\~612 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).\~\~А відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом,\~ сторони в належній формі уклали договір, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти в розмірі 28 000 доларів США в строк до 17.08.2019 року. Відповідно до\~ч.1\~ст 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою та другою\~статті 625 ЦК України\~визначено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачені\~статтею 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Приписами ч. 3 ст.\~12,\~ч.1 ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Будь-яких заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку боргу та встановлених судом обставин справи відповідачем не надано. Приймаючи до уваги те, що відповідач у визначений строк не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув грошові кошти, отримані в борг за договором позики, позовні вимоги, щодо стягнення з\~ нього 28 000 доларів США грн.\~ в рахунок погашення боргу\~ є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, підлагають стягненню 3 % річних в сумі 2\~117, 25 доларів США. Відносно поданої відповідачем заяви про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України, передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до\~статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено судом, кінцевою датою повернення коштів за розпискою є 17.08.2019 року, тобто з цієї дати повинен відраховуватися строк позовної давності. Разом з тим, у зв`язку із російською агресією проти України, Президентом України з 24.02.2022 року запроваджено правовий режим воєнного стану на території усієї держави. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших Законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану від 15.03.2022 року № 2120-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.» Таким чином, визначений\~ЦК України\~загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, з підстав прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання не сплинув та діє в продовж дії правового режиму воєнного стану на території України, оголошеного та продовженого за відповідними указами Президента України. У зв`язку з викладеним, підстав для застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, суд не знаходить. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в сумі 11013 грн. 50 коп..підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved