Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

03.07.2023 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від представника позивача адвоката Заболотної Г.В. надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис реєстровий № 127183 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості на загальну суму 27725,00 грн. в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 0981757117 від 03.04.2018 укладеного між позивачем та ТОВ «Інфінанс». 23.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису. Представник позивача зазначає, що позивачем не укладався договір фінансового кредиту з ТОВ «Інфінанс». За вказаних обставин представник позивача вважає, що даний виконавчий напис було видано з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме під час його вчинення відповідачем не було надано приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, відповідачем не було направлено позивачу письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. За таких підстав, представник позивача просить визнати виконавчий напис № 127183 від 10.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 04.07.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, а третім особам - для подання пояснення щодо позову та призначено розгляд справи по суті. 08.09.2023 у судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача адвокат Заболотна Г.В. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. в судове засідання не прибули без повідомлення причин неявки, правом подання пояснення щодо позову не скористались. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 127183, згідно якого з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» стягується заборгованість за Кредитним договором № 0981757117 від 03.04.2018 укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , в сумі 27725,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21175,00 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 1500,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Правонаступником ТОВ «Інфінанс» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу № 30112018 від 30.11.2018, яке уступило отримані права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на підставі Договору факторингу № 25/01/21 від 25.01.2021, яке також відступило свої права вимоги на підставі Договору факторингу № 250121ФК від 25.01.2021 ТОВ «Фінпром Маркет», яке в свою чергу відступило свої права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» - відповідачу у справі, на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021. Вказані обставини підтверджуються виконавчим написом, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 8 зворотній бік). Вказаний виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 23.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] за вказаним виконавчим написом нотаріуса (а.с. 9). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік документів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин можливе лише за нотаріально посвідченими договорами, при цьому, для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, в якій зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи вбачається, і визнається відповідачем, що в порушення наведених вище норм, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було надано приватному нотаріусу Кредитний договір № 09817557117 від 03.04.2018 укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Разом з тим, позивач стверджує, що вказаний кредитний договір не є нотаріально посвідченим та взагалі ним не укладався, на підтвердження чого надав копію Договору фінансового кредиту № 0981757117 укладеного між ним та ТОВ «Інфінанс» 24.03.2017 (а.с. 7), а відтак кредитний договір наданий відповідачем приватному нотаріусу не є документом, за якими стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису на ньому. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, обґрунтовуючи позов, позивач посилається і на те, що нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані відповідачем та не було надіслано позивачу письмову вимогу про усунення порушень. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 06 травня 2020 року у справі 320/7932/16-ц. Крім того вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №554/6777/17. За таких підстав, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що посилання на обставини у позові знайшли своє підтвердження, та визнає ті обставини, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Також представник позивача просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з гонорару адвоката в сумі 7515,20 грн. Частина 2 ст. 141 ЦПК України визначає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд встановив, що відповідно до Ордеру № 1081348, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 780 та Договору про надання правової допомоги від 14.06.2023 [PERSON] доручив адвокату Заболотній Г.В. представляти його інтереси та вести від його імені справи в усіх судових установах під час розгляду справи щодо скасування виконавчого напису № 127183. Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Згідно з розрахунком часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, складеного адвокатом Заболотною Г.В. на підставі договору від 14.06.2023 з метою обрахування гонорару за надання правової допомоги у справі № 138/1861/23, адвокатом проведені наступні дії: первинна консультація клієнта - 0,5 год; вивчення законодавства та судової практики - 2 год.; зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції - 1 год; написання позовної заяви - 2 год; заява про витребування доказів - 0,5 год; заява про забезпечення позову - 1 год. Враховуючи, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2023 року встановлено в розмірі 2684 грн., тому на підставі п. 3.1 Договору гонорар за надання правової допомоги у справі № 138/1861/23 складає 7515,20 грн. і обраховується таким чином: 7х(2684х40%). Відповідно до Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 05.07.2023 клієнт визнав, що договір про надання правової допомоги від 14.06.2023 належним чином виконано та не має до адвоката жодних претензій, а також сплатив гонорар в розмірі 7515,20 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 05/07 від 05.07.2023. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, відповідач як на підставу для зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката зазначив неспівмірність заявлених витрат із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим часом на надання таких послуг. Клопотання мотивовано тим, що підготовка даної справи до розгляду не вимагала значеного обсягу юридичної й технічної роботи, оскільки дана справа не є складною та у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів. Крім того, відповідач просив врахувати, що він позов визнав та не вчиняв дій, направлених на витрачання додаткових ресурсів для постановлення рішення та затягування розгляду справи. За викладених обставин, відповідач вважає, що справедливим і правильним є відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. При цьому суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що витрачений нею час на вивчення законодавства та судової практики становив 2 год. зважаючи на нескладність даної справи. Так само наявними матеріалами справи не підтверджено витрат часу на написання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 год, оскільки представником позивача така заява до суду не подавалась. Крім того, справу розглянуто без участі позивача та його представника. Враховуючи положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,суд оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена представником позивача сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та відсутність судових засідань), критерію реальності таких витрат. Зважаючи на викладене й те, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката та складністю справи, суд прийшов до висновку висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 3000 грн. Також, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.3072157616.1 від 29.06.2023 (а.с. 3). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн., сплаченого ним при поданні позову, а судовий збір в сумі 536,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved