Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , який 12.01.1995 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. 21.04.2023 року позивач звернувся із заявою до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної конторипро прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2023 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2023 року задоволено заяву позивача про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2023 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. 11.08.2023 року представником відповідача до суду надано Відзив на позов, відповідно до якого представник просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до Відзиву представник просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника Київської міської ради. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . 12.01.1995 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Омельчук О.І., реєстровий №6у-19, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Деснянським ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] . 21.04.2023 року [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якою позивачці було роз`яснено, що строк для прийняття спадщини. Постановою від 21.04.2023 року державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно статті 1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. На підставі викладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що після смерті [PERSON] незалежно від змісту заповіту, [PERSON] спадкує майно, яке належало йому у разі спадкування за законом, вказані обставини належними та допустимими доказами позивачем не спростовано, а тому суд за встановлених обставин задовольняє позов [PERSON] та визнає за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved