Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь, на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 22.02.2023 року (дня пред`явлення судового наказу до суду) і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що 23.12.2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . 17.03.2023 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, шлюб між сторонами було розірвано. На даний час дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобовязувався це робити. Позивачка зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований трактористом-машиністом у сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю Мрія, тобто має регулярний дохід, крім того, хронічними захворюваннями не страждає, не є інвалідом, з нього не проводяться стягнення аліментів на інших дітей, тому позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти. У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти, починаючи саме з 22.02.2023 року, тобто з дня подання нею до суду заяви про видачу судового наказу, та вважає, що таким чином вона вжила заходів щодо отримання аліментів з відповідача на утримання сина. Ухвалою судді від 22 червня 2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття. 20.07.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив, у якому він заперечує проти позову в частині стягнення з нього аліментів на малолітню дитину починаючи стягнення з 22.02.2023 року, тобто з дня пред`явлення судового наказу, посилаючись на те, що як вказує позивачка, вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, але 16.05.2023 року позивачці було відмовлено у заяві, оскільки згідно даних відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] не значився зареєстрованим, та дана інформація не відповідає дійсності. Також відповідач зазначає, що він з позивачкою проживає у сусідніх будинках, та вона має можливість безперешкодно спілкуватися з ним та просити необхідні для сина речі. З сином відповідач спілкується та за необхідності купує необхідні йому речі. [PERSON] у відзиві вказує, що стягнення з нього аліментів, починаючи з 22.02.2023 року суперечить закону, оскільки він жодним чином не ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, тому він просив задовольнити позов частково, та присудити сплату аліментів на дитину з дня пред`явлення позову до суду. 20.07.2023 року позивачкою було подано відповідь на відзив, у якій вона вказує, що з запереченнями відповідача викладеними у відзиві вона категорично не згодна, вважає їх безпідставними, беззмістовними і такими, що суперечать дійсності. В обгрунтування відповіді на відзив зазначає, що подання нею заяви про видачу судового наказу 22.02.2023 року, свідчить про те, що відповідач вже з того часу не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, хоча це його обов`язок. Тому позивачка просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 23.12.2011 року Комсомольською сільською радою Лозівського району, Харківської області, актовий запис 01, та який згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2023 року було розірвано, що підтверджується ксерокопією рішення №629/724/23 (а.с. 12-13). Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Як вказує позивачка, та не оспорює даний факт відповідач, їх малолітній син фактично проживає з нею. Згідно ксерокопії трудової книжки на ім`я [PERSON] , він офіційно працевлаштований з 14.02.2022 року трактористом-машиністом у СГ ТОВ Мрія (а.с.15-16). Як, вбачається з ксерокопії ухвали від 16.05.2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що він на момент розгляду заяви не значився зареєстрованим (а.с.14). Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Щодо стягнення аліментів з 22.02.2023 року, тобто з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що позивачкою не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] в досудовому порядку в період з 22.02.2023 року по теперішній час, а також доказів того, що вона не змогла отримати аліменти з 22.02.2023 року через ухилення відповідача від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Надане позивачкою в якості доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, а саме, її звернення до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає неналежними, оскільки позивачці було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, але ця відмова не пов`язана з винною поведінкою відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою, відповідач належних та допустимих доказів надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надав, беручи до уваги те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів, з дня пред`явлення позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 20.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 20.06.2023 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial