Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом просить суд зобов`язати [PERSON] (мешканця [ADDRESS] ) усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки під кадастровим номером 2110100000:27:001:0287, площею 0,0139 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , шляхом звільнення земельної ділянки від реконструкції з розширенням житлового будинку, зі сторони земельної ділянки по [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки на якій відповідач збудував бетонні конструкції. Позивач за первісним позовом свій позов обґрунтовує тим, що\~земельна ділянка під кадастровим номером 2110100000:27:001:0287, площею 0,0139 га, розташованої за адресою [ADDRESS] \~ належить на правах спільної сумісної власності їй ( [PERSON] ) та третім особам у справі [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності індексний №48008040 від 19.11.2015 року виданого Ужгородським міськрайонним управлінням юстиції. Підставою для видачі даного свідоцтва стали рішення Ужгородської міської ради13-їсесії 6-госкликання №589 від 20.07.2012 року зі змінами внесеними згідно рішення Ужгородської міської ради №991 від 02.08.2013 року, яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з подальшою передачею землі у спільну сумісну власність; рішення Ужгородської міської ради №1885 від 09.11.2015 року яким було затверджено проект землеустрою з відведення позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки та передачу її у спільну сумісну власність. Відомості про право власності на земельну ділянку позивача та третій осіб 30.08.2016 року було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1016348221101. Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідачем [PERSON] у 2014 році без належної на те правової підстави було збудовано бетонні конструкції на належній їй та третім особам земельній ділянці впритул до межі з земельною ділянкою відповідача. Позивач за первісним позовом зазначає, що дані бетонні конструкції не дозволяють використовувати земельну ділянку за призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). У зв`язку з цим, позивач вважає, що мало місце факт втручання в права позивача [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] щодо відведеної їм у власність земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд встановити йому, членам його сім`ї, а також особам, які на законній підставі проживають у належному [PERSON] житловому будинку по [ADDRESS] з метою його добудови та експлуатації право на безстрокове та безоплатне користування (сервітут) на належну [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 0,0139 га під кадастровим номером 2110100000:27:001:0287, яка знаходиться у [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом свій позов обґрунтовує тим, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ААВ №774961, виданого 21.04.1997 державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Осташ В.А. а на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №015-01655 від 10.09.1997 він набув прав власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку розташовану під цим будинком площею 0,03 га під кадастровим номером 2110100000:27:001:0140, які знаходяться за адресою : [ADDRESS] . У відповідності до рішення XIX сесії Ужгородської міської ради VI скликання (1-пленарне засідання) №1002 від 02.08.2013 року від 02.08.2013 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по [ADDRESS] з подальшою передачею її в оренду. Рішенням XX сесії Ужгородської міської ради VI скликання (7-пленарне засідання) №1231 від 14.03.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] вказаної земельної ділянки та передано земельну ділянку в оренду строком на три роки. На підставі вказаних рішень, 01.04.2014 між [PERSON] та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було укладено договір оренди землі за №1696 за яким [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 0,03 га під кадастровим номером 2110100000:27:001:0257. 07.04.2014 відомості про вказане речове право (оренду) відділом реєстрації речових прав, їх обмежень та обтяжень Ужгородського міськрайонного управління юстиції внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після цього, 04.06.2014 року відділом архітектури та регулювання забудови управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради йому було Видано будівельний паспорт на реконструкцію належного йому житлового будинку з розширенням на власній та орендованій землі одночасно. 10.06.2014 інспекцією ДАБК у Закарпатській області було зареєстровано подане [PERSON] повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії ЗК №002141610053. Також зазначає, що у червні 2014 року він розпочав будівництво вказаного житлового будинку, що знайшло своє вираження у початку зведення залізобетонних конструкцій фундаменту на орендованій ним земельній ділянці. 15.06.2016 року вказаний об`єкт будівництва було зареєстровано як об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво, реконструкція з розширенням індивідуального житлового будинку, об`єкт житлової нерухомості під реєстраційним номером 953144821101 за адресою [ADDRESS] державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Мага Т.В. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] вважає, що вказаний об`єкт будівництва за своєю правовою природою в цілому є незавершеним реконструкцією будинком та не може бути переміщеним на іншу земельну ділянку. Саме тому, просить суд про встановлення земельного сервітуту на належну [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку. 09 жовтня 2019 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 09.10.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було зупинено провадження у цій справі за позовною заявою [PERSON] з третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення сервітуту на земельну ділянку, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №308/4111/19 за позовом за позовом [PERSON] , до [PERSON] , Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, від якого залежить вирішення справи. 17.11.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було поновлено провадження у справі № 308/10020/17 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , з третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення сервітуту на земельну ділянку. В судове засідання сторони не з`явилися, просили провести розгляд справи у їх відсутності, на підставі поданих ними письмових обґрунтувань своїх позовних вимог, зокрема представник позивача [PERSON] підтримує позовні вимоги за первісним позовом, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує в повному обсязі, представник відповідача [PERSON] проти заявлених позивачем первісних вимог заперечує, просила суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с._22). За вищевказаним будинком була закріплена земельна ділянка площею 845 кв.м., згідно рішення Ужгородської міської ради №262 від 22.04.1955 року та викопіювання з інвентарного кварталу міста 1954-1956 років (а.с. 20, 21). Окрім того вказані обставини встановлені рішенням суду від 30.09.2014 року у справі №308/7613/14-ц, яке набуло законної сили і в силу ч.4 ст. 82\~ЦПК України доведення не потребує (а.с. 28, 29). Рішенням Ужгородської міської ради 13-ї сесії 6-го скликання №589 від 20.07.2012 року зі змінами внесеними згідно рішення Ужгородської міської ради №991 від 02.08.2013 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у спільну сумісну власність (а.с. 24). Рішенням 27-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради №1885 від 09.11.2015 року було затверджено проект землеустрою з відведення земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:27:001:0270) площею 0,0889 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по\~\~ [ADDRESS] та передано її у спільну сумісну власність (а.с. 49-53). Рішенням 19-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради № 1002 від 02.08.2013 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду земельної ділянки, площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 25). Рішенням 20-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради № 1231 від 14.03.2014 року [PERSON] затверджено проект землеустрою земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:27:001:0257) площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та надано її в оренду строком на 3 роки до 27.12.2017 року (а.с. 26). Як встановлено судом, 01.04.2014 року між Ужгородською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 1696 , згідно умов якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,0300 га. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2014 року (яке набрало законної сили 21.11.2014 року) у справі №308/7613/14-ц вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені та ухвалено рішення, яким : - визнано протиправним та скасовано рішення XІX сесії Ужгородської міської ради №1002 від 02.08.2013 року в частині надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , з подальшою передачею її в оренду; - визнано протиправним та скасовано рішення XX сесії Ужгородської міської ради №1231 від 14.03.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,0300 га (кадастровий номер 2110100000:27:001:0257) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та надання її в оренду строком на три роки до 27 грудня 2017 року; - визнано недійсним договір оренди землі №1696 від 01.04.2014 року, укладений між [PERSON] та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, яким надано [PERSON] в користування земельну ділянку площею 0,0300 га в\~ [ADDRESS] кадастровий номер 2110100000:27:001:0257 (а.с. 28-29, 111-114). 15.06.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Мага Т.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 953144821101: незавершене будівництво, реконструкція з розширенням індивідуального житлового будинку, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:27:001:0140, 2110100000:27:001:0257 ( а.с. 54-55). 31.05.2017 державним реєстратором на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2014 у справі № 308/7613/14-ц скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12239592 від 07 квітня 2014 року, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,0300 га (кадастровий номер 2110100000:27:001:0257) за [PERSON] (а.с. 115). Як встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2022 року (яке набрало законної сили 25.05.2022 року) у справі №308/4111/19 вимоги позивача [PERSON] , задоволено та ухвалено рішення, яким скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Мага Тетяни Василівни про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво, реконструкція з розширенням індивідуального житлового будинку, об`єкт житлової нерухомості під реєстраційним номером 953144821101 за адресою [ADDRESS] , індексний номер: 30126843 від 21.06.2016 року з визначенням дати державної реєстрації 15.06.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 150-159). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами статей 317 та 321\~ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 90 Земельного кодексу України \~власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до частини 2 статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до статті 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. За змістом цих норм право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на правах власника володіють спірною земельною ділянкою. Здійснення [PERSON] будівництва на вказаній спірній земельній ділянці не може вважатись правомірним. Як було встановлено судом у справі №308/7613/14-ц, отримання [PERSON] речового права на спірну земельну ділянку у формі оренди було неправомірним та, як було встановлено судом у справі №308/4111/19, державна реєстрація прав власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, що частково будувався на спірній земельній ділянці була також неправомірною. Рішеннями вказаних судів було встановлено обставину того, що [PERSON] не набув речових прав як на спірну земельну ділянку, так й на залізобетонні конструкції фундаменту, які на ній розташовані. Відтак, обставинами справи підтверджено відсутність [PERSON] речових прав на землю та об`єкту незавершеного будівництва за захистом яких він звернувся до суду з зустрічним позовом. Так само, інтерес [PERSON] у користуванні спірною земельною ділянкою для завершення будівництва житлового будинку та його експлуатації не може вважатись таким, що охороняється законом. Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 01\~грудня 2004\~року №\~18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України. Відтак, у [PERSON] відсутні підстави для задоволення зустрічного позову з вимогами про встановлення сервітуту на дану земельну ділянку. Натомість, позивач за первісним позовом [PERSON] довела, що відповідач [PERSON] самочинно збудував бетонні конструкції на належній [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельній ділянці, чим порушив її право на користування та розпорядження нею як своєю власністю. Статтею 391\~ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги первісного позивача [PERSON] . Також, суд дійшов висновку, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонних конструкцій, розташованих на ній з боку суміжної земельної ділянки відповідача, відповідає вимогам закону та є ефективним. Представником у зустрічному позові [PERSON] заявлено про сплив позовної давності за вимогами первісного позову. Зокрема зазначено, що бетонні конструкції на спірній земельній ділянці було зведено [PERSON] на початку літа 2014 року, а позов про усунення перешкод подано у жовтні 2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено правовий висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Зокрема, зазначено, що звернення до суду з вимогами про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України) визначається як негаторинй позов (пункт 32). До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення (пункт 34). Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (пункт 38). Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду (пункт 39). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (пункт 43). Відповідно до частини четвертої статті 334\~ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння (пункт 44). Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду за захистом свого права з користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. Факт державної реєстрації за [PERSON] права власності на це нерухоме майно підтверджує, що вона набула прав володіння на нього та володіє ним й до нині. Первісний позов [PERSON] згідно критеріїв визначених Верховним Судом є негаторним позовом, а тому позовна давність у даному випадку не може бути застосована. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того,необхідно брати до уваги, між іншим,різноманітність аргументів, які сторона може представити суд, та відмінності,які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що своїми діями [PERSON] перешкоджає користуватись в повній мірі [PERSON] належною їй земельною ділянкою, чим порушив права та інтереси позивача щодо реалізації нею прав законного власника та розпорядника земельної ділянки суд приходить до висновку, що первісна позовна заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач [PERSON] належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалась, як на підставу своїх вимог та не виходячи за межі позовних вимог ухвалює рішення за яким слід зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонних конструкцій, розташованих на ній з боку належної відповідачу суміжної земельної ділянки. На підставі викладеного та

Outcome: approved