Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

В жовтні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 17500,0 грн., починаючи з дати подання позову до повноліття позивача, тобто [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином відповідача, та після розірвання шлюбу між батьками, він, разом з двома братами проживає разом з матір`ю, відповідач проживає окремо. Однак відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, надає аліменти в мінімальному розмірі, яких є недостатньо, навіть для фізичного існування, при цьомуусі витрати, пов`язані з утриманням позивача несе його матір. Крім утримання, у вигляді аліментів, позивач потребує додаткових витрат, у зв`язку з інтелектуальним та духовним його розвитком. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадженні та залучено до участі у справі, в якості третьої особи - матір позивача [PERSON] 31 січня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки стороною позивача не надано розрахунку розміру аліментів, не враховано, що на утриманні відповідача перебувають ще три брати позивача, а також те, що відповідач має хронічні хвороби, внаслідок чого повинен нести додатково витрати на придбання ліків. Також відповідач звертав увагу суду, що щомісячний розмір його доходів є значно меншим розміру аліментів, які позивач просив суд стягнути на його утримання. 13 лютого 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наголошуючи, що аргументи та доводи відповідача наведені у відзиві, є безпідставними, оскільки за своїм матеріальним становищем, відповідач має можливість утримувати рухоме та нерухоме майно, а також оплачувати вартість відпочинку за кордоном, що може свідчити про отримання ним інших видів доходів, крім заробітної плати. До того ж, відповідачем, як батьком, і інших братів позивача, також здійснюється несистематична сплата аліментів на їх утримання. 16 лютого 2023р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що твердження сторони позивача, зазначені у відповіді на відзив, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони позивача, і не підтверджені належними і допустимими доказами. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 13 вересня 2023р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи. До судового засідання позивачем та третьою особою були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують. Відповідач, в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що здійснює оплату аліментів у розмірі, в якому узгоджував з третьою особою, просив суд врахувати, що старша дитина сторін, не дивлячись на те, що є повнолітньою проживає разом з відповідачем, і перебуває на його утриманні, у зв`язку з наявними фізичними обмеженнями. Також відповідач просив суд врахувати наявність в нього хронічних захворювань, у зв`язку з чим він вимушений витрачати значну частину доходів на придбання ліків. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач та третя особа перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у відповідача та третьої особи народився позивач, [INFO] . В судовому засіданні відповідач визнав, що позивач та його рідні брати: [PERSON] , 2006р. народження, [PERSON] , 2009 р. народження зареєстровані за місцем проживання відповідача, проте фактично проживають разом з їх матір`ю - третьою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що сума грошових коштів, яка була визначена відповідачем особисто у розмірі приблизно 6000,0 грн. на місяць є недостатньою для його фізичного розвитку та його неповнолітніх братів, при цьому яку суму коштів витрачає на утримання позивача, його матір - третя особа, стороною позивача, як і третьою особою протягом всього часу розгляду справи в суді, відповідних документів (письмових доказів) надано не було. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру стягнення аліментів суд виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини. Розмір прожиткового мінімуму з 1 липня - 2744,0 грн., з 1 грудня - 2833,0 грн. для дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний стан сторін, перебуванні на утриманні відповідача інших осіб (найстаршого сина), наявність у відповідача хронічних захворювань, з урахуванням інтересів спільних дітей відповідача та третьої особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аліменти у розмірі 3500,0 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2022р. (дати звернення до суду з позовом) до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). В той же час суд вважає недоведеними стороною позивача обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, наявність у відповідача відповідних доходів, які давали б йому можливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачем, та мають враховуватись судом при визначенні розміру аліментів, в розумінні ст. 182 СК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial