Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2010 року по жовтень 2022 року проживав спільно з відповідачкою. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з позивачем, який займається їх вихованням, має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. В зв`язку з чим, позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, оскільки неповнолітня [PERSON] дійсно проживає разом з батьком. Представник третьої особи виконкому Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Андрєєва І.О. не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає по сусідству з [PERSON] , який має доньку від [PERSON] . Неповнолітня дитина проживає разом з батьком, відповідачка з ними не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він сусід позивача, який проживає разом зі своїми батьками та неповнолітньою донькою, [PERSON] . [PERSON] самостійно виховує доньку, [PERSON] він жодного разу у них не бачив. Заслухавши пояснення сторін та свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідно до характеристики, наданої депутатом селищної ради, [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та донькою, [PERSON] , [INFO] , яку він виховує сам, веде домогосподарство та утримує всю сім`ю. Шкідливих звичок не має, скарг від сусідів та мешканців селища до селищної ради не надходило (а.с.7). Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.04.2023 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, який виховує її самостійно, без матері (а.с.8). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням її віку, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з донькою та прийняття участі у її вихованні. Згідно зі ст.ст.110, 112,141,155,157,160,161 СК України та

Outcome: approved