Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. 06 вересня 2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Березовський О.Д. позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд витрати на оплату правової допомоги покласти на позивача та не стягувати з відповідача, витрати щодо сплати судового збору розподілити між сторонами. Представник відповідача адвокат Чикилевська О.В. у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 1989 року (а.с.11), який рішенням Чернігівського районного суд Чернігівської області від 05 вересня 2022 року розірвано. ( а.с. 25-26). В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] вцілому, згідно Свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок від 21 травня 1999 року, виданого на підставі рішення № 51 виконкому Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 травня 1999 року (а.с.15) За повідомленням Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації від 11 липня 2023 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] вцілому, згідно Свідоцтва про право власності від 21 травня 1999 року (а.с.37). Згідно Звіту № 066/07/023 від 19 липня 2023 року ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 87 765 грн. 00 коп. (а.с. 27-28). З цим сторона відповідача погодилась. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За статтею 63 СК України здійснення подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Статтею 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За містом роз`яснень, викладених у п. 24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Як зазнячено у п. 23 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За таких обставин, до складу майна, яке підлягає поділу, суд відносить майно колишнього подружжя, наявне у нього на час розгляду справи: житловий будинокз надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 87 765 грн. 00 коп. Вартість зазначеного майна, що підлягає поділу, сторони погодили у судовому засіданні та в процесі розгляду справи не оспорювали. Згідно з досягнутою домовленістю сторін майно підлягає розподілу в ідеальних частках по 1/2 частині кожному з колишнього подружжя: у власність [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) слід виділити: частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; у власність [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) слід виділити: частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до положень ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову до початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] ,50 % судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50% - підлягає стягненню з відповідача. Так, згідно квитанції № [NUMBER] від 03 серня 2023 року позивачем було сплачено 1 073 грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі та такий, що визнаний відповідачем [PERSON] до почаитку розгляду справи по суті, то судові витрати по справі необхідно розподілити згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ст.7 Закону України «Про судовий збір» тобто, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, тобто - 536 грн. 80 коп. ( 1 073 грн. 60 коп. : 2), а 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету, тобто 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved