Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

В листопаді 2021 адвокат Кравець В.А. від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.04.2011 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1 -1147, [PERSON] належить на праві власності 4/6 частин квартири [ADDRESS] . За даними Витягу про державну реєстрацію прав КП «Тульчинське МБТІ» №30784692 від 28.07.2011 номер вказаного будинку змінено з №13 на №17 згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради від 15.06.2011 №186. Рішенням Тульчинської міської ради від 11.12.2015 №16 «Про перейменування вулиць та провулків міста Тульчина» вулицю Котовського у м. Тульчин перейменовано у вулицю Ольги Кобилянської. Вищевказані 4/6 частин квартири позивач отримала у спадок від [PERSON] , яка померла [INFO] . На 2/6 частини вказаної квартири спадщину прийняли громадянин Молдови [PERSON] , та громадянин РФ [PERSON] , після померлого [INFO] батька [PERSON] , звернувшись з заявами про прийняття спадщини до Тульчинської нотаріальної контори Вінницької області протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтв про право на спадщину відповідачі не отримували. З часу набуття позивачем права власності на спірне майно відповідачі ні разу не з`являлись, будинком не цікавились, не проживали в ньому та не використовували. Позивачу також відомо, що і з часу прийняття спадщини, спадкоємці ні разу в Україні не були. На час набуття права власності позивачем на її частку у майні, квартира перебувала в занедбаному, аварійному стані, вікна та двері були прогнивші, вітер зірвав дах, стіни та фундамент руйнувались. Позивач фактично користується наступними приміщеннями квартири: приміщення, яке в технічному паспорті на будиноку значиться під № 5 площею 11,0 кв.м., а згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.04.2011 - як кімната; приміщення, яке в технічному паспорті значиться під №6 площею 4,4 кв.м., а згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.04.2011 - як коридор, яке позивач використовує як кухню; приміщення, яке в технічному паспорті значиться під №7 площею 10,4 кв.м., а згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.04.2011 - як кімната; приміщення, яке в технічному паспорті значиться під № 8 площею 4,3 кв.м., а згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.04.2011 - як тамбур, в якому позивач поставила ванну та унітаз, та використовує як ванну кімнату. Вказана квартира має 2 входи. Щороку після зими, позивач ремонтує фундамент всієї квартири, щоб не було руйнування. Інша частина так і перебуває в занедбаному стані, падає стеля, протікає дах, гнилі вікна і двері. Тягар утримання відповідачі не несуть, а тому позивач, вимушена її утримувати за власний кошт і власними силами, щоб не руйнувалась і її частина. Згідно висновку експертного дослідження №707-02/08/2021-ЕД від 02.10.2021, виконаного судовим експертом Біневським М.В., провести виділ 4/6 частин з квартири [ADDRESS] - технічно можливо. Загальна площа 4/6 частин квартири №2 складає 30,1 кв.м., в тому числі житлова - 21,4 кв.м та складається з наступних приміщень: 2-5 кімната пл. 11,0 кв.м.; 2-6 кухня пл.4,4 кв.м; 2-7 кімната пл. 10,4 кв.м; 2-8 ванна пл. 4,3 кв.м. Всього: 30,1 кв.м. Вартість 4/6 частин квартири [ADDRESS] , складає 128466 грн. Позивач бажає виділити свої 4/6 квартири в натурі, проте у зв`язку з тим, що з відповідачами відсутній зв`язок, не має можливості вчинити це в інший спосіб, аніж в судовому порядку. В зв`язку з чим позивачка просить виділити їй в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості 4/6 частин квартири [ADDRESS] , з наступного складу: приміщення -5, пл. 11,0 кв.м ( кімната); приміщення - 6 пл. 4.4.кв. м (кухня); приміщення 7, пл.10,4 кв. м (кімната); приміщення 8, пл. 4,3 кв.м (ванна) загальною площею - 30,1 кв.м., в тому числі житловою - 21,4 кв.м. Припинити право спільної часткової власності між нею та відповідачами на дану квартиру. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечує. Відповідач [PERSON] є громадянином та проживає на території Республіки Молдова. З метою його повідомлення про існуючий спір, дату, час та місце судового засідання, відповідно до Конвенції про правову допомогу і правовідносини в цивільних, сімейних і кримніальних справах, підписаної 22.01.1993 в м. Мінську, 15.06.2022 суд звернувся до компетентного суду Республіки Молдова з судовим дорученням про вручення документів та допит відповідача. Разом з тим, вказане судове доручення 05.06.2023 компетентним судом Республіки Молдова повернуто без виконання, в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] , будучи повідомленим у передбаченому законом порядку про судові засідання, призначені о 10:30 год. 01.12.2022 та о 10:00 год. 21.12.12022, в них не з`явився. Відповідач [PERSON] є громадянином російської федерації та проживає на її території. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Через порушення РФ цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992. Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права. Відповідно до ЗУ від 01.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 3.03.1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст.162). Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються. Отже, на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних справах, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення. З огляду на викладене, та неможливість повідомити [PERSON] про судовий розгляд справи, в якій він є відповідачем, у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом та міжнародними договорами, суд відповідно до ст. 187 ЦПК України здійснив його повідомлення (виклик) через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого порядку вирішення спору. У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тульчинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 02.04.2001, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 63 роки в м. Тульчин Вінницької області (а.с. 84). З копії спадкової справи № 669/2001, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] Тульчинською державною нотаріальною конторою, встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та його сини: [PERSON] та [PERSON] , звернувшись до Тульчинської нотаріальної контори у визначений законом строк з заявами про прийняття спадщини (а.с. 81, 82, 83). Згідно копії довідки-характеристики №393 від 12.09.2001 власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру є: [PERSON] та [PERSON] по частці (а.с. 86). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріально контори 21.11.2001, [PERSON] є спадкоємицею 1/3 долі спадкового майна від 1/2 долі [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] . На 2/6 частини спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с. 92). З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.03.2011, вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на 4/6 частки та за [PERSON] на 2/6 частку, власність на квартиру є спільною частковою ( а.с 204). З копії спадкової справи № 622/2010, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] Тульчинською державною нотаріальною конторою, вбачається,що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , звернувшись до Тульчинської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 185). З копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріально контори Мовчан В.І., вбачається, що 11.12.2007 [PERSON] заповіла [PERSON] усе своє майно (а.с. 190). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріально контори 16.04.2011, спадкоємицею [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] . Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з 4/6 частин квартири під номером другим [ADDRESS] , після померлої [PERSON] (спадкова справа 622/2010) (а.с. 206). Як вбачається із витягу продержавну реєстрацію прав КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 28.07.2011, право приватної спільної часткової власності на 4/6 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свдоцтва про право на спадщину(ВРІ 809180 16.04.2021) Відповідно до наявної примітки адресу встановлено згідно рішення виконкому Тульчинської міьсокї ради від 15.06.2011 № 186. Колишній будинок № 13 (а.с. 22). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру за відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником земельної ділянки площею 0.0334 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є [PERSON] (а.с. 23). Також судом встановлено, що згідно копії рішення Тульчинської міської ради №16 від 11.12.2015 про перейменування вулиць і провулків міста Тульчина вулиця Котовського перейменована на вулицю Ольги Кобилянської (а.с. 27). Згідно висновку №707-02/08/2021-ЕД від 02.10.2021 за результатами експертних досліджень за заявою [PERSON] , проведеного судовим експертом Біневським М.В., вартість 4/6 частин квартири [ADDRESS] складає 128466 грн. Згідно нормативних документів провести виділ 4/6 частин з квартири [ADDRESS] - технічно можливо. Загальна площа 4/6 частин квартири № 2 складає 30,1 кв.м., в тому числі житлова - 21,4 кв.м, складається з наступних приміщень: 2-5 кімната пл. 11,0 кв.м.; 2-6 кухня пл.4,4 кв.м; 2-7 кімната пл. 10,4 кв.м; 2-8 ванна пл. 4,3 кв.м. Всього: 30,1 кв.м. (а.с. 14-21). За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений устатті 16 ЦК України. Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною другою цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч. 2 ст. 318 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Згідно із частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) визначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи із встановлених обставин, законодавчих норм, які врегульовують відносини, що склалися між сторонами, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо виділу в натурі позивачці у власність як окремого обєкту частини квартири, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності, оскільки такий виділ технічно можливий, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. При цьому, виділення в натурі позивачці частки з майна (квартири) автоматично припиняє для неї правовідносини спільної часткової власності, тому підстав для задоволення позову в іншій частині суд не вбачає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню солідарно понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 285 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial