Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

22 грудня 2022 року адвокат Ліфшиць З.О., в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області 19.08.2022, зареєстрованого в реєстрі №464 недійсним, мотивуючи свою заяву тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Ще за життя батько позивача на праві приватної власності став власником двокімнатної квартири, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . За кілька днів до смерті [PERSON] повідомив позивачу, що влітку 2022 року з ним познайомився чоловік на ім`я [PERSON] , який пообіцяв батькові позивача всіляку допомогу та в серпні місяці 2022 року звозив його до нотаріуса для підписання заповіту. Після смерті батька позивач знайшов в квартирі копію договору дарування, згідно якого батько позивача подарував вищевказану квартиру [PERSON] . Батько позивача за життя зловживав алкогольними напоями, що призвело до його смерті від цирозу печінки. Вважають, що зазначений договір дарування був здійснений під примусом та введенням в оману [PERSON] тому просять суд визнати договір дарування недійсним. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Пустовіта О.Г. від 05 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. 31 січня 2023 року на адресі суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] сам запропонував йому подарувати квартиру. Сказав, що не хоче, що квартира дісталась його рідним, бо вони про нього забули, не спілкуються з ним та не допомагають йому ні морально, ні матеріально. 06 березня 2023 року до суду надійшла заява про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє позовні вимоги та позовна вимога про визнання договору дарування недійсним. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року задоволено клопотання третьої особи [PERSON] про вступ у справу у якості третьої особи з самостійними вимогами. В обґрунтування позову третьої особи зазначено, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Ще за життя батько на праві приватної власності став власником двокімнатної квартири, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . За кілька днів до смерті [PERSON] повідомив її брату, що влітку 2022 року з ним познайомився чоловік на ім`я [PERSON] , який пообіцяв батькові позивача всіляку допомогу та в серпні місяці 2022 року звозив його до нотаріуса для підписання заповіту. Після смерті батька брат знайшов в квартирі копію договору дарування, згідно якого батько подарував вищевказану квартиру [PERSON] . Зазначив, що батько за життя зловживав алкогольними напоями, що призвело до його смерті від цирозу печінки. Вважає, що зазначений договір дарування був здійснений під примусом та введенням в оману [PERSON] , тому просить суд визнати договір дарування недійсним. 17 березня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та визнати договір дарування недійним. 06 квітня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенню позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року у справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник [PERSON] у суді позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні у відзиві та запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Ліфшиць З.О. в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його брат. Він вживав спиртні напої, протягом усього життя. Спитав у брата чи читав він цей договір, він сказав ні. Ні дітям, ні мені залишив квартиру, і залишився бомжем. [PERSON] бачить перший раз. Накопиченя в нього були 1,300 дол. Документи зберігались в нього, а потім в кінці липня, сказав, щоб я привіз документи і грошові збереження у сумі 1.300 дол. В середині жовтня 2022 року подзвонив і сказав, відкрив сам мені двері, а тут він мені все розповів, що така ситуація, що переоформив квартиру на чужу людину і тоді приїхали, пояснив йому ситуацію, що брат залишився бомжем, і що квартиру не поверне йому ніхто. Банківських карток не було, віддав [PERSON] , мотивував тим, що буде скуплятись, 1-2 рази супчик привіз, потім не приїжджав. Про знайомство з [PERSON] розповідав, що було літо, жара, брату стало погано, підійшов незнайомий чоловік, запропонував провести його, зав`язалась розмова щось таке. Бачились з братом по різному, спілкувались по телефону, 1 раз в місяць міг приїхати. Коли надавав пояснення про договір дарування, був тверезий. Фраза була така (що я наробив, ні собі, ні дітям). Це був кінець жовтня 2022 року, помер [INFO] . Похованням займався [PERSON] . Бажання було розірвати договір, коли ми приїхали брат був не ходячий. Він цим питанням не займався через свої особисті справи. На питання чому саме [PERSON] віддав квартиру, не відповів. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення, що відповідач не знайомий. Ніколи його не бачила. Батько позивача лежав в їх відділенні, лежачий був. Було видно по стану здоров`я, що людина вживала алкоголь, командував. Знайома не була, вона медсестра, просто працювали з такими людьми, доглядали. Бачила тільки позивача, син залишив номер телефону, дзвонила коли закінувалися пелюшки, замовляв їжу йому. Я телефонувала йому і син йому приносив. Свідком не була розмови між батьком і сином, казала йому, що син молодець, а він сказав, що за то він наробив таких справ, сказав що почав вирішувати питання з приводу квартири. окрім сина та невістки нікого не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення, що в день коли дарувальник дарував квартиру, вони на машині поїхали, і його підвезли до дому. Вона сіла в машину, познайомились, все було добре. Потім він каже [PERSON] ви добре сина виховали, не кожний на вулиці підійде і допомогу надасть. Казав, що коли працював, то діти були і родичі,а потім коли перестав,і дітей не стало. Казав, що робить договір дарування, щоб в [PERSON] не було проблем. Сказав, що хоче утерти носа своїм родичам, більше з ним не перетинались. Він був тверезий, не було видно що в нього якесь запаморочення,все було добре. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення, що частково знає, що [PERSON] подарували квартиру,чоловік який був хворий,якому він надав допомогу у магазині. І він сказав йому, що той йому допомагає,і що той подарить квартиру відповідачу. 3 листопада був дзвінок, чоловік спитав [PERSON] чи проживає в 65 квартирі,чи проживає сам чи з батьками, почала питати хто це, відповіді не було. Сказали, що він квартирний аферист. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав пояснення, що він знайомий з [PERSON] багато років. Якось подзвонив йому, приїхав провідати у лікарню, розповів все, що [PERSON] допоміг чоловіку, той пообіцяв отписати квартиру, він йому сказав, що все дуже просто. Потім дійсно оформив договір дарування. [PERSON] бачив у лікарні. [PERSON] запросив нарізати винограда, і спілкувались, це було у серпні місяці минулого року. Спілкувались з [PERSON] коли різали виноград, який ріс біля його квартири. Виглядав нормально, як всі, сам ходив,одягнутий нормально, повністю адекватний, нічого такого не було, звичайна людина. З [PERSON] спілкуюся часто. Тільки один раз бачив дарувальника. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення, що дарувальника знає давно. Нічого такого не чув від [PERSON] . Приїхав [PERSON] і спитав чи може він розповісти суду все про [PERSON]. Ну [PERSON] він знав з 2016 року. Сварились через труби, ділянку. Дізнався, що хороша людина, хороший спеціаліст, на першому поверсі жив. Заходив до нього, нормальні стосунки стали. Бачив його останній раз, худий, брудний, питаю, що сталось,каже приболів,к ажу є діти,допоможуть, він сказав, що він нікому не потрібен, вони чекають коли він помре, щоб квартиру забрати. Люди казали, що [PERSON] підходив до сусіда і просив, щоб той взяв оіпку і пропонував квартиру потом віддати. Родичі сказали, що допомагати йому не будуть. Родичів не бачив. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положеннями частини 1 статі 13ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . У відповідності до договору дарування від 19 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А., зареєстрованого в реєстрі за №1464, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказав на те, що його батько [PERSON] за життя зловживав алкогольними напоями, укладання договору було здійснено під примусом та введенням батька в оману та на вкрай невигідних умовах, враховуючи той факт, що дана квартира була єдиною власністю його батька. Все це позбавляло його батька правильно зрозуміти, що саме він підписує та які настануть наслідки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова) правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У порушення вимог ст. 229 ЦК України позивачем у позові не вказано щодо яких обставини помилився його батько - [PERSON] , укладаючи договір дарування квартири. Доказів того, що під час укладення договору дарування помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення, [PERSON] суду не надано Як не надано позивачем і доказів того, що [PERSON] вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину- відповідач у справі, скористався. До того ж, доказів того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, позивачем не надано. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину договір дарування за формою і змістом відповідав вимогам чинного законодавства, доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір був вчинений померлим [PERSON] , внаслідок помилки, під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, позивачем та третьою особою не надано, а тому правових підстав для задоволення позову та визнання дарування квартири недійсним немає.

Outcome: approved