Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ ПІІ «Елсі», третя особа [PERSON] , в якому просив стягнути матеріальну (майнову) та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 5 липня 2022 року о 14:00 год. в м. Києві на Кільцевій дорозі, 8, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «FORD TRANSIT», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить ТОВ ПІІ «Елсі», при перестроюванні ліворуч не надав переваги в русі транспортного засобу «TESLA MODEL X», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності, після чого останній зіткнувся з транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 9 січня 2023 року у справі № 760/8488/22-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 2000 від 03.09.2022 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «TESLA MODEL X», державний номерний знак [NUMBER] , складає 541 919 грн. 63 коп. 11 серпня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» сплатила позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 130 000 грн. Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була виплачена ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» недостатньо для повного відшкодування шкоди, заподіяної позивачу, тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між страховим відшкодуванням та розміром завданого збитку в розмірі 411 919 грн. 63 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., витрати на професійну допомогу в розмірі 20 000 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 6 500 грн. Ухвалою суду від 4 травня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін на 7 червня 2023 року (а.с. 148). Повідомленням суду від 4 травня 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 149). 7 червня 2023 року до суду надійшли клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у справі (а.с. 170-173, 178-180, 183-185), які судом задоволені та ухвалою суду від 7 червня 2023 року витребувано докази, а саме: 1. у Державної податкової служби України: - відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо того, чи був прийнятий [PERSON] , [INFO] , на роботу ТОВ ПІІ «Елсі», код ЄДРПОУ 14346179, якщо так, то з якої дати та року. - відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо того, чи перебував [PERSON] , [INFO] , у трудових відносинах з ТОВ ПІІ «Елсі», код ЄДРПОУ 14346179, станом на 05 липня 2022 року. 2. у ТОВ ПІІ «Елсі» належним чином завірені копії документів (трудового договору та/або наказу про прийняття на роботу), що підтверджують факт наявності трудових правовідносин [PERSON] , [INFO] та ТОВ ПІІ «Елсі» станом на 05 липня 2022 року. 3. у Пенсійного фонду України Витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] , [INFO] , що підтверджує факт наявності трудових відносин [PERSON] з ТОВ ПІІ «Елсі» станом на 05 липня 2022 року (а.с. 190). 12 липня 2023 року від Пенсійного фонду України надійшов лист, відповідно до якого до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від ТОВ ПІІ «Елсі» надходили відомості стосовно [PERSON] за період з 01.07.2022 року по 31.07.2022 року (а.с. 212). Ухвалою суду від 13 липня 2023 року повторно витребувано докази у справі (а.с. 207). 24 липня 2023 року від Державної податкової служби України надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 7 липня 2023 року, згідно з якими [PERSON] ( [INFO] ) з 1 грудня 2010 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ ПІІ «Елсі» (а.с. 214-216). 10 серпня 2023 року від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію трудової книжки [PERSON] (а.с. 218-225). Учасники справи до судового засідання не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. 6 вересня 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 230). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 5 липня 2022 року о 14:00 год. в м. Києві на Кільцевій дорозі, 8, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «FORD TRANSIT», реєстраційний номер [NUMBER] , що зареєстрований за ТОВ ПІІ «Елсі» (а.с. 133), при перестроюванні ліворуч не надав переваги в русі транспортного засобу «TESLA MODEL X», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 14-15). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 9 січня 2023 року у справі № 760/8488/22 (а.с. 123-124), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 126-130). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 2000 від 03.09.2022 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «TESLA MODEL X», державний номерний знак [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 541 919 грн. 63 коп. (а.с. 16-42). 11 серпня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» сплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 130 000 грн., що підтверджується скрін-шотом виписки із банківської карти (а.с. 122). Таким чином, розмір фактично завданого позивачу матеріального збитку (541 919 грн. 63 коп.) перевищує розмір страхового відшкодування (130 000 грн.), в загальному на суму 411 919 грн. 63 коп. Згідно із записами у трудовій книжці [PERSON] , з 1 грудня 2010 року останній прийнятий на роботу в ТОВ ПІІ «Елсі» на посаду водія автонавантажувача, а з 14 січня 2019 року переведений на посаду водія експедитора. Отже під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, перебував у трудових відносинах з ТОВ ПІІ «Елсі» (а.с. 225). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 21.02.2019 року у справі № 355/1394/16-ц, виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 року у справі № 910/14685/17. Відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 25 листопада 2020 року (справа № 760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа № 133/1238/17). З урахуванням зазначеного, суд встановив, що на час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було завдано шкоди, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ ПІІ «Елсі» та виконував трудові обов`язки, а тому суд вважає, що за шкоду, завдану працівником, несе відповідальність роботодавець - ТОВ ПІІ «Елсі». Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була сплачена ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», недостатньо для повного відшкодування позивачу матеріальної шкоди, обов`язок з відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 411 919 грн. 63 коп., згідно з вказаними положеннями чинного законодавства покладається на відповідача ТОВ ПІІ «Елсі». Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 20 000 грн. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги № 211-Ц від 5 серпня 2022 року; додатком № 1 до договору від 5 серпня 2022 року; копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копією ордера від 27 березня 2023 року та квитанціями № 0.0.2643992182.1 від 17 серпня 2022 року, № 0.0.2651618196.1 від 23 серпня 2022 року (а.с. 137-145). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 20 000 грн. Також, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 22 ЦК України підлягають стягненню понесені позивачем матеріальні збитки в розмірі вартості проведеної автотоварознавчої експертизи в розмірі 6 500 грн. згідно з платіжним дорученням № Р24А235556840D06967 від 06.09.2022 року (а.с. 120). Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 438 419 грн. 63 коп. (411 919 грн. 63 коп. майнової шкоди + 20 000 грн. моральної шкоди + 6 500 грн. витрат на проведення експертизи). Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову та з урахування положень ст. 3 Закону України «Про судовий збір» щодо ставок судового збору, які діяли на час подання позову, судовий збір у розмірі 4 384 грн. 20 коп. (1% від 438 419 грн. 63 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved