Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатної матері. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є пенсіонером та отримує пенсію, яка не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, оскільки значну частину коштів вона одразу витрачає на оплату комунальних послуг та медичні препарати. Вона являється інвалідок ІІІ групи, з діагнозом цукровий діабет, ІІ тип, важка форма. Позивач вказує, що її становище є вкрай нужденним, так як вона самостійно не має змоги нести витрати на комунальні послуги та медикаменти, які їй вкрай необхідні. Натомість, син позивача [PERSON] , має матеріальну можливість надавати утримання непрацездатній матері, яка не має іншого доходу, окрім пенсії, у зв`язку з низьким розміром якої, позивачка не має можливості забезпечити своє гідне існування та лікування. Відповідач ігнорує потреби матері, не цікавиться станом її здоров`я та потребами у лікуванні. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідач, як син, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. За таких складних життєвих обставин, позивач вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання в розмірі 2000 гривень, щомісячно, довічно. Крім цього, позивач просить допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. 05.07.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нуждою С.Ф., в якому представник відповідача не погоджується та не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки як випливає із доказів, доданих позивачем, розмір її пенсії становить з липня 2022 року по листопад 2022 року - 2300 грн., з грудня 2022 року - 2500 грн. Жодної інформації про отриманий розмір пенсії у 2023 році позивачем не надано. Тобто, розмір пенсії позивача перевищує прожитковий мінімум встановлений Законом. Зазначає, що стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків не є абсолютним. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Зокрема, Відповідачу відомо, що Позивач виїхала за кордон з метою працевлаштування. Окрім того, у Відповідача на утриманні є неповнолітня дитина, а також вагітна дружина. У зв`язку із даними обставинами Відповідач також несе витрати, які мають бути враховані під час вирішення питання про стягнення аліментів на непрацездатну матір. А тому, враховуючи вищевикладене, вважає, що Позивачем не доведено в повній мірі необхідність стягнення аліментів з [PERSON] . 05.07.2023 судом зареєстровано відповідь на відзив, подану представником позивача - адвокатом Мардак О.О., в якій представник позивача зазначає, що доводи відзиву на позов не спростовують аргументації позивачки щодо необхідності стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання непрацездатної матері та не заперечують наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що у позивачки відсутні інші доходи, окрім пенсії, яка не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, оскільки значну частину коштів вона відразу витрачає на оплату комунальних послуг та на медичні препарати. Позивачка не отримує субсидій, оскільки разом із нею в будинку зареєстровані її повнолітні працездатні сини. При оцінці потреби у матеріальній допомозі суди часто застосовують принцип, який береться за основу при розрахунку розміру аліментів на дитину, тобто прожитковий мінімум. Утім, для обчислення аліментів на утримання батьків немає нормативної прив`язки до розміру прожиткового мінімуму. Окрім довідки про доходи, позивачкою було додано копії фіскальних чеків, які підтверджують придбання нею медикаментів, необхідних для систематичного лікування та підтримання її життєдіяльності, на загальну суму 9661, 70 грн. Крім того, позивачкою було долучено квитанцію Ощадбанку № 294729559, згідно з якою 19.04.2023 позивачка здійснила оплату комунальних послуг на загальну суму 1251, 68 грн, що також доводить факт витрати значної частини пенсії позивачки на комунальні послуги. Додатково зауважує, що відповідачем не надано суду жодних документів, які містили б інформацію про розмір його доходу та підтверджували б витрати на утримання неповнолітнього сина та вагітної дружини. Тому, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.04.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мардак О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нужда С.Ф. в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила, з підстав наведених у відзиві на позов. Просила в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим повторно 07.02.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №3672. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №219 виданою 09.02.2021 відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради. [PERSON] також зареєстрований за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка №24 видана 06.02.2023 відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради. Відповідно до довідки № 2-5 від 21.01.2021, виданої Байковецькою сільською радою, [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка [PERSON] . [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 05.01.2021 Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. [PERSON] отримує пенсію, сума якої за період з липня 2022 року по листопад 2022 року становила по 2300 грн щомісячно, в грудні 2022 року - 2500 грн, а разом за весь період - 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., що стверджується довідкою про доходи №9480 4641 1393 1482 виданою 02.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. [PERSON] є інвалідом III групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] та випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0621175 від 19.05.2016, з діагнозом цукровий діабет, II тип, важка форма. Інвалідність встановлена довічно. Повний діагноз позивачки: цукровий діабет, 2 тип, важка форма, стадія субкомпенсації. Первинний гіпотиреоз, середньої важкості, стадія медикаментозної субкомпенсації. Вузловий зоб II ст.; діабетична непроліферативна ретинопатія ішемічно-геморагічна форма обох очей; вікова незріла катаракта обох очей; міопія легкого ступеня обох очей; змішана (дисметаболічно-дисцикуляторна) з цефалічними, вегето-судинними пароксизмами, когнітивними порушеннями; діабетична полінейропатія, вегето-сенсорна форма верхніх та нижніх кінцівок з болевим синдромом, сенситивною атаксією; ХХН-І ст. Діабетична нефропатія II ст. інфекція сечових шляхів. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок II ст. Дисметаболічна кардіопатія. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., високий ризик; СН-І. Гіпохромна анемія легкого ступеня. На підтвердження факту витрачених коштів на своє лікування, позивачем подано копії відповідних фіскальних чеків. Як вказала позивач, на сьогоднішній день вона є пенсіонером, має інвалідність, розмір пенсії, яку вона отримує, не може у повній мірі забезпечити всі її життєві потреби, зокрема придбання ліків, оплату житлово-комунальних послуг, а тому її матеріальне становище є досить складним, потребує матеріальної допомоги, її повнолітній син [PERSON] має можливість надавати їй матеріальну допомогу, проте допомоги на її утримання не надає. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги суд керується наступними правовими нормами. Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У процесі судового розгляду судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою матір з підстав, викладених у ст. 204 СК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», установлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. Разом з тим, з довідки №9480 4641 1393 1482 від 02.01.2023 року (а.с. 13), судом встановлено, що дохід позивачки [PERSON] , а саме її пенсія за період з липня 2022 року по грудень 2022 року, в незначній мірі перевищувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений на 2022 рік. Таким чином, Суд критично оцінює твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Нужди С.Ф., проте що непрацездатна особа, в даному випадку позивач, має право на утримання аліментів, лише в тому випадку, коли вона не забезпечена прожитковим мінімумом, оскільки розмір пенсії позивачки знаходиться майже на рівні прожиткового мінімуму, тобто лише в незначній мірі перевищує його. Натомість кошти, які вона витрачає на придбання ліків та оплату житлово-комунальних послуг, продукти харчування та інші витрати спрямовані на забезпечення основних життєвих потреб, значно перевищують розмір її доходів. Водночас, Суд зауважує, що наявність на утриманні відповідача неповнолітнього сина та вагітної дружити, не звільняє його від обов`язку, визначеного в ст.51 Конституції України, піклуватися про свою непрацездатну матір. Суд враховує, що позивач є непрацездатною особою так, як досягла встановленого законом пенсійного віку та отримує пенсію, яка є єдиним джерелом її доходу, є інвалідом ІІІ групи. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, стан її здоров`я, наявність у неї потреби у матеріальній допомозі, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою непрацездатну матір. Майновий стан відповідача впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір. При цьому, беручи до уваги те, що відповідач не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, судовий збір у даній справі становить 1073,60 грн., тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved