Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

15 серпня 2023 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якої діє представник адвокат Мельник Олександр Сергійович, посилаючись на статті 24, 104, 110, 112, 115 СК України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 січня 1985 року Відділом РАЦС Чернігівського міськвиконкому УРСР, актовий запис № 103. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 січня 1985 року Відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому УРСР, актовий запис № 103. Причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що протягом тривалого часу життя позивача з відповідачем погіршилось, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Сторони разом не проживають близько двох років, спільного господарства не ведуть, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримують. Ну думку позивача, підтримувати сімейні відносини між нею та відповідачем немає сенсу, оскільки вони мають різне бачення ролі чоловіка та дружини в сім`ї, будь-які спроби примиритися у свій час не дали бажаних результатів. Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає, водночас відповідач згоди на розірвання шлюбу в порядку звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу не надає. Позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, адже між ними втрачено почуття любові, сім`я існує формально, подальше перебування у шлюбі суперечить власним моральним принципам позивача та її інтересам. Ухвалою судді від 29 серпня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21 вересня 2023 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до позовної заяви було додано клопотання представника позивача адвоката Мельника О.С., в якому він просив розглянути справу без участі позивача та її представника, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду засобами поштового зв`язку надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позивачем вимоги визнав повністю та просив ухвалити рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, проти надання часу на примирення заперечував. Відповідно до\~частини 2\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 26 січня 1985 року Відділом РАЦС Чернігівського міськвиконкому УРСР, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 26 січня 1985 року зареєстрували шлюб у Відділі ЗАГС Чернігівського міськвиконкому УРСР, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 26 січня 1985 року зроблено запис за № 103. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що протягом тривалого часу життя позивача з відповідачем погіршилось, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Сторони разом не проживають близько двох років, спільного господарства не ведуть, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримують. Позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, адже між ними втрачено почуття любові, сім`я існує формально, подальше перебування у шлюбі суперечить власним моральним принципам позивача та її інтересам. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо, оскільки і позивач, і відповідач в поданих до суду заявах просили не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved