Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить: визнати громадян [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , неповнолітню - [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування чотирьохкімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що 21 липня 1998 року, [PERSON] , його мати [PERSON] , його батько [PERSON] та його брат [PERSON] , приватизували чотирьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21 липня 1998 року позивачу та членам його родини біло видане свідоцтво про право власності на житло № 11966 , Госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі по обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Артемівської міської Ради народних депутатів. 24 липня 1998 року, інформація по вищевказану угоду була зареєстрована в Артемівському бюро технічної інвентаризації міста Артемівська та записана в реєстрову книгу за №47-11080. Дана квартира належала позивачу та його родині на праві приватної, спільної сумісної власності. [INFO] брат позивача [PERSON] помер. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після смерті матері, [PERSON] , - [INFO] , позивач отримав спадщину, яка складалася з 2\\3(двох третіх) частин квартири номер сорок п`ять, загальною площею 65,90 кв.м. в тому числі житловою - 47,60 кв.м., яка складається з чотирьох жилих кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS] , будинок номер двадцять чотири. 08 жовтня 2021 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Ленченко Т.О. і зареєстроване в реєстрі за № 2-1414. Позивач, на теперішній час, є одноосібним власником даної квартири. 18 лютого 2016 року місто Артемівськ Донецької області було перейменоване в місто Бахмут Донецької області. 3 03 березня 2015 року в даній квартирі були зареєстровані знайомі позивача: [PERSON] , [INFO] , неповнолітній - [PERSON] , [INFO] неповнолітня - [PERSON] , [INFO] які деякий час проживали рядом зі мною. З моменту реєстрації, а саме з 03.03.2015 року, по теперішній час, знайомі позивача: [PERSON] , [INFO] , неповнолітній - [PERSON] , [INFO] , неповнолітня - [PERSON] , [INFO] , у вищевказаній квартирі не проживають без поважних причин, оскільки мешкають на постійній основі за адресою [ADDRESS] . Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла вони не приймають. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно може вплинути на майновий стан позивача, тобто у даному випадку йдеться про порушення прав позивача як власника. Оскільки відповідачі не проживають у спірному будинку більше року без поважної причини і між ними та позивачем не було ніякої домовленості щодо збереження за ними права користування житлом, позивач вважає, що його знайома та її неповнолітні діти, втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.01.2022 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2022 р. підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2022 р. Згідно з Розпорядженням Голови Верховного Суду від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», справи підсудні Артемівському міськрайонному суду Донецької області були передані до Дружківського міського суду Донецької області. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справу було передано судді Фроловій Н.М. для подальшого розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суду було надано письмові пояснення в яких просять проводити судові засідання за відсутності представника третьої особи. Крім того зазначено, шо позовні вимоги визнають частково, щодо визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , заперечень не має. Стосовно визнання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, Управління має заперечення. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи, від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Підстави, на яких місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , реєструвалося в спірній квартирі у судовому порядку не оспорювалися, тому вважається, що вони набули права користування оспорюваним житлом на законних підставах. Виходячи з аналізу зазначених норм права, незалежно від того, чи проживають діти за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Навіть якщо діти тривалий час не проживали за місцем реєстрації. Також не можна вважати не поважною причиною не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки закон дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання (частина 6 статті 29 ЦК України), і ця норма не передбачає винятків. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , набули право власності або право користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Виходячи з аналізу зазначених норм права, не залежно від того, чи проживають діти за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь свого представника в судовому засіданні не забезпечили, клопотань або заяв про відкладення або розгляд справи без їх участі суду не надали. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 278835098 від 08.10.2021 року та №191744061 від 05.12.2019 року (а.с.11,18). За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується карткою прописки та відомостями наданими Бахмутською міською територіальною громадою вих. № 15, 16, 17 від 06.01.2022 року (а.с.16, 29-31). Як вбачається з Акту про непроживання зареєстрованих осіб виданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку ОСББ «Лісний 2016» № 27 від 10.12.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані але не проживають з моменту реєстрації з 03.03.2015 року по теперішній час співмешканці квартири: [PERSON] - [INFO] , паспорт [NUMBER] , 04.02.2015 р., дата реєстрації 03.03.2015 р., свідоцтво про право власності № 11966 від 21.07.1998, № видачі 47 11080 від 24.07.1998 р. [PERSON] - син, [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] від 05.11.2010 р., дата реєстрації 03.03.2015 р. [PERSON] - донька, [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] від 29.01.2013 р., дата реєстрації 03.03.2015 р. (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач без поважних причин за місцем реєстрації не проживає з 03.03.2015 року, тож позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд звертає увагу на наступне. У відповідності до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч.1 ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, якане досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Однак, суду не представлено доказів наявності у батьків дитини житла, придатного для проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , забезпечення дитини належними умовами проживання. У суду на час розгляду справи, відсутні відомості де діти перебувають та проживають. Оскільки наявність у малолітніх [PERSON] , [PERSON] іншого місця постійного проживання ніж те, у якому вони зареєстровані на підставі свідоцтва про право власності № 11966 від 21.07.1998, № видачі 47 11080 від 24.07.1998 р., не підтверджена, позбавлення дітей права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , суперечитиме принципу найкращого забезпечення їх інтересів щодо права на житло. Відтак у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial