Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

19 серпня 2021 позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що продовжує навчання. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/6174/21 від 04.10.2021 задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 19.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень, щомісяця, і до закінчення навчання - 30.05.2025. Також, стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень. Не погоджуючись із судовим рішенням 19.04.2023 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/6174/21 від 04.10.2021. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя №334/6174/21 від 03.05.2023 заочне рішення №334/6174/21 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.05.2023 представником позивача [PERSON] - адвокатом Сердюком Р.В. подано оновлену позовну заяву про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання (зміна підстав позову). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 16.08.2005 по 28.07.2021 позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] . Сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає в добровільному порядку коштів на утримання дитини. Домовленості про участь відповідача в утриманні сина сторони не досягли, оскільки відповідач уникає будь-якого спілкування з цього приводу. Відповідно до довідки №222 від 01.09.2021 та студентського квитка виданих Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025. Відповідно, він потребує матеріальних витрат на його утримання, з урахуванням вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інше. Вказані витрати є тягарем позивачки, а тому вона вимушена звернутися із позовом про стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідач має достатній стабільний дохід, і має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, але ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку. Також, при новому розгляді справи мають бути розглянуті позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за період з 19.08.2021 року (дата подання первісного позову) по 22.05.2022 року (дата досягнення повноліття), які за таких обставин, вважає законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі частини щомісячно, від всіх видів доходу та заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Посилається на те, що станом на [INFO] коли [PERSON] досяг повноліття, вже була пред`явлена вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, який продовжує навчання, яка була частково задоволена в подальшому скасованим заочним рішенням суду. Таким чином, за первісною позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітнього сина, наразі рішення суду не прийняте, тобто вона залишається не розглянутою, хоча дитина вже досягла повноліття та потребує утримання із-за навчання на денній формі. На даний час, [PERSON] вже виповнилося 18-ть років і він продовжує навчання. Зазначене зумовлює відповідну зміну підстав позову, оскільки на цей час дитина вже повнолітня. Але оскільки така вимога вже пред`явлена на час досягнення дитиною повноліття, то аліменти з цих підстав мають стягуватися саме з досягнення дитиною повноліття, тобто з 22.05.2022 року до закінчення ним навчання, або досягнення 23-х річного віку. Оскільки з часу подання первісного позову по даний час, пройшов значний проміжок часу та відкрилися нові підстави, якими є набуття дитиною повноліття та перебування відповідача на службі в ЗСУ, позивач вважає за необхідне змінити спосіб присудження аліментів, з твердої суми, на частку від доходу відповідача. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з 19.08.2021 по 22.05.2022 у розмірі частини щомісячно, від усіх видів доходу та заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків на дитину відповідного віку. Також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з 22.05.2023 до закінчення ним навчання, або до досягнення 23-х річного віку у розмірі частини щомісячно, від всіх видів доходу та заробітку відповідача. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 09.06.2023 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що чинним законодавством не передбачено звернення до суду з двома вимогами: стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки спірні правовідносини регулюються різними нормами Сімейного кодексу України - статтею 180 СК України та статтями 198, 199 СК України відповідно. Крім того, відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину не визнає, оскільки станом на 09.05.2023 (дата уточнення позовних вимог позивачем) син сторін досяг повноліття, тому застосування приписів ст. 180 СК України вже є неможливим. Твердження представника позивача про відсутність утримання батьком неповнолітньої (на той час) дитини спростовується доказами про систематичну участь відповідача в утриманні сина шляхом перерахування на банківські картки [PERSON] грошових коштів протягом 2021-2022, що підтверджується квитанціями. Позивачем не надано доказів вживання будь-яких заходів щодо одержання аліментів з відповідача, окрім посилання на заочне рішення. Ухилення відповідача від сплати аліментів спростовується доказами участі відповідача в утриманні дитини шляхом перерахування грошових коштів на його банківські рахунки та постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС від 24.04.2023 про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] . Тобто, лише після звернення відповідача до суду з заявою про скасування заочного рішення від 04.10.2021 та призначення справи до розгляду, позивач звернулась з заявою до ВДВС про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, що свідчить про відсутність будь-яких дій з боку позивача, спрямованих на вживання будь-яких заходів щодо одержання аліментів, стягнутих за рішенням суду. Виходячи з викладеного, застосування ч. 2 ст. 191 СК України в даному випадку є неможливим. Також вважає, що за уточненими позовними вимогами (в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину) не підлягає також задоволенню вимога позивача про зміну розміру аліментів з твердої суми на частку від доходу відповідача, оскільки [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Зважаючи на те, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, фактично заявлено до суду 09.05.2023, можливе стягнення аліментів відповідно до вимог статей 198, 199 СК України з дати подання позову до суду, а саме з 09.05.2023 до закінчення терміну навчання - 30.06.2025. Представник позивача в судовому засідання надав пояснення по суті позовних вимог, просив їх задовольнити. Представник відповідача не погодилась з позовними вимогами позивача, просила в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час відмовити, з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 2\~статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9\~Конституції України є\~частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей\~76,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.08.2005 року по 28.07.2021 року. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] . Батько дитини фактично проживає окремо. Домовленості про участь відповідача в утриманні сина сторони не досягли. Відповідно до довідки №222 від 01.09.2021 та студентського квитка виданих Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого вбачається, що [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025. Дитина сторін [PERSON] потребує матеріальних витрат на його утримання, з урахуванням вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інше. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідач має достатній стабільний дохід, і має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. Відповідно до\~статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частини 3\~статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Разом з тим, станом на 09.05.2023 (дата уточнення позовних вимог позивачем) син сторін досяг повноліття, тому застосування приписів ст. 180 СК України вже є неможливим. Згідно з\~ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд враховує положення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №-3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно\~частини 1 статті 201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Разом з тим, твердження представника позивача про відсутність утримання батьком неповнолітньої (на той час) дитини спростовується доказами про систематичну участь відповідача в утриманні сина шляхом перерахування на банківські картки [PERSON] грошових коштів за період з 21.05.2021 - 15.06.2022, загальна сума яких складає 95846,00 гривень (середньомісячна - 7987,16 гривень), що підтверджується дублікатами квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» від 06.04.2023. При цьому представником позивачем не надано доказів вживання позивачем будь-яких заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Таким чином, ухилення відповідача від сплати аліментів спростовується доказами участі відповідача в утриманні дитини шляхом перерахування грошових коштів на його банківські рахунки та постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС від 24.04.2023 про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] . Тобто, після набрання заочним рішенням законної сили 04.11.2021 року позивач звернулась з заявою до ВДВС про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів лише у червні 2023 року, що свідчить про відсутність будь-яких дій з боку позивача, спрямованих на вживання будь-яких заходів щодо одержання аліментів, стягнутих за рішенням суду. Виходячи з викладеного, застосування ч.2 ст.191 СК України в даному випадку є неможливим. В ході розгляду справи також встановлено, що на даний час, [PERSON] вже виповнилося 18-ть років і він продовжує навчання. Відповідач [PERSON] є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання сина, який на даний час потребує матеріальної допомоги. Крім того, відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Таким чином, позивач має право на отримання матеріальної допомоги від відповідача на утримання на час його навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Відповідно до ч.2 ст.199 Сімейного кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, фактично заявлено до суду 09.05.2023, можливе стягнення аліментів відповідно до вимог статей 198, 199 СК України з дати подання оновленого позову до суду, а саме з 09.05.2023 до закінчення терміну навчання - 30.06.2025, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку за умови продовження навчання. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6\~статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати. Беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів до суду на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, суд відносить судові витрати на рахунок держави.

Outcome: partial