Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана адвокатом Тищенком Станіславом Юрійовичем до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій просить: розірвати шлюб між сторонами, що зареєстрований 17.06.2015, про що складено відповідний актовий запис за №1087; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,00 гривень та аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,00 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . В ході спільного життя, з`ясувалося, що сторони мають різні погляди на життя та шлюб. Між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що припинились фактичні подружні стосунки. Сторони перестали спільно вести господарство з січня 2021 року. Сім`я остаточно розпалася, примирення неможливе. Також зазначив, що оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає, ухиляється від утримання спільних дітей, тому просять стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,00 гривень на кожну дитину. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 11.05.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Марченко К.Б. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] протягом всіх років сумісного проживання і по сьогоднішній день робить свій вклад в сімейний бюджет у вигляді або грошей або покупок необхідного. Усі суперечки, що мали місце у сім`ї були пов`язані, виключно, з недостатніми доходами відповідача та нецільовими і непотрібними витратами позивачки. [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечує оскільки не вбачає проблем у відносинах, які неможливо було б пропрацювати та врегулювати, і заради дітей та їх майбутнього сподівається на примирення та відновлення шлюбних відносин. [PERSON] ніколи не відмовлявся та не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі, по утриманню дітей. До вересня 2022 року [PERSON] , в межах тих доходів, які отримував, постійно та регулярно надавав дружині грошові кошти на утримання дітей та на ведення домашнього господарства. Виявивши факт хаотичного та нецільового витрачання дружиною сімейних коштів відповідач з вересня 2022 року перестав надавати саме грошові кошти, але постійно купує дітям необхідні речі та продукти харчування, повністю укомплектував сина до школи, придбавши усе необхідне, необхідним стало придбання смартфонів для дітей щоби бути з ними на зв`язку та планшет для сина, оскільки на сьогодні його шкільні заняття проводяться онлайн. Зазначила, що [PERSON] не заперечує проти добровільної сплати аліментів та пропонує [PERSON] у відповідності до положень ст. 189 СК України укласти нотаріальний договір про сплату аліментів на дітей. Крім того, на утриманні у відповідача є непрацездатна матір [PERSON] , 1957 року народження, яка давно хворіє та має третю групу інвалідності. Мати відповідача майже не виходить з квартири, оскільки прикута до ліжка, а [PERSON] регулярно матеріально підтримує та забезпечує необхідними ліками. Відповідач постійного доходу у вигляді заробітної плати не має, а з початком війни заробляти гроші стало складніше, а інколи і неможливо, тому, якщо [PERSON] відмовиться від укладення нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дітей, відповідач вважає доцільним стягувати з нього аліменти у фіксованому розмірі в твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі - в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того просить відмовити щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу (правову) допомогу (а.с. 43 48). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року частково задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Тищенка С.Ю. про витребування доказів.\~Витребувано від\~Центру обслуговування\~платників Приморської\~ДПІ ГУ\~ДПС в\~Одеській області\~інформацію про\~доходи [PERSON] ,\~ [INFO] \~(РНОКПП\~ [NUMBER] ) за період\~з 01\~січня 2022\~року по\~день виконання\~ухвали суду\~та від\~Акціонерного товариства\~«Універсал банк»\~інформацію щодо\~руху коштів\~по всіх\~відкритих рахунках\~(поточних,\~депозитних,\~карткових)\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(РНОКПП\~ [NUMBER] ) за період з 01 січня 2022 року по день виконання ухвали суду (а.с. 72 73). 19.05.2023 на адресу суду від представника позивачки адвоката Тищенка С.Ю. до суду надійшла відповідь на відзив. В якій зазначив, що відповідачем не спростовано доводів того, що він не надає належної фінансової підтримки, не надає коштів на утримання дітей. Надання невідомих роздруківок не підтверджує факт утримання дітей, це лише свідчить про витрату коштів. Відповідач проживає окремо, жодної допомоги не надає. Зазначив, що відповідач є здоровою людиною, інших утриманців окрім дітей у нього немає, таким чином він має матеріальну можливість утримувати дітей, відповідач працює неофіційно, на станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: [ADDRESS] , майстром з тонування автомобілів, стабільно отримує величезну заробітну плату, зазначені доводи не спростовані. Також зазначив, що сторони перестали спільно вести господарство з січня 2021 року, відповідач не вчиняв та не вчиняє жодних дій щодо примирення, зміни поведінки, активної участі в утриманні дітей, а тому підстав для надання часу на примирення не має. Позивач заперечує твердження відповідача щодо надання дітям телефонів, наданні до відзиву квитанції не свідчить про наявність телефонів у дітей. Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги, квитанція щодо сплати адвокату 8 000 грн., а тому посилання у відзиві щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу є безпідставними. Щодо наявності у відповідача інших утриманців зазначив, що надані відповідачем докази є неналежними та спростовуються наданим пенсійним посвідченням, термін дії якого скінчився 31.05.2013, також до суду не надано докази, що мати відповідача потребує на відповідне утримання. Твердження, що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна мати, є передчасним та безпідставним, оскільки не надано діючого посвідчення та не надано інформація щодо доходу [PERSON] (а.с. 77-84). 05.07.2023 від представника відповідача адвоката Марченко К.Б. до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що у відзиві [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечував, оскільки сподівався на примирення та відновлення шлюбних відносин, проте, всі його спроби щодо врегулювання відносин позивачкою були проігноровані. На даний час [PERSON] змінив свою позицію щодо розірвання шлюбу та проти розірвання шлюбу не заперечує. Щодо стягнення аліментів, то [PERSON] наполягає на тому, що ніколи не відмовлявся та не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема і тих, які стосуються утримання дітей. Це підтверджується квитанціями, доданими до відзиву. Відповідач не заперечує проти добровільної сплати аліментів та пропонує [PERSON] у відповідності до положень ст. 189 СК України укласти нотаріальний договір про сплату аліментів на дітей, однак враховуючи відсутність стабільного заробітку та недобросовісну поведінку позивачки вважає доцільним стягувати з нього аліменти у фіксованому розмірі в твердій грошовій сумі в мінімальному гарантованому розмірі, який у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач також підтримує свої доводи щодо відсутності правових підстав для стягнення з нього витрат на правничу (правову) допомогу, оскільки виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, заявлені витрати не були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (а.с. 94- 96). У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином. 09.08.2023 від представника позивачки адвоката Тищенка С.Ю. на адресу суду надійшла заява, в якій просить справу розглянути без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 04.08.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Мрченко К.Б. надійшли письмові пояснення, в яких просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Призначити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на кожного у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в задоволенні позову відмовити. Справу розглядати за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~11 вересня 2023 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1087, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] , яке видано 28.03.2019 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Серія [NUMBER] , яке видано 16.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с. 17 - 18). Згідно з положеннями ч. 2 ст.\~36\~та ст.\~51 Сімейного кодексу України\~шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені\~Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із положеннями\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сімейні відносини між сторонами припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України\~є\~\~підставою для розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищевикладені положення законодавства, приймаючи до уваги те, що малолітні діти сторін по справі - [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, тобто окремо від батька [PERSON] , та на останнього покладено законодавчий обов`язок з утримання дітей, суд вважає, що позивачка набула право на стягнення аліментів з відповідача на малолітніх дітей сторін по справі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті). Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Також суд зазначає, що статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, приймаючи положення ч.1 ст. 81 ЦПК України, на кожну зі сторін по справі покладений обов`язок з доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а відтак на позивача обов`язок з доведення, що відповідач має матеріальну спроможність сплачувати аліменти у заявленому до стягненні розмірі, а відповідача, у разі наявності заперечень, обов`язок з доведення таких заперечень та дійсного матеріального стану. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наступні обставини. Як вбачається з листа Головного управління ДПС в Одеській області № 8392/5/15-32-51-05 від 31.05.2023 згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми та джерела отриманих доходів [PERSON] інформація щодо доходів за період з 01.01.2020 по теперішній час відсутня (а.с. 85). Відповідно до листа Акціонерного товариства «Універсал банк» № 3259/БТ від 01.06.2023 за період з 01.01.2022 по день виконання ухвали суду в АТ «Універсал банк» обліковуються банківський рахунок на ім`я [PERSON] . Вид рахунку: поточний рахунок з встановленим Банком лімітом кредитування, операції за яким можуть здійснюватися з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка Монобанк. Заборгованість Клієнта перед Банком 34995,75 грн. (а.с. 87 - 89). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримує доходи, які надають йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно позивачем суду не надано. Суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано суму аліментів у розмірі 3000 гривень щомісячно. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатності, можливостей платника аліментів, що [PERSON] є працездатною особою, достатніх потреб дітей, дійсної участі батьків у їх утриманні, стягненню з відповідача підлягають аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Визначену позивачкою щомісячну суму сплати аліментів у розмірі 3000 гривень на\~кожну дитину, суд вважає завищеною без достатніх доказів про можливості платника аліментів сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Отже, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. При цьому суд зазначає, що суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна матір [PERSON] , 1957 року народження, яка давно хворіє та має третю групу інвалідності, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду не надано. Надана суду копія пенсійного посвідчення матері відповідача - [PERSON] , Серія [NUMBER] , щодо отримання нею пенсії по інвалідності 3 група загальне захворювання видано 11.07.2012 терміном дії до 31.05.2013, а також копія довідки з КУ «МКЛ № 11» щодо стану здоров`я [PERSON] , датована 06.03.2012 (а.с. 50, 52). Отже, надані суду копії документів не підтверджують факт того, що мати відповідача на даний час є непрацездатною та перебуває на утриманні відповідача. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Частиною 1 ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява на адресу суду надійшла 13.02.2023, тому з вказаного дня підлягають стягненню аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Статтею 141 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того,\~ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). На підтвердження судових витрат понесених позивачкою у зв`язку з розглядом в суді справи № 522/2802/23 представником позивача було надано до суду ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВН № 1211351 від 13.02.2023; Договір про надання правової допомоги від 09.02.2023 між адвокатом Тищенком С.Ю. та Сумішевською О.В., відповідно до п. 5.1 якого Гонорар адвоката складає 8000 грн., який сплачується після підписання Договору протягом 24 годин; розрахункову квитанцію № 1 від 09.02.2023, відповідно до якої прийнято від [PERSON] за юридичні послуги за договором від 09.02.2023 у розмірі 8000 грн. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження\~\~\~\~№ 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений нею за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial