Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

До суду найшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. [PERSON] звернулась до суду з позовом, до відповідача [PERSON] про стягнення з нього на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути неустойку (пеню) в розмірі 150809,73 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.06.2014 р. рішенням Херсонського міського суду Херсонської області по справі №668/5962/14-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі частки всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 06.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття. В подальшому відкрито виконавче провадження № 65816692. Відповідач не сплачує регулярно (щомісяця) присуджені з нього на утримання доньки аліменти внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24.03.2023 року складає 150809,73 грн. Вказане на думку позивача дає їй право на стягнення з нього неустойки (пені) за своєчасно несплачені аліменти, у зв`язку з чим позивач і звернулась до суду з вказаним позовом. 03 травня 2023 року, 20 червня 2023 року та 08 вересня 2023 року на електронну адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі позивача, в якому також просив вирішити питання про розподіл судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку, звернувся з заявою про розгляд без нього. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12.06.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.05.2014 року та до досягнення нею повноліття. На виконання вказаного рішення суду від 12.06.2014 року у цивільній справі №668/5962/14-ц, Херсонським міським судом Херсонської області видано відповідний виконавчий лист (дублікат), який від 16.06.2021 року перебуває на примусовому виконанні Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за ВП №65816692. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснено начальником відділу Кілюшик О. заборгованість за період з травня 2014 року по лютий 2023 року складає 150809,7 грн. (а.с.9) Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за прострочення сплати аліментів на утримання дитини станом на 24.03.2022 року наданого позивачкою за період з травня 2014 року по лютий 2023 року складає 167113,02 грн. (а.с.10) Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц навела формулу за якою здійснюється розрахунок пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів та зазначила, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1х1%хQ1) + (A2х1%хQ2) + …. (Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Приведена формула розрахунку пені також узгоджується з правовою позиціє викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Позивачкою був наданий розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по лютий 2023 року, згідно якого загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає 167113,02 грн. Суд вважає наданий позивачем розрахунок таким, що здійснений відповідно формули, яка наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та роз`яснень, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України пеня підлягає стягненню в розмірі, який не перевищує 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів. Оскільки в даному випадку розмір неустойки (пені) перевищує заборгованість по сплаті аліментів та враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, стягненню підлягає пеня за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по лютий 2023 року у розмірі 150809,73 грн., що становить 100 відсотків суми заборгованості за аліментами. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Доказів щодо звільнення від обов`язку утримувати дитину, а також доказів, якими б було підтверджено, що заборгованість по сплаті аліментів на неповнолітню доньку утворилася з незалежних від відповідача причин, останнім до суду не надано. Згідно ст. ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Представником позивача подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с. 11-12), відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати\~на професійну правову допомогу у розмірі 18760 грн. Разом з тим, в клопотаннях про розгляд справи без участі позивача, представник, серед іншого, просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, спочатку на загальну суму 9900 гривень (клопотання від 03.05.2023 року), а потім на загальну суму 12060 гривень (клопотання від 20.06.2023 року та від 08.09.2023 року). Згідно\~ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки Відповідно до ч.ч.1-5\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно\~статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем на підтвердження фактично понесених сум судових витрат надано договір № 20/2019 про надання правової допомоги від 15.11.2019 року, детальний опис робіт, викладенй в попередньому (орієнтовний) розрахунку суми судових витрат, згідно якого розмір витрат правової допомоги складає 18 760 гривень, та ордер від 21.03.2023 року. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Отже, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, а також у відповідності до договору про надання правової допомоги наданим позивачем, стороною позивача до суду не було надано Договору про надання правничої допомоги, а також додаткової угоди, якщо така є на підтвердження визначного сторонами гонорару за правову допомогу; не було також надано відповідного акту приймання-передачі виконаних послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також оригіналу квитанції про сплату гонорару. З огляду на що суд позбавлений можливості визначити реальність та розумність вказаних адвокатських послуг наданих адвокатом позивачки, їх обсяг, а також необхідність, пропорційність та співмірність витрат на правову допомогу до складності справи. Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення витрат на правову допомогу, зокрема, судові витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, квитанції про сплату витрат на допомогу представником позивача не надано та така оплата не підтверджена банківськими платіжними документами, а також з огляду на той факт, що договір про надання правової допомоги укладено ще 15.11.2019 року, тобто майже за 4 роки до моменту звернення до Приморського районного суду м. Одеси з даним позовом, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу. З огляду на те, що позивач надала докази в обґрунтування своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору підчас розгляду справи в усіх судових інстанціях зокрема\~звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial