Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши, що відповідач є її батьком, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Вона проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та фактично знаходиться на повному утриманні останньої, так як шлюб батьків розірваний відповідно до рішення суду від 05.07.2013 року. Відповідач сплачував аліменти на її утримання до повноліття, стягнення аліментів припинилося після 21.05.2023 року, і з того часу батько матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Позивачка на даний час навчається на першому курсі денної форми навчання за контрактом у Дніпропетровському державному\~університеті внутрішніх\~справ за спеціальністю 262 "Правоохоронна діяльність", ступінь - бакалавр, термін навчання - до 30.06.2025 року. Навчання позивачки в університеті потребує значних матеріальних витрат, таких як: оплата за навчання, витрати на канцелярського приладдя, витрати на харчування, купівлю одягу, взуття, проїзд тощо, а стипендії вона не отримує, інших доходів не має. Згідно з договором про надання освітніх послуг вартість навчання за увесь період становить 59500 грн. Таким чином, навчання позивачки у навчальному закладі потребує додаткових суттєвих матеріальних витрат, які її мати самостійно не в змозі надати, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Всі витрати по її утриманню та оплаті навчання несе мати позивачки, а відповідач самоусунувся від надання допомоги, хоча офіційно працює та, відповідно, має можливість сплачувати аліменти. А тому, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 3874 грн. щомісячно, куди входить розмір мінімального прожиткового мінімуму - 2684 грн. та 1/2 частка вартості щомісячної плати за навчання - 1190 грн., до закінчення нею навчання або до досягнення 23-річного віку. Сторони в судове засідання не викликалися. Від відповідача 05.09.2023 року надійшов відзив на позов, у якому останній позов не визнав, вказавши, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання, оскільки сам він з 2020 року є особою з інвалідністю 2 групи довічно, хворіє і потребує додаткових коштів на лікування, його дружина - [PERSON] теж є особою з інвалідністю 2 групи довічно. Окрім того, він щомісячно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та утримує свою непрацездатну матір [PERSON] , 1951 року народження, яка є особою похилого віку і потребує стороннього догляду. В заперечення позовних вимог відповідач також зазначив про те, що надана до позовної заяви позивачкою довідка № 436 від 24.03.2023 року про навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ дійсна до 30.06.2023 року, тобто, втратила свою актуальність на час подання відзиву, а доказів продовження навчання позивачкою не надано. Відповідь на відзив на позов позивачкою не надано. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, як встановлено судом і вбачається з даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2005 року, відповідач записаний батьком [PERSON] , [INFO] , а матір'ю - [PERSON] . Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1308527-2023 від 15.02.2023 року позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 436 від 24.03.2023 року вбачається, що позивачка навчалася на першому курсі денної форми навчання на контрактній основі у Дніпропетровському державному\~університеті внутрішніх\~справ і стипендією не забезпечується. Однак довідка дійсна до 30.06.2023 року (а.с.5). А тому судом враховується заперечення відповідача у відзиві на позов, про недоведеність належними та допустимими доказами обставини продовження навчання у даному закладі згідно договору про надання освітніх послуг № 25пд/д2 від 15.09.2022 року , відповіді на відзив на позов щодо підтвердження факту продовження навчання, позивачкою також не надано, а тому докази продовження навчанння позивачкою у матеріалах справи відсутні. Отже, матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка потребує матеріальної допомоги як така, що продовжує навчання та відповідач має можливість її надавати, хоча доведення саме цих обставин покладається на позивачку. Долучені до відзиву докази, про відсутність у відповідача можливості надавати таку допомогу позивачкою не е спростовано. Так, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог . Оскільки позивачка заівльена від сплати судового збору, то згідно ст.141 ЦПК України , дані витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed