Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2017 року. Від шлюбних стосунків сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем і відповідачем. Позивач зазначає, що з березня 2023 року шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. Внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства та виховання дитини, між ними втрачено почуття кохання та поваги один до одного, шлюб наразі є формальним. Вважаючи примирення та подальше збереження сім`ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований Чечеловським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 478. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. У такій заяві представник позивача зазначає про повне підтримання позивачем позовних вимог та просить суд шлюб розірвати. Відповідач також подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про часткове визнання позову, а саме, відповідач погоджується на розірвання шлюбу з [PERSON] , але не погоджується із визначеною позивачем датою припинення шлюбних стосунків - березень 2023 року, та зазначає, що шлюбні стосунки у них припинені насправді з 23 травня 2023 року. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, 09 червня 2017 року Чечеловським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 478, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.10.2017 року. Судом встановлено, що шлюбні відносини між такими учасниками є припиненими, сторони спільного господарства не ведуть. Спору щодо утримання чи місця проживання дітей на день розгляду справи судом не встановлено. Разом із цим, сторони не дійшли згоди щодо дати остаточного припинення шлюбних відносин. Так сторона позивача у позові наполягав на припиненні шлюбних відносин з березня 2023 року, а відповідач, не визнаючи вказаних обставин, стверджувала про припинення таких відносин 23.05.2023 року. Суд вказує, що предметом розгляду даної справи не є розв`язання спору щодо поділу спільного майна подружжя. Оскільки жодна із сторін не подала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо конкретного моменту припинення шлюбних відносин, суд робить висновок про недоведеність позиції обох сторін із вказаного приводу, та вказує на те, що сторони не позбавлені можливості встановити таку обставину за допомогою надання достатніх, належних та допустимих доказів вже під час розгляду іншої справи, предметом якої буде саме поділ спільного майна вказаного подружжя. Оскільки сторони визнають сам факт припинення шлюбних відносин, однак у позасудовому порядку не мають можливості розірвати шлюб та зареєструвати його припинення через наявність спільної малолітньої дитини, то суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Так само, згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачено ч.4 вказаної статті. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд визнає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. За вказаних обставин визнання відповідачем позову в частині вимоги щодо розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Безпосередньо суд також не має права зобов`язати позивача зберегти сім`ю, оскільки вона категорично наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Також, відповідно до приписів до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити прізвище відповідача, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: « [PERSON] ». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved