Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2022 звернулася в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Мегабанк» про зобов`язання усунути перешкоди у доступі до робочого місця, визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.06.2022 залишено позов без руху, надано термін позивачу на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 122 від 05.09.2022 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді Л. Мелещенко у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 22.08.2022 року по 15.10.2022 року, вказана справа передана у провадження судді Атаманюка Б.М. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.09.2022 справа прийнята до провадження судді Атаманюка Б.М., призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.02.2023 прийнято відмову представника позивача адвоката Футерко В.Л., який діє в інтересах [PERSON] , та закрито провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання усунути перешкоди у доступі до робочого місця. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.03.2023 прийнято відмову представника позивача адвоката Футерко В.Л., який діє в інтересах [PERSON] , та закрито провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 15.03.2022 про відсторонення від роботи [PERSON] та визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 04.04.2022 про призупинення дії трудового договору з [PERSON] . КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] працювала на посаді директора Івано-Франківського ЦРВ АТ «МЕГАБАНК». Починаючи з березня 2022 року позивач була безпідставно недопущена до свого робочого місця та виконання своїх посадових обов`язків. При спробах потрапити до свого робочого місця, позивач кожного разу отримувала необґрунтовану відмову від охоронців Івано-Франківського ЦРВ АТ «МЕГАБАНК», поєднану з фізичним примусом покинути приміщення банку. У зв`язку з цим, позивач була змушена звернутися до правоохоронних органів та за медичною допомогою, через погіршенням стану здоров`я. З огляду на триваючий у часі не допуск робочого місця, позивач 26.04.2022 звернулась з відповідною заявою до ЦРВ АТ «МЕГАБАНК», однак відповіді не отримала. В подальшому, 19.05.2022 позивача повторно було не допущено на робоче місце для виконання обов`язків, про що було складено відповідний акт. При цьому, працівники охорони банку усно повідомили про існування наказу про її відсторонення від 15.03.2022 та наказу про призупинення з нею дії трудового договору від 04.04.2022, однак позивачу так і не було надано зазначених наказів. У зв`язку з цим, 20.05.2022 позивач звернулась з заявою до в.о. Голови правління «МЕГАБАНК» про надання пояснення у письмовій формі щодо причин недопуску до виконання функціональних обов`язків директора Івано-Франківського ЦРВ АТ «МЕГАБАНК». Проте відповідач не повідомив причин не допуску позивача до робочого місця та не надав жодного кадрового рішення. Як наслідок, протягом тривалого часу відбувається систематичне та необґрунтоване порушення умов трудового договору, поєднаного з безпідставною невиплатою заробітної плати. Так, протиправне та безпідставне недопущення позивача до робочого місця відбулось, зокрема, 25.04.2022. При цьому, внаслідок сильного душевного хвилювання стан здоров`я позивача різко погіршився, що стало приводом для виклику їй швидкої медичної допомоги. З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 260 від 25.04.2022 вбачається, що така допомога викликалася для позивача за адресою «Грушевсього 14 Мегабанк» (підстава виклику: проблеми з серцем), їй було встановлено попередній діагноз F.45.30 «Соматоформна вегетативна дисфункція». Згідно з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.07.2022 (копія додається, додаток № 5), позивач перебувала, зокрема, на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділені КНП «ЦМКЛ» з 25.04.2022 по 06.05.2022, що підтверджується також листом КНП ЦПМКДД від 18.08.2022 № 330/69. Також, позивач проходила подальше лікування, що підтверджується амбулаторними картками пацієнта від 26.04.2022 та 19.05.2022, листом КНП ЦПМКДД» від 18.08.2022 № 330/69. Лікування позивача потребувала понесення нею значних фінансових витрат, зокрема оплати відповідних обстежень (в тому числі МРТ). Окрім того, через втрату доходу позивач змушена була отримувати позики у ломбарді під заставу належного їй цінного майна (ювелірних виробів), що підтверджується відповідними договорами, укладеними з ПТ «Ломбард «Фінанс» та додатками до них. Станом на 31.08.2022 (з урахуванням невиплати заробітної плати за серпень 2022 року) заборгованість по невиплаченій позивачу відповідачем заробітній платі становить 70714,29 грн.. За таких обставин, позивач оцінює завдану їй протиправними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 70714,29 грн., тобто у розмірі суми, що дорівнює сумі невиплаченої їй заробітної плати. Крім того, позивач понесла витрати на правову допомогу, а саме за попереднім (орієнтованим) розрахунком суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить - 56962,00 грн., що включає в себе: 35000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Швеця Д.Ю.,; 17000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Футерка В.Л.; 3969,60 грн. судового збору, сплаченого за три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру при поданні позовної заяви; 992,40 грн судового збору, сплаченого за вимогу про відшкодування моральної шкоди. ВІДЗИВ. Представник відповідача скористалася правом подання відзиву на позов, в якому заперечила факт недопускну позивача до робочого місця. Зазначає, що в Івано-Франківському ЦРВ АТ «МЕГАБАНК» (робочому місці позивача) відсутні такі штатні одиниці, як охоронці. Доводи позовної заяви не містять дати, часу, обґрунтування та доказів того, коли, хто саме та у який спосіб, перешкоджав позивачу приступити до виконання своїх посадових обов`язків. В період з 15.03.2022 по 18.05.2022 позивач перебувала на лікарняних, і АТ «Мегабанк» повністю здійснено нарахування та сплачено всі належні позивачу виплати згідно електронних листків непрацездатності. Позивач, після закінчення останнього лікарняного, мала приступити до роботи 19.05.2022, проте на робоче місце не з`явилась. В подальшому, позивач також не виходила на роботу та не повідомляла АТ «МЕГАБАНК» про причини своєї тривалої відсутності на робочому місці (починаючи з 19 травня 2022 року), про що відповідачем складались відповідні акти. Зважаючи на той факт, що позивач з невідомих АТ «МЕГАБАНК» причин не з`являється на робочому місці та не виконує роботу, обумовлену трудовим договором, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати. При цьому, оскільки в АТ «МЕГАБАНК» була відсутня інформація про причини не появи позивача на робочому місці, які в умовах війни могли бути пов`язані з бойовими діями, відповідачем не вживалися жодні дисциплінарні заходи до працівника, які визначені КзПП України, в тому числі така відсутність працівника не оформлялася як прогул, а також не приймалось жодних рішень чи наказів про відсторонення позивача від роботи та наказів про призупинення дії трудового договору. З позиції відповідача, за обставин що склалися, були відсутні також підстави зберігати за таким працівником середній заробіток. Таким чином, відповідач вважає, що надані АТ «МЕГАБАНК» копії актів та листків непрацездатності повністю спростовують доводи позивача з приводу недопущення її до свого робочого місця. Щодо долученого позивачем акту про не допуск до виконання функціональних обов`язків з датою складання 19 травня 2022 року, звертають увагу суду, що в ньому не міститься підпису позивача, яка склала цей акт. Крім того зазначено, що акт складено у присутності трьох осіб, проте відсутня інформація про їх посади або місце проживання чи паспортні дані, що в свою чергу унеможливлює ідентифікацію цих осіб. З огляду на наведене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (том 1 а.с.103-110). ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ. Представник позивача скористався правом подання відповіді на відзив в якому зазначив, що до позовної зави долучена копія заяви позивача від 26.04.2022 адресована відповідачу, в якій вона повідомляє про її безпідставне недопущення до місця роботи 25.04.2022, просить провести службове розслідування цього приводу. Позивач не отримала від відповідача жодної відповіді на цю заяву. Відповідач безпідставно не виконав обов`язку щодо розгляду такої заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Щодо недоліків акту про не допуск до виконання функціональних обов`язків, то чинним законодавством не передбачено форми такого акту. Відповідач у відзиві стверджує про відсутність наказів щодо відсторонення позивача від посади, однак у акті ревізії, що знаходяться у Івано-Франківському ЦРВ АТ «МЕГАБАН» від 15.03.2022, міститься посилання на наказ (без номера) від 15.03.2022 із зазначеною у ньому підставою проведення ревізії та передання товарно-матеріальних цінностей - зміною матеріально-відповідальних осіб, що й мало місце внаслідок відсторонення позивача від посади. Позивач вживала достатніх заходів, з метою з`ясування обставин її відсторонення та недопущення до місця роботи. Зокрема, крім заяви від 26.04.2022, в інтересах позивача було подано 2 адвокатських запити. На адвокатський запит від 25.07.2022 № 13-5/1-22 відповідач надав проміжну відповідь, пославшись на потребу пошуку інформації серед значної кількості даних, та відповідь по суті, в якій не надав запитуваної інформації та документів, посилаючись на ненадання позивачем письмового дозволу на доступ до персональних даних. СУДОВИЙ РОЗГЛЯД. В ході розгляду справи, позивач відмовилася від частини первинних позовних вимог до відповідача, про що як зазначалося судом було винесено ухвалу від 01.02.2023 про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання усунути перешкоди у доступі до робочого місця, та ухвалу від 21.03.2023 про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 15.03.2022 про відсторонення від роботи [PERSON] та визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 04.04.2022 про призупинення дії трудового договору з [PERSON] . Зазначена відмова від частини позовних вимог була пов`язана з тим, що стороною відповідача під час розгляду справи було заперечено видання таких наказів, як наказ від 15.03.2022 про відсторонення від роботи та наказ від 04.04.2022 про призупинення дії трудового договору, а доказів їх існування позивачем суду не надано. Як наслідок, в подальшому сторони, вирішуючи між собою питання щодо можливості припинення трудових відносин, дійшли згоди про можливість звільнення позивача за згодою сторін, про що був виданий наказ №996-К від 20.10.2022. Водночас позивач та її представник, незважаючи на звільнення позивача за згодою сторін, в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали та продовжили наполягати на позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди, доводячи такі обставини показами свідка, актом недопуску до робочого місця, фактом перебуванням позивача на лікарняному. Просили позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні в режимі відеозв`язку заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Звертають увагу суду, що, змістом ст. 235 КЗпП України, питання стягнення вимушеного прогулу може ставитися за умови винесенні рішення про поновлення на роботі, а причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави. З урахуванням відмови позивача від частини позовних вимог та звільнення позивача за згодою сторін, вважають, що предмет спору між сторонами припинив своє існування, а тому просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ. Вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено такі обставини. Встановлено, що [PERSON] працювала на посаді директора Івано-Франківського центрального регіонального відділення АТ "МЕГАБАНК". Згідно актів АТ "МЕГАБАНК" від 19.05.2022, 20.05.2022, 23.05.2022,24.05.2022, 25.05.2022, 26.05.2022, 27.05.2022, 30.05.2022, 31.05.2022, 01.06.2022, 29.07.2022, 30.06.2022, [PERSON] була відсутня на робочому місці (том 1 а.с.111-120, 123-124, 137). Також матеріали справи містять наданий позивачем акт від 19.05.2022 про її недопуск до виконання функціональних обов`язків, який підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 15.08.2023 в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка показала суду, що 19.05.2022 вона стала очевидцем того, як охоронець банку не допустив [PERSON] до робочого місця, факт чого свідок на прохання [PERSON] засвідчила в акті про не допуск. Відповідно до листків тимчасової непрацездатності [PERSON] перебувала на лікарняному у періоди з 15.03-17.03.2022, 18.03.-21.03.2022, 28.03.-01.04.2022, 04.04.-08.04.2022, 09.04.-12.04.2022, 13.04.-15.04.2022, 16.04.-19.04.2022, 20.04.-22.04.2022, 25.04.-29.04.2022, 30.04.-06.05.2022, 09.05.-13.05.2022, 14.05.-18.05.2022 (том 1 а.с.177-190). Згідно копії наказу №996-К від 20.10.2022, [PERSON] - директора Івано-Франківського центрального регіонального відділення АТ "МЕГАБАНК" звільнено із займаної посади із 21.10.2022 за угодою сторін (том 1 а.с.215). ВИСНОВКИ СУДУ. З урахуванням досліджених доказів та наданих сторонами аргументів щодо предмету спору, суд приходить до таких висновків. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 1 ст. 36 КзПП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19) зокрема зазначено, що у випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Як встановлено судом, трудові правовідносини між сторонами припинено із 21.10.2022 за угодою сторін, про що роботодавцем був виданий наказ №996-К від 20.10.2022. Зазначений наказ сторонами не оспорювався, не скасовувався, тобто є таким, що відповідає волевиявленню сторін щодо підстав припинення трудових відносин. В даній справі позивач, не оспорюючи в суді законність звільнення із займаної посади, намагається довести суду факт вимушеного прогулу, похідними вимогами від чого є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. З огляду на обраний позивачем спосіб захисту, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому, причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця. Аналіз положень КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: - незаконного звільнення працівника; - незаконного переведення працівника на іншу роботу; - затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; - затримки виконання рішення про поновлення на роботі; - необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; - несвоєчасного укладення трудового договору; - унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 761/36220/17. З урахуванням зазначеного аналізу законодавства та судової практики, суд погоджується із стороною відповідача щодо того, що після зменшення позовних вимог, в частині оскарження наказів від 15.03.2022 про відсторонення від роботи та наказ від 04.04.2022 про призупинення дії трудового договору, та подальшого звільнення позивача із займаної посади за угодою сторін, основний предмет спору між сторонами, як і похідні від нього, припинили своє існування. Факт існування вимушеного прогулу, в значенні ст. 235 КЗпП України, матеріалами справи спростовано, оскільки позивач звільнена із займаної посади за згодою сторін, а інші вищезазначені умови, за яких відсутність на робочому місці слід вважати вимушеним прогулом, судом не встановлено. Відтак, твердження сторони позивача про те, що вимушений прогул мав місце, що може бути встановлено показами свідка та актом про не допуск до робочого місця, не заслуговує уваги. При цьому суд, встановивши відсутність такої події, як вимушений прогул, не дає оцінку доводам позивача щодо підстав для стягнення заробітної плати, оскільки можливий трудовий спір між сторонами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вирішується в порядку ст.ст. 116, 117 КзПП України, та не може бути вирішений в межах підстав та предмету цього позову. Також суд не оцінює доводи позивача щодо такої похідної позовної вимоги, як стягнення моральної шкоди. З урахуванням того, що на час пред`явлення позову між сторонами існував предмет спору, а в ході розгляду справи припинив своє існування, проте сторона позивача продовжила наполягати на частині позовних вимог, суд пояснює прийняте кінцеве процесуальне рішення у справі наступним. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного правового висновку також дійшов Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). В даному випадку, після відмови позивача від частини позовних вимог та її звільнення із займаної посади за згодою сторін, що відбулося під час розгляду справи, фактичний предмет спору між сторонами припинив існування, проте, оскільки позивач продовжила наполягати на позові, суд приходить до висновку саме про ухвалення рішення по відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed