Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому прохала стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 300\~000 (триста тисяч) грн. компенсації моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що у 2017 році вона працювала на підприємстві ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ», з якого її було незаконно звільнено без виплати заробітної плати, лікарняних, видачі трудової книжки. Усі ці обставини були вирішені у судовому порядку та ухвалено ряд рішень, якими стягнуто 117918, 25 грн., але жодне виконане не було. Директором цього підприємства був [PERSON] , колишній працівник міліції, який з метою невиконання рішень судів, зареєстрував нове підприємство ТОВ «УС-ТРАНС» та перевів на нього всі кошти, активи та господарську діяльність. Після цього він перереєстрував підприємство на ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на підставну фізичну особу. Всі ці обставини не є спірними та визнавалися слідчими, дізнавачами та прокурором. У 2017 році за цими подіями було зареєстроване кримінальне провадження № 12017170020003167, в якому вона визнана потерпілою. Досудове розслідування спочатку здійснював слідчий ВП № 1 Пугін С.Є., який систематично вчиняв затримки у вчиненні слідчих дій, ухилявся від виконання клопотань, ухвал слідчих суддів і вказівок прокурора. Пізніше його відсторонили від досудового розслідування, а потім повернули в цю справу в якості дізнавача. В подальшому він знову був відсторонений за поданням прокурора. Також було відсторонено і одного із прокурорів Хмару М.А., у зв`язку із невиконанням ухвал слідчих суддів, ігнорування клопотань та саботування досудового розслідування. Вона була визнана як потерпілою у кримінальному провадженні, так і цивільним позивачем, оскільки їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду внаслідок протиправних дій, які мали кримінальний характер. Проте упущення, умисні затримки, затягування досудового розслідування із втратою в його ході можливості отримати релевантні докази призвели до неможливості подальшого досудового розслідування і закриття кримінального провадження. Це призвело до неможливості вирішення цивільного позову та стягнення шкоди, завданої директором підприємства. Тобто бездіяльність та халатність слідчих, дізнавачів і прокурорів позбавила її можливості ефективного захисту від вчинених щодо неї дій директором ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ». Вказує, що у цій справі не підлягає встановлення і доведення вини за прямою вказівкою норми статті 1173 ЦК України. Таким чином, позов у цій справі стосується неефективного і надміру тривалого розслідування у кримінальному провадженні № 12017170020003167 за ст.ст. 172, 175 КК України, яке тривало з 2017 по 2022 роки, в якому вона була визнана потерпілою, яке стосувалося невиплати їй заробітної плати, грубі порушення законодавства про оплату праці. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача Полтавської обласної прокуратури Цибульської М.Л. до суду надійшов відзив на позов, в якому вважає позов необгрунтованим та безпідставним, який не підлягає задоволенню. Вказує, що за загальним правилом держава не може визнаватися винною за дії приватних осіб з покладенням на неї обов`язку з відшкодування завданої злочинами шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 757/59501/19ц. Необхідною умовою для застосування ч.2 ст. 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, а так само постанови про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин, якими встановлено, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, або встановлено факт вчинення стосовно потерпілої особи певного кримінального правопорушення. Фізична особа, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення якого належно не встановлені, не має права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі ч.2 ст. 1177 ЦК України. Проте така особа має право на відшкодування шкоди на загальних засадах згідно ст.ст. 1166 і 1167 ЦК України у разі, якщо протиправність дій держави, її органів та посадових осіб окремо встановлені. Також зазначає, що реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора та задоволення таких скарг слідчим суддею, саме по собі не свідчить про незаконність прийняття рішень, які обмежують права і свободи позивача, а зводяться до реалізації права на здійснення функцій контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Водночас, скасування судом процесуальних рішень у кримінальному провадженні за скаргою позивача є достатньою сатисфакцією. Зазначає, що з урахуванням положень ст. 1176 ЦК України та підстав позову, заявлені позивачем вимоги відносяться до деліктних зобов`язань. Також вказує, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 12017170020003167 від 12.12.2017 старшим дізнавачем СД ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Педорякою В.В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження за відсутності у діях [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 05.01.2023 року (справа № 552/3289/18), залишеною без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.03.2023 року, у задоволенні скарги [PERSON] на постанови про закриття кримінального провадження відмовлено. Причини тривалого розслідування обумовлені рядом об`єктивних факторів, а прокурором використано всі надані законом повноваження з метою забезпечення повного та всебічного розслідування. Вважає твердження позивача про наявність моральних страждань таким, що не ґрунтується на вимогах ст. 82 ЦПК України, та підлягає доведенню на загальних підставах. Із наданих позивачем ухвал слідчих суддів не вбачається встановлення вчинення неправомірних дій (бездіяльності) Полтавською обласної прокуратурою, інших належних та допустимих доказів для відшкодування моральної шкоди не надано. Представником позивачки [PERSON] [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що посилання прокуратури на невиконання критеріїв деліктної відповідальності, що встановлені статтею 1177 ЦК України та у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 757/59501/19-ц, містить віроломну спробу заплутати суд і ввести його в оману. Так, стаття 1177 ЦК України не покладалася в основу позову та регулює вона зовсім інші правовідносини, коли держава повинна відшкодувати шкоду потерпілому, завдану йому злочинцем. Так, позивач не прохає стягнути шкоду із Прокуратури, яку завдав винуватець злочинних дій, а прохає відшкодувати шкоду, завдану безпосередньо державою, що виразилася у неналежному та неефективному досудовому розслідуванні. Від представника відповідача ГУНП в Полтавській області Шапошнікової А.Б. до суду надійшов відзив на позов, в якому прохала у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказала, що відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою за наявності її вини, крмі випадків зазначених у ч.2 ст. 1167 ЦК України. Підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до цієї норми є наявність так званого складу цивільного правопорушення (делікту), який включає такі елементи: наявність самої моральної шкоди, протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою. В залежності від змісту правовідносин також необхідна вина особи, яка заподіяла шкоду. Вказані обставини не були доведені позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди викладені у позовній заяві вважає безпідставними і нічим не доведеними, як і визначений розмір шкоди. Зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також позивач намагається обґрунтувати вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12017170020003167. Оскарження дій дізнавача в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування. В ухвалі слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 05.01.2023 року, залишеною без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.03.2023 року, про відмову у задоволенні скарги [PERSON] на постанову про закриття вказаного кримінального провадження зазначено про проведення всіх необхідних слідчих дій під час досудового розслідування для повного і об`єктивного розслідування. Таким чином, доводи позивача щодо бездіяльності дізнавача під час досудового розслідування спростовані висновками судів у справі. З аналізу ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України слідує, що дані правовідносини носять деліктний характер, а відтак суд повинен встановити наявність всіх чотирьох елементів цивільно-правового правопорушення, не встановлення яких не утворює правових підстав для відшкодування шкоди. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 травня 2023 року підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Цибульська М.Л. у судовому засіданні позов не визнала, прохала у задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у відзиві. Представник відповідача ГУНП в Полтавській області Шапошнікова А.Б. у судове засідання не з`явилася, у відзиві прохала розглядати справу без її участі (том 2 а.с.17-22). Представник Державної казначейської служби України Ткаченко А.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі, у позові не стоїть питання щодо неправомірності дій, а позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у 2017 році [PERSON] працювала на підприємстві ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ», з якого її було незаконно звільнено без виплати заробітної плати, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та видачі трудової книжки. Усі ці обставини були вирішені у судовому порядку та ухвалено ряд рішень: 1)Судовим наказом Київського районного суду м.Полтави від 17.08.2017 року стягнуто заробітну плату за квітень 2017 року на суму 3200 грн. ( справа № 552/3299/17) (том 1 а.с.13); 2)Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.10.2017 року стягнуто середній заробіток за час затримки з 20.06.2017 року по дату винесення судового рішення на суму 13458, 15 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки на суму 830, 75 грн., зобов`язано видати [PERSON] трудову книжку ( справа 545/2308/17) (том 1 а.с.15-16); 3)Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.11.2017 року стягнуто допомогу з тимчасової втрати працездатності у сумі 4378, 92 грн. і середній заробіток за період з 20.06.2017 по день винесення судового рішення у сумі 16378, 18 грн. ( справа № 545/2917/17) (том 1 а.с.18); 4)Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18.12.2017 року стягнуто заробітну плату за травень 2017 року на суму 1120 грн (справа № 525/2152/17) (том 1 а.с.14); 5)Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25.01.2008 року змінено дату і формулювання причин звільненняз п.4 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки у сумі 26\~085, 55 грн. та вихідну допомогу у сумі 9600 грн. (справа № 552/4150/17) (том 1 а.с.19-20); 6)Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02.02.2018 року стягнуто середній заробіток за невиплату заробітної плати за період з 13.10.2017 по день постановлення рішення на суму 12793, 55 грн. (справа № 545/2777/17) (том 1 а.с.11); 7)Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2018 року стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 у сумі 30073, 15 грн. (справа № 308/7690/18) (том 1 а.с.21-22). У зв`язку із грубим порушенням трудового законодавства, невиконання вказаних рішень судів, позивач [PERSON] 11.09.2017 звернулася до Полтавської місцевої прокуратури із заявою про вчинення кримінальних правопорушень громадянином [PERSON] за ст.ст. 172, 175, 366, 376 і 383 КК України (а.с.56-61). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.11.2017 року зобов`язано уповноважену особу Полтавської місцевої прокуратури і ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 11.09.2017 (том 1 а.с.62). У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12017170020003167 від 12.12.2017 року за ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України [PERSON] була визнана потерплою у вказаному кримінальному провадженні. Також нею був заявлений цивільний позов. Постановою старшого дізнавача ВП № 1 Полтавського РУЮ ГУНП в Полтавській області Педоряки А.В. від 15.09.2022 року кримінальне провадження № 12017170020003167 від 12.12.2017 року закрито, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України (том 2 а.с.53-55). Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 05.01.2023 року у задоволенні скарги [PERSON] на постанову про закриття кримінального провадження № 12017170020003167 від 12.12.2017 року відмовлено (том 1 а.с.238-239). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2023 року ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 05.01.2023 року залишено без змін (том 2 а.с.58-63). В обґрунтування заподіяної шкоди [PERSON] надала суду її скарги та клопотання, зокрема: -заяву від 07.05.2018 року про вчинення злочину директором ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» щодо невиконання рішення суду, яка залишилася без розгляду (том 1 а.с.63-64); -клопотання від 24.05.2018 та 25.05.2018 про вчинення слідчих дій у вигляді отримання копій банківських та судових документів, яке не розглянуте слідчим. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 17.08.2018 року у справі № 552/3289/18 зобов`язано слідчого розглянути клопотання (том 1 а.с.65-67, 70-71); -скаргу від 10.06.2018 до Полтавської місцевої прокуратури на бездіяльність слідчого і ігнорування поданих клопотань із листом прокуратури від 19.06.2018, в якому вказано, що слідчому надані вказівки щодо проведення ряду конкретних слідчих та процесуальних дій (том 1 а.с.68-70); -клопотання від 20.09.2018 до слідчого судді Київського районного суду м.Полтави про встанволення розумних строків для проведення ряду слідчих дій, яке ухвалою слідчого судді від 03.10.2018 року (справа № 552/3289/18) задоволено частково, встановлено строк для допиту державного виконавця (том 1 а.с.71-73, 75-76); -клопотання про надання слідчому вказівок для ефективного розслідування від 03.10.2018 та лист Полтавської місцевої прокуратури від 12.10.2018 про надання слідчому додаткових вказівок (том 1 а.с.74-75); -клопотання від 20.02.2019 про передачу матеріалів для проведення експертизи на клопотання НДІСЕ від 16.01.2019 року, яке залишилося без розгляду (том 1 а.с.78-79); -клопотання про зміну кваліфікації злочину від 20.02.2019, яке залишилося без розгляду (том 1 а.с.80); -повідомлення експерта від 19.07.2019 року про ненадання слідчим додаткових матеріалів для проведення призначеної 28.05.2019 року судово-економічної експертизи протягом 45 каленндарних днів (том 1 а.с.81); -клопотання про ініціювання питання про відсторонення слідчого [PERSON] та про передачу матеріалів кримінального провадження до Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області від 29.07.2019 (том 1 а.с.83-84); -лист Полтавської місцевої прокуратури про ініціювання питання про відсторонення слідчого від досудоовго розслідування (том 1 а.с.88); -скаргу на дії працівників ВП № 1 від 29.07.2019 (том 1 а.с.84-87); -лист СУ ГУНП в Полтавській області про порушення слідчим [PERSON] вимог ст. 28 КПК України та наявність підстав для притягнення до дисциплінарного стягнення від 09.09.2019 (том 1 а.с.79-80); -клопотання про проведення економічної експертизи від 02.12.2019 року, яке не розглянуте (том 1 а.с.90-91); -клопотання від 24.02.2020 року про бездіяльність прокурора Хмари М.А. (том 1 а.с.86); -лист Полтавської місцевої прокуратури від 18.03.2020, в якому зазначено про призначення іншого процесуального керівника (том 1 а.с.87); -постанову прокурора про часткове задоволення клопотання, якою відмовлено у повідомленні [PERSON] про підозру від 14.04.2020 року (том 1 а.с.100-101); -клопотання про проведення повторної економічної експертизи у кримінальному провадженні від 01.06.2020, яке було задоволено (том 1 а.с.101-102, 106); -клопотання про передачу матеріалів для проведення досудового розслідування до Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області від 01.06.2020, у задоволенні якого відмовлено ( том 1 а.с.103-104, 107); -постанову Полтавської місцевої прокуратури від 02.10.2020, якою частково задоволено клопотання потерпілої від 28.09.2020 в частині призначення додаткової судово-економічної експертизи (том 1 а.с.121); -лист Полтавської місцевої прокуратури від 14.12.2020 року, яким повідомлено про ініціювання 18.11.2020 перед керівником органу досудового розслідування у кримінальному провадженні питання про відсторонення дізнавача [PERSON] (том 1 а.с.123); -скарга про порушення строків розгляду клопатння від 15.05.2021, повідомлення про направлення вказаної скарги Полтавської обласною прокуратурою до Полтавської окружної прокуратури від 18.03.2021 та лист Полтавської окружної прокуратури від 25.03.2021 про хід досудового розслідування (том 1 а.с.150-151); -клопотання про проведення слідчих дій та заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, обшуку та тимчасового доступу від 30.03.2021, повідомлення ВП № 1 Полтавського РУП про прийняте рішення про проведення слідчих дій 01.04.2021 та постанову старшого дізнавача ВП № 1 Полтавського РУП Педоряки А.В. про відмову у задоволенні клопотання про проведення тимчасового доступу та обшуку від 30.03.2021 (том 1 а.с.155-156, 159, 184-186); -клопотання від 12.04.2021 до ВП № 1 Полтавського РУП про надання процесуальних документів, якими задоволені клопотання від 30.03.2021 та повідомлення старшого дізнавача від 22.04.2021 року про приєднання клопотання до матеріалів та направлення постанови про відому у задоволенні клопоатння від 30.03.2021 (том 1 а.с.162, 167); - скарга від 24.05.2021 до ГУНП в Полтавській робласті на дії дізнавача, яка залишилася без розгляду (том 1 а.с.170-171); -ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 01.06.2021 про скасування постанови дізнавача від 01.04.2021 про відмову у задоволенні клопотання в частині звернення до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку та тимчасового доступу (том 1 а.с.180-181); -постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 року та повідомлення Полтавської окружної прокуратури від 16.07.2021 року про скасування вказаної постанови (том 1 а.с.186-188); -клопотання про видачу копій постанов про призначення додаткової судової економічної експертизи від 23.08.2021 року, яке не розглянуте (том 1 а.с.199-200); -клопотання про проведення слідчих дій від 06.09.2021, яке не розглянуте (том 1 а.с.203); -ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2021 року про зобов`язання дізнавача розгляднути клопотання (том 1 а.с.208-209); -постанову про призначення додаткової судово економічної експертизи від 30.07.2021 (том 1 а.с.214); -клопотання до Полтавської окружної прокуратури про вжиття заходів контролю над сектором дізнання від 02.05.2020, яке не розглянуте (том 1 а.с.221); -клопотання від 06.09.2022 року щодо встановлення розумних строків досудового розслідування на адресу Прокурора Полтавської обласної прокуратури, яке не розглянуте (том 1 а.с.221-222); -клопотання про проведення слідчих дій від 11.08.2022, яке не розглянуте (том 1 а.с.222-23); -ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від від 31.08.2022 про зобов`язання дізнавач розглянути клопотання від 11.08.2022 (том 1 а.с.225-226); -повідомлення ГУНП в Полтавській області від 30.11.2022 року, яким визнано факт вчинення дисциплінарного проступку дізнавачем [PERSON] в ході проведення досудового розслідування ( том 1 а.с.226-227); Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті\~ 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2\~статті 11 ЦК України). Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий\~\~\~і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства. Згідно з частиною шостою\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина\~\~\~\~\~\~є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 року\~\~\~ в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі\~\~\~\~ № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті\~\~\~\~ 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження\~№ 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження\~\~\~\~№ К/9901/17533/18). У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першою\~статті\~\~\~\~ 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови […]». Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом,\~ [PERSON] , зокрема, обґрунтовувала свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому вона є потерпілою, внаслідок чого винна особа не була притягнута до кримінальної відповідальності. Встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження за № 12017170020003167 від 12.12.2017 року за ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України тривало до 15.09.2022 року, а саме 4 роки 9 місяців. Суд вважає, що така тривалість досудового розслідування є надмірною, що призвело до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та звернення до органів державної влади із клопотаннями, скаргами щодо ефективного проведення досудового розслідування. Так, [PERSON] неодноразово\~оскаржувала бездіяльність органів досудового слідства, а Національна поліція України, прокуратура та слідчі судді своїми процесуальними рішеннями підтвердили, що досудове розслідування належним чином не організовано, необхідні слідчі (розшукові) дії проводилися епізодично або взагалі не проведені. Оцінюючи спірні правовідносини, суд враховує, що у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування,\~\~\~\~\~\~а очевидна надмірна тривалість (понад чотири роки і дев`ять місяців) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження. За встановлених судом обставин відсутності належного процесуального керівництва з боку прокуратури та несвоєчасного розгляду клопотань заявника про проведення слідчих дій, надмірної тривалості кримінального провадження,\~\~ в якому позивач є потерпілим, очевидним є факт заподіяння [PERSON] немайнової шкоди. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням характеру й глибини заподіяних\~\~ [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також засад розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року\~\~\~у справі № 910/23967/16 моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України. \~ \~ \~ \~Доводи відповідачів на не доведення позивачем наявності складових деліктного зобов`язання судом спростовуються, оскільки правовою підставою позову є норми ст. 1173 ЦК України, яка передбачає цівільну відповідальність за відсутності вини заподіювача. Посилання прокурора на правову позицію Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 757/59501/19-ц є неспроможним, оскільки предмет і підстави позову у даній справі не є тотожними і позивач не прохає стягнути шкоду із винної особи. Також суд\~враховує,\~що позивач\~не обґрунтовує\~свої позовні\~вимоги фактом\~звернення до\~посадових осіб\~прокуратури,\~поліції та\~слідчих суддів\~зі скаргами,\~а зазначає\~про неефективне і надміру тривале розслідування у кримінальному провадженні, що призвело до неможливості отримати вчасно докази, їх втрату, а тому, як результат, закриття провадження по справі. Судовий збір на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України відноситься за рахунок держави.

Outcome: partial