Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

У березні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «Страхова група «ТАС») звернулось із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 14 березня 2019 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №ПК/21, за умовами якого ПрАТ «Страхова група «ТАС» взяло на себе зобов`язання компенсувати внаслідок ДТП, будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] . Зазначав, що 12 березня 2020 року о 08 год. 25 хв. в м. Херсоні по вул. Перекопська,103 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Volkswagen Jetta» д/н [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Highlander», д/н , який рухався попереду, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Вказував, що враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про настання події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та отримана рахунок на оплату №1015 від 16 березня 2020 року від СТО, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 47458,00 грн. та Рахунок на оплату №1774 від 05 травня 2020 року від СТО, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 2450,00 грн. Загальна вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 45008,00 грн. Стверджував, що на підставі зібраних документів та заяви власника про виплату було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №06198/32/920 від 18 березня 2020 року на суму 44143,00 грн., страховий акт № 08025/32/920 від 10 квітня 2020 року на суму 80,00 грн., страховий акт №09691/32/920 від 05 травня 2020 року на суму 2450,00 грн., які було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №88239 від 20 березня 2020 року, №92836 від 10 квітня 2020 року, №97175 від 07 травня 2020 року, загалом 46673,00 грн. Отже загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем, складає 46673,00 грн. Зазначав, що у зв`язку з тим, що цивільна-правова відповідальність відповідача на момент ДТП згідно Полісу АО 3292126 була застрахована в АТ «Просто-страхування», то він звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, проте останній задовольнив заяву про виплату страхового відшкодування на суму 28867,32 грн., яка покриває частину витрат, що підтверджується платіжною дорученням №7692 від 06 травня 2021 року. Невідшкодована частина збитку в розмірі 17805,68 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Посилаючись на те, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» повністю виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, посилаючись на положення ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 17805,68 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 57-58). Представник позивача, діючий за довіреністю від 30 грудня 2023 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання, згідно якого підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 61, 62, 68). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 70, 71). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Встановлено, що 14 березня 2019 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №ПК/21, за умовами якого ПрАТ «Страхова група «ТАС» взяло на себе зобов`язання компенсувати внаслідок ДТП, будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] (а.с. 15-20). З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2020 року о 08 годині 25 хвилин в м. Херсоні по вул. Перекопська,103 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] , який рухався попереду, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2020 року, за якою відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 33-34). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] . Встановлено, що відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту №06198/32/920 від 18 березня 2020 року виплачено в якості страхового відшкодування, 44143,00 грн. (а.с. 9, 10, 38). Згідно страхового акту № 08025/32/920 від 10 квітня 2020 року виплачено в якості страхового відшкодування 80,00 грн. (а.с. 9, 10) Відповідно до страхового акту №09691/32/920 від 05 травня 2020 року виплачено в якості страхового відшкодування 2450,00 грн. Судом встановлено, що відповідно до умов Договору страхування ПрАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувала власнику автомобіля марки «Toyota Highlander», д/н [NUMBER] за ремонт автомобіля 46673,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №88239 від 20 березня 2020 року, за №92836 від 10 квітня 2020 року, за №97175 від 07 травня 2020 року (а.с. 30, 31, 32, 37). Отже, ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до договору страхування повністю виконало покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування потерпілій. Встановлено, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER] , на час ДТП була застрахована в АТ «Просто-страхування», що підтверджується Полісом АО 3292126 (а.с. 25). Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER] , то ПрАТ «Страхова група «ТАС» має право відповідно до ст. 993 ЦК України зворотної вимоги до АТ «Просто-страхування». Встановлено, що АТ «Просто-страхування» виплатило ПрАТ «Страхова група «ТАС» вартість ремонту автомобіля в розмірі 28867,32 грн. Невідшкодована частина збитку в розмірі 17805,68грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі N 147/66/17 (Провадження №14-95цс20) визначено, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ст. 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки сума страхового відшкодування в розмірі 28867,32 грн., яку АТ «Просто-страхування» виплатило ПрАТ «Страхова група «ТАС» недостатня для відшкодування понесених витрат ПрАТ «Страхова група «ТАС» перед потерпілим, то різниця в розмірі 17805,68 грн., повинна бути відшкодована відповідачем. Судом встановлено, що матеріальні збитки особисто винуватцем ДТП, а саме відповідачем у справі, відшкодовані позивачу не були. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 46673,00 грн. перейшло право вимоги, яке потерпіла особа, на підставі ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача [PERSON] . Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь страхове відшкодування в порядку суброгації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» ПрАТ до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засідання відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку суброгації страхового відшкодування в розмірі 17805,68 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки (а.с. 1).

Outcome: approved