Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом в інтересах [PERSON] , в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] працював на ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК»), яке є правонаступником ВАТ «Центральний ГЗК», понад 21 рік у шкідливих умовах на посадах: електрослюсаря з ремонту обладнання, дільниці з ремонту гірничого електрообладнання, служби ППР, кар`єр 1-2 (20.05.1997 - 21.07.2003); електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування, енергетичної служби з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики (23.08.2006 - 26.07.2021). На підставі Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 03.02.2022 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 28.03.2023 року позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-грижова L5, S1, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху). За Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.04.2023 р. вказано, що через умови праці позивача на ПАТ «ЦГЗК» внаслідок недосконалості технологічного процесу він перебував у незручній робочій позі, також підпав під вплив на організм концентрації пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, а також шум, що перевищували нормативні значення. Отже, ПАТ «ЦГЗК» не створило безпечних і нешкідливих умов праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди, оскільки позивач втратив своє здоров`я, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання. Так за довідками МСЕК від 22.06.2023 року № 129587 та № 187045 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (30% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ, 15% - туговухість) безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозне та санаторно-курортне лікування, а також йому протипоказана важка фізична праця в умовах виробничого пилу, шуму, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, бо змушений постійно приймати ліки. Він відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділі хребта з іррадіацією в кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишку при фізичних навантаженнях, періодичний сухий кашель, важкість у грудях, що зумовлює істотне погіршення психологічного стану позивача через незворотні зміни його життя. Отже свої моральні страждання позивач оцінює в 335000 грн. На підставі викладеного просив стягнути з ПАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] за спричинену моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я в сумі 335000 грн. без утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших обов`язкових платежів. Не погоджуючись із поданим позовом від представника ПАТ «ЦГЗК» надійшов відзив, у якому, не визнаючи вимоги [PERSON] , адвокат Савельєва Т. Д., вказувала, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, на що позивач свідомо погодився та жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, внаслідок чого просила суд до спірних правовідносин застосувати ч. 1 ст. 1193 ЦК України. Крім того позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, а також у справі відсутні витрати на придбання ним ліків. На підставі викладеного позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача та заявлений ним розмір моральної шкоди, який не відповідає вимогам розумності і справедливості, бо явно завищений. Зазначала при цьому, що стягнення моральної шкоди у зв`язку із втратою професійної працездатності повинно відбутися з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, оскільки податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при виконанні відповідного судового рішення та за рахунок фізичної особи, якій виплачується дохід. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Толстих О. Ю., не подали суду заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представник ПАТ «ЦГЗК», адвокат Савельєва Т. Д., також не заперечувала проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що [PERSON] працював: електрослюсарем з ремонту устаткування з 20.05.1997 р. по 21.07.2003 р.; електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з 23.08.2006 р. по 26.07.2021 р. на ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», правонаступником яких стало Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», звідки він звільнився 26.07.2021 року у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 квітня 2023 року. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 квітня 2023 року, складеного відносно ПАТ «ЦГЗК» було встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: радикулопатія попереково-грижова L5, S1, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху), що підтверджується медичним висновком від 28 березня 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено виникнення його причини, оскільки [PERSON] внаслідок недосконалості технологічного процесу виконував роботи в незручній позі, підпадав під дію підвищених параметрів пилу переважно фіброгенної дії, а також підпадав під вплив шуму, рівень якого перевищував нормативні показники, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 3 лютого 2022 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 21 рік 1 місяць, з яких усі позивач пропрацював на підприємстві відповідача, ПАТ «ЦГЗК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідками МСЕК № 129587 та № 187045 від 22.06.2023 року [PERSON] було встановлено з 29 травня 2023 року безстроково 65% стійкої втрати працездатності через професійні захворювання: радикулопатію (30%), хронічне обструктивне захворювання легень (20%) та глухуватість (15%), а також 3-ю групу інвалідності безстроково з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування, з визначенням йому індивідуальної програми реабілітації інваліда у зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] . У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] перебував на лікуванні, що підтверджується випискою-епікризом № 20/594 із медичної карти позивача. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на ПАТ «ЦГЗК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що ПАТ «ЦГЗК» не винен в спричиненні [PERSON] профзахворювання. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] в розмірі 65% безстроково та здобуттям 3-ї групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Також суд не приймає посилання представника відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1193 Цивільного кодексу України, оскільки доказів завдання професійного захворювання [PERSON] внаслідок його умислу не було доведено, а, навпаки, матеріалами справи даний факт спростовується. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на ПАТ «ЦГЗК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 21 рік 1 місяць у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача 65% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та інвалідність безстроково при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку ПАТ «ЦГЗК» повинен дорівнювати 220 000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 2200 грн.

Outcome: partial