Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У березні\~2023\~року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2014 року, було стягнуто з [PERSON] на його користь 35702,78 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої в результаті ДТП та 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На виконання рішенням суду від 28 липня 2014 року, Малиновським районним судом м. Одеси 09 жовтня 2014 року був виданий виконавчий лист №521/5424/14-ц. Позивач зазначав, що на теперішній час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року відповідачкою не виконано, хоча виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні у різних органах примусового виконання судових рішень. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стверджував, що відповідачка за час прострочення виконання рішення суду зобов`язана сплатити йому інфляційні витрати в розмірі 85110,00 грн. та три проценти річних в сумі 9590,97 грн. Отже загальна сума заборгованості відповідачки за прострочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року на час звернення до суду, складає 94700,97 грн. (85110,00 грн. + 9590,97 грн.). Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь інфляційні витрати в розмірі 85110,00 грн., три проценти річних в сумі 9590,97 грн. та судові витрати по сплаті судового збору 858,88 грн. Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26). Ухвалою суду від 03 травня 2023 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с. 35). \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про підтримання позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 57). \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 33, 43, 56). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 35702,78 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої в результаті ДТП та 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 14-16). На виконання рішенням суду від 28 липня 2014 року, Малиновським районним судом м. Одеси 09 жовтня 2014 року був виданий виконавчий лист №521/5424/14-ц (а.с. 17). Встановлено, що виконавчий лист №521/5424/14-ц неодноразово перебував на виконанні у різних органах примусового виконання судових рішень, про що свідчать написи на виконавчому листі. Останній запис датований 30 січня 2020 року виконавчий лист №521/5424/14-ц повернутий на підставі п.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 17 звор.). З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В. від 10 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження ВП №70303445 з примусового виконання виконавчого листа №521/5424/14-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 09 жовтня 2014 року (а.с. 18). Встановлено, що до теперішнього часу відповідачка рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, не виконала і матеріальну та моральну шкоду не відшкодувала. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Статтею 611\~ЦК України\~визначено,\~що у\~разі порушення\~зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором або\~законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги, що станом на момент звернення позивача до суду відповідачка не виконала рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, не сплатила позивачу коштів в розмірі 35702,78 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої в результаті ДТП та 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 березня 2020 у справі №912/855/19 вказано, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом позивача, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. У зв`язку\~із невиплатою\~відповідачкою вартості\~відшкодування шкоди\~в розмірі\~37702,78\~грн.,\~стягнутої за\~рішеннямМалиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, позивач нарахував відповідачці 3% річних в розмірі 9590,97\~грн. за період з листопада 2014 року по грудень 2022 року та інфляційні втрати в розмірі 85110,00 грн. за період з листопада 2014\~року по\~грудень 2022\~року. Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог позивача, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Суд, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних та розрахунок інфляційних втрат, встановив, що позивач правомірно в межах максимально можливого розміру заявив до стягнення 94700,97 грн. (85110,00 грн. + 9590,97 грн.). Оскільки відповідачка рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року з 06 жовтня 2014 року не виконує, то відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, розрахунку інфляційні витрати та трьох процентів річних, остання зобов`язана сплатити позивачу за час прострочення виконання рішення суду інфляційні витрати в розмірі 85110,00 грн. та три проценти річних в сумі 9590,97 грн. (а.с. 21) Загальна сума заборгованості відповідачки за прострочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року за період з листопада 2014 року по грудень 2022 року , яку повинна сплатити відповідачка, складає 94700,97 грн. (85110,00 грн. + 9590,97 грн.). Відповідачкою до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 1073,60 грн., які слід стягнути з відповідачки.

Outcome: approved