Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т.О. про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане примарією комуни Бочкою-Маре 04.04.2022 року. Після його смерті відкрилася спадщина на автомобіль HYUNDAI GENESIS, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Вважаючи себе єдиною спадкоємицею, в установленому законом порядку позивач звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т.О. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу за №70173833 у спадковому реєстрі; номер у нотаріуса 2/2023. Постановою за №149/02-31 від 12.06.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців. В обґрунтування оскаржуваної постанови нотаріус вказала на те, що відповідно до положень ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Так, в інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян містяться дані про батьків померлого, які проживають/проживали за тією ж адресою що і померлий. Позивач вважає таку відмову незаконною та просить її скасувати, зобов`язавши нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Суханова Т.О. у судове засідання не з`явилася, подала заяву від 23.08.2023 р. про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] подали заяви від 28.08.2023 р. про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» врегульовано загальні підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, що їх можна виділити у дві групи. Перша група це підстави, які взагалі не дають можливості вчинити нотаріальні дії. До другої групи відносять підстави, які не дають можливості вчинити нотаріальну дію в якийсь момент, але після усунення їх вчинення нотаріальної дії стає можливим. Таким чином, до першої групи підстав відмови належать: 1) вчинення дії, що суперечить закону; 2) подання документів для вчинення нотаріальної дії, які суперечать закону або містять відомості, що принижують честь і гідність громадян; 3)\~ суперечність цілям, указаним у статуті чи положенні угоди, що укладається від імені юридичної особи; 4) якщо вчинення дії взагалі не входить до компетенції нотаріальних органів. До другої групи підстав відмови відносять: 1) звернення за вчиненням нотаріальної дії не до того нотаріуса чи посадової особи, які мають право вчинити цю нотаріальну дію; 2) звернення за вчиненням нотаріальної дії недієздатної особи; 3) звернення за вчиненням нотаріальної дії представника, який не має необхідних повноважень; 4) звернення за вчиненням нотаріальної дії особи, яка знаходиться в стані афекту, алкогольного чи наркотичного сп`яніння. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріус заводить спадкову справу, яка підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Протягом 6 місяців з дня смерті родича особи, які вважають себе його спадкоємцями заявляють своє право на спадщину. Заява про прийняття спадщини (або про відмову від прийняття, якщо було прийнято таке рішення) подається нотаріусу. Зі спливом 6 місяців з дня смерті спадкодавця видається свідоцтво про право на спадщину (ст. 1298\~ЦК України). Відповідно до\~ст. ст. 1268, 1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку, він не заявив про відмову від неї.\~Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28.04.2021 року в справі\~№ 204/2707/19\~(провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до\~ст. 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В межах спадкової справи №2/2023 після померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася лише його дружина [PERSON] . Враховуючи сукупність наданих доказів і викладені обставини, пояснення представника позивача, письмові заяви учасників справи, суд вважає доведеним факт порушеного права позивача на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач просить судові витрати залишити за нею.

Outcome: approved