Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , крім того просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 2/6 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] у віці 76 років, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Власником зазначеного домоволодіння до грудня 2022 року була позивач. На час смерті батька інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було, однак фактично вона проживала з [PERSON] , оскільки [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка мешкала разом з батьком, та після її смерті стан здоров?я батька погіршився. Після смерті батька позивач займалася його похованням, розпорядилася його особистими речами. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої він був та на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої була мама позивача. Вказана квартира є спільною сумісною власністю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.02.2000 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області. Співвласниками вказаної квартири за життя були мати позивача [PERSON] , батько [PERSON] , а також сама позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] . У зв?язку з постійним проживанням з 2009 року разом з батьком до часу його смерті за адресою: [ADDRESS] , позивач вважала, що фактично прийняла спадщину, а тому не квапилась з оформленням спадкових прав. Станом на теперішній час вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко H.C. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Причина відмови зумовлена тим, що заява про видачу свідоцтва про право на спадщину подана мною після спливу строків, передбачених ст. 1270 ЦК України. З моменту смерті батька позивач не заявляла про свою відмову від спадщини. Інші спадкоємці, зокрема син спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та онуки спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] будь-яких заяв до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] не подавали. Враховуючи вище вказане, у звязку з неможливістю вирішити питання в досудовому порядку, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті, витребувано у нотаріуса копію спадкової справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена, до суду надала заяву про розгляд справи в її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, до суду надали телефонограми про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.20). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу(а.с.20), [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). [INFO] помер батько позивача [PERSON] у віці 76 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Також [INFO] помер [PERSON] , який, як вказує позивач у позові, є її братом. Даний факт ніким не оспорюється. Померла [PERSON] та померлий [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки (а.с.21). Власником зазначеного домоволодіння до грудня 2022 року була позивач. Як зазначила [PERSON] , з 2009 року та по час смерті батька вона фактично проживала без реєстрації з ним за адресою: [ADDRESS] , доглядала за ним та займалася після смерті похованням. Вказане підтверджується актом про проживання громадян(а.с.30). Позивач вказала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої він був, та на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої була мама позивача. Вказане не оспорюється ніким та не заперечується нотаріусом. Вказана квартира є спільною сумісною власністю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.02.2000 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області(а.с.26). Співвласниками вказаної квартири за життя були мати позивача [PERSON] , батько [PERSON] , а також сама позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] . Жодних арештів вказаного нерухомого майна чи заборон відчуження немає, про що свідчить довідка КП ЖУК(а.с.28). У зв?язку з постійним проживанням з 2009 року разом з батьком до часу його смерті за адресою: [ADDRESS] , позивач вважала, що фактично прийняла спадщину, а тому не квапилась з оформленням спадкових прав. Станом на теперішній час [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко H.C. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З моменту смерті батька позивач не заявляла про свою відмову від спадщини. Інші спадкоємці, зокрема син спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та онуки спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] будь-яких заяв до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] не подавали. Вказане підтверджується наданою нотаріусом копією спадкової справи(а.с.49-60). Враховуючи вище вказане, у звязку з неможливістю вирішити питання в досудовому порядку, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зважаючи на викладене у позові, беручи до уваги доданий до позову акт про проживання громадян, враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту постійного проживання позивач зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Вказане свідчить про те, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька. Згідно п.11 ч.1ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або законом, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зважаючи на те, що факт постійного проживання зі спадкодацем позивачем підтверджено, беручи до уваги відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності, з урахуванням визнання позову відповідачами, з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання права власності підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно наказу Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» - рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Враховуючи визнання позову відповідачами, зважаючи на те, що позивачем фактично було прийнято спадщину після смерті батька, інші спадкоємці не виявили бажання щодо прийняття спадщини, а нотаріусом позивачу відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вище вказане, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 50 % сплаченого нею при поданні позову судового збору в рівних частинах.

Outcome: approved