Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Представник Виробничого кооперативу «ЖЕК» «Комфорт-Новобуд» 07 липня 2020 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути із [PERSON] суму заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.10.2017 року по 01.06.2020 року, інфляційні витрати та 3% річних в загальному розмірі 15\~338,88 грн., а також витрати на судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, утримання, експлуатацію та управління котрим здійснює виробничий кооператив «ЖЕК» «Комфорт-Новобуд». Договір з позивачем відповідач не укладав, однак послуги споживає. Розмір внесків за надані позивачем послуги встановлені відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Відповідач споживає послуги, надані позивачем, однак з 01.10.2017 року жодного разу не сплатив кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по квартплаті станом на 01.06.2020 року у розмірі 9762,35 грн. та за вивезення побутових відходів у розмірі 258,17гр. Також позивачем нарахована сума інфляційних витрат за весь час прострочення в розмірі 881,88 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4429,55 грн. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що квартира відповідачем придбана 14.09.2018 року, договір про надання послуг з управління будинком від 01.10.2017 року діє до 30.09.2017 року, тому даний договір вважає нікчемним і неналежним доказом надання послуг з управління будинком та виникнення заборгованості відповідача. Вказує, що по серпень 2021 року включно позивачем повністю не надавались відповідачу послуги, обумовлені у заяві. Також вважає незаконним нарахування інфляційних витрат та 3 відсотків річних одночасно на всю суму боргу. Посилається на відсутність в матеріалах справи доказів узгодження вказаного тарифу із співвласниками будинку. Також посилається на пропуск позивачем трирічного строку на звернення до суду з даним позовом. Крім того, вказує, що позивачем було відступлено право вимоги за зобов`язаннями щодо оплати житлово-комунальних послуг за період з 31.07.2018 року по 01.07.2021 року [PERSON] .. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути на користь відповідача судові витрати. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач підтримує свої позовні вимоги за період з 30.09.2018 року по 30.06.2020 року у розмірі 7005,16 грн., з яких основний борг 6094,67 грн., 3% річних - 320,35 грн., інфляційні витрати 590,14 грн.. Вказує, що усі послуги з управління багатоквартирним будинком у відношенні до будинку [ADDRESS] , регламентуються Договором про надання послуг з управління будинком, спорудами житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01.10.2017 року та Структурою внесків з управління будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Наполягає, що належне підписання Договору обумовлено змістом Протоколу №1 загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за місцем знаходження [ADDRESS] від 23.08.2017 року та узгоджено Департаментом житлового господарства Харківської міської ради. 02.10.2017 року позивачем отримано листа про узгодження розміру внесків, котрі направлені на утримання будинку, споруд та прибудинкової території, з усною вказівкою на допущену орфографічну описку, яка мала місце у п.16 Договору. 03.10.2017 року було укладено та підписано Додаткову угоду до діючого Договору про надання послуг з управління будинком, спорудами житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01.10.2017 року, з текстом п.16 Договору «Цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.12.2017 року, у разі відсутності попередження від будь якої сторони за 1 місяць до закінчення договору про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.». З огляду на викладене вважає, що Договір був чинним з моменту підписання і до моменту його розірвання сторонами у вересні 2021 року. Також вказує, що скарг, зауважень чи заперечень щодо не надання послуг, або надання послуг неналежної якості від відповідача на адресу позивача не надходило. З огляду на викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 7005,16 грн. з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, а також судовий збір. Ухвалою суду від 21.02.2023 року після скасування заочного рішення справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09.05.2023 року витребувано у позивача оригінали доказів для огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 12.06.2023 року, постановленої без видалення суду до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі. Представником позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заявах по суті справи. Підтвердив, що відповідачем жодного разу не сплачено комунальні послуги, надані позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Наполягала на відсутності договірних відносин з позивачем, а також вказувала, що позивачем комунальні послуги не надавались. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до частин 2 та 3\~статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Відповідно до частин 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] з 14.09.2018 року є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №3031 від 14.09.2018 року. Зазначений факт підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №164015056 від 03.08.2021 року. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01.10.2017 року, укладеного між Виробничим кооперативом «Житлово-Експлуатаційний Кооператив «Комфорт-Новобуд» в особі голови кооперативу Щупаченко І.І. та співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку в особі уповноваженої особи [PERSON] , позивач зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За умовами укладеного Договору замовник доручає надавати виконавцю послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] , а виконавець бере на себе забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, забезпечення його споживчих властивостей та організацій забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (п.1 Договору). Відповідно до п.2 Договору виконавець приймає житловий будинок згідно Акту приймання-передачі та визначається виконавцем житлово-комунальних послуг будинку [ADDRESS] . Згідно з Договором (п.3) виконавцю доручається: надання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з експлуатації та утримання будинку та споруд та прибудинкової території та забезпечення відповідних умов користування власним, неподільним та загальним майном власників; укладення договорів з відповідними підприємствами-надавачами послуг з електропостачання для забезпечення освітлення місць загального користування та енергопостачання ліфтів, водопостачання місць загального користування для забезпечення власних потреб; отримання на свій поточний банківський рахунок компенсації від мешканців об`єкта за надані житлово-комунальні послуги; отримання відшкодування від винної особи за збитки, заподіяні майну, яке перебуває у нього в обслуговуванні, або своєчасного звернення до суду щодо відшкодування збитків у примусовому порядку; забезпечення технічної сторони процесу передачі об`єкту від забудовника (власника) виконавцю. Сторони погодилися, що вартість послуг виконавця за надані послуги за цим Договором врахована у погодженому замовником внесків на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Вартість послуги виконавця може бути змінена шляхом укладання відповідної додаткової угоди у разі зміни якості надання послуги з обслуговування об`єктом, вжиття заходів з енергозбереження та виконання інших заходів щодо поліпшення споживчих властивостей об`єкта, а також в інший спосіб за домовленістю сторін. Вартість та порядок оплати додаткових послуг виконавця визначається за погодженням сторін та оформляється додатковими угодами, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.п.4, 5, 6 Договору). Також сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.09.2017 року. У разі відсутності попередження від будь-якої сторони за 1 місяць до закінчення строку договору про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. В подальшому додатковою угодою від 03.10.2017 року до Договору про надання послуг з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01.10.2017 року внесено зміни до Договору та шляхом викладення п.16 в новій редакції, зокрема, зазначено, що Договір діє до 30.12.2017 року. Структурою внесків з управління будинків і споруд та прибудинкових територій по [ADDRESS] (без дати затвердження) передбачено, що наступні послуги: прибирання сходових кліток, прибирання прибудинкової території, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електромереж, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водовідведення, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території, прибирання снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів. Загальний внесок становить 4,140 грн. на 1 кв.м загальної площі. Також матеріали справи містять структуру внесків з управління будинків і споруд та прибудинкових територій по [ADDRESS] (без дати затвердження), до складу якого входять прибирання сходових кліток, прибирання прибудинкової території, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електромереж, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водовідведення, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території, прибирання снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів. Загальний внесок становить 3,798 грн. на 1 кв.м загальної площі. Протягом спірного періоду отримання та оплата житлово-комунальних послуг регулювалася Законами України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), який утратив чинність 01.05.2019 на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.\~\~ Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (надалі балансоутримувач) згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (п.10 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV). Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання догооврів на виконання послуг, контроль виконання умов догоовру тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Також частиною 1 ст.19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1,5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV). Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст.20 Закону\~ споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічні норми містяться у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц). Відповідно до ст.29 Закону № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншими виконавцями. Договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~від 14.05.2015 №417-VIII\~управитель багатоквартирного будинку фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону\~№ 417-VIII\~права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Згідно ст. 10 Закону\~№ 417-VIII\~співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Згідно з частинами 1-3 статті 11 Закону\~№ 417-VIII\~управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Закону №1875-IV\~\~залежно від порядку затвердження\~\~цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги,\~\~ціни/тарифи\~\~на які\~\~затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених\~\~законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері\~\~комунальних послуг та національна\~\~комісія,\~\~що здійснює державне\~\~регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи\~\~на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Проте, 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, яким регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до нього норми, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим законом. Отже, згідно зі статтею 4 вказаного Закону\~за органами місцевого самоврядування закріплено повноваження щодо встановлення цін/тарифів на комунальні послуги (постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Тому з 10 червня 2018 року органи місцевого самоврядування не мають повноважень щодо встановлення (у тому числі, і за результатами коригування) тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. За змістом укладеного сторонами Договору, позивач як балансоутримувач багатоквартирного будинку по [ADDRESS] зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг з управління будинком і спорудами та прибудинковими територіями мешканцям об`єкта в установленому законодавством порядку, здійснювати контроль за своєчасним наданням зазначених послуг відповідної якості (п.9 Договору). Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Так змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно положень статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). При цьому статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Разом із тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території з огляду на те, що відповідачу як споживачу послуг не було доведено будь-яким належним чином інформацію про перелік послуг з управління, їх вартість, загальну вартість місячного внеску, структуру цін (внесків) тощо в якості пропозиції укласти договір, а відповідачем не вчинено дій, які свідчить про бажання його укласти, тому у розумінні ст.ст.638, 642 ЦК України договір не можна вважати укладеним. Суд також враховує, що на момент укладення Договору 01.10.2017 року між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку [PERSON] не була власником житлового приміщення. Доказів повідомлення останньої про існування договірних відносин між співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS] та позивачем як балансоутримувачем вказаного будинку, матеріали справи не містять та стороною позивача протягом всього розгляду справи до суду надано не було, зокрема, розміщення оголошення, публікації Договору в офіційному засобі масової інформації, квитанції про оплату комунальних послуг тощо суду не були надані. Представником позивача також не надано до суду доказів укладання відповідних договорів з підрядними організаціями щодо надання ряду послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій, про стягнення вартості яких заявлено вимоги до відповідача. Також не надано суду доказів того, що такі послуги відповідачу фактично надавались позивачем. Факт споживання комунальних послуг також заперечується стороною відповідача. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі за його недоведеністю. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed