Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У травні 2023 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2015. Від шлюбу у подружжя є дитина: [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них відсутнє почуття любові. Протягом останніх двох років сторони не проживають разом як сім`я, не виконують сімейні обов`язки. Сторони приклали максимально зусиль для збереження сім`ї проте це не дало жодних результатів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2023 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року у справі про розірвання шлюбу відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що проти заочного рішення позивачка не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади. За встановленими у статтях 12, 13 ЦПК України принципами змагальності та диспозитивності, - особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (частина перша статті 44 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним». У Постанові від 14 серпня 2020 у справі № 904/2584/19 Верховний Суд зробив висновок, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.08.2015 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, актовий запис № 2218, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 26.08.2015 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. У подружжя є дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом народження Серії [NUMBER] , виданим 26.07.2019 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві. Судом установлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує та спільне господарство не веде, проживають окремо. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя Позивачки з Відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved