Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом\~і просить\~стягнути з\~ТОВ "МАКСІПРОМ\~ГРУП"\~на користь\~позивача 63201,42\~грн.\~-\~нарахованої,\~але не\~виплаченої заробітної\~плати,\~7178,60\~грн.\~ середнього\~заробітку за\~час розрахунку\~при звільненні\~(станом\~на 03.07.2023р.),\~50000\~грн.\~ моральної\~шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до записів у трудовій книжці, [PERSON] був працевлаштований у ТОВ «Максіпром Груп»: 12.05.2018 року прийнятий у ТОВ «Максіпром Груп» водієм автотранспортних засобів з вивезення гірничої маси в кар`єрі дільниці магнітної сепарації 1 (наказ №К16/05-15 від 11.05.2018р.) З 22.06.2019р. переведений водієм автотранспортних засобів в апарат управління (офіс) (наказ №К/32/06-19 від 21.06.2019р.) З 20.07.2022р. переведений водієм автотранспортних засобів з вивезень гірничої маси у кар`єрі дільниці гідромеханізації та гірничого напрямку (Криві Луки) ДМС2 (наказ №К18/07-22 від 20.07.2022р). З 05.06.2023р. звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (наказ \~ \~ \~ \~К14/06-23 від 05.06.2023р.). Станом на 05.06.2023 заборгованість по заробітній платі складає 63201,42 грн. Відповідно до довідки від 26.06.2023р., у квітні 2023р. нараховано 7717,37 грн., у травні 2023р. - 7717,00 грн. Внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в порушенні спокою та звичного образу життя позивача, він був змушений брати грошові кошти в борг для задоволення життєвих потреб, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду в результаті затримки з невиплатою зарплати при звільненні позивачу було заподіяно моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 \~ \~ \~ \~ березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди за затримку виплати заробітної плати в розмірі 50000,00 грн., а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просять суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Повноважний представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з довідкою та відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено,\~що 12.05.2018\~року [PERSON] \~був прийнятий\~у ТОВ\~«Максіпром Груп»\~водієм автотранспортних\~засобів з\~вивезення гірничої\~маси в\~кар`єрі дільниці\~магнітної сепарації\~1\~(наказ\~№К16/05-15\~від 11.05.2018р.)\~З 22.06.2019р.\~ переведений\~водієм автотранспортних\~засобів в\~апарат управління\~(офіс)\~(наказ\~№К/32/06-19\~від 21.06.2019р.)\~З 20.07.2022р.\~ переведений\~водієм автотранспортних\~засобів з\~вивезень гірничої\~маси у\~кар`єрі дільниці\~гідромеханізації та\~гірничого напрямку\~(Криві\~Луки)\~ДМС2\~(наказ\~№К18/07-22\~від 20.07.2022р.).З 05.06.2023р. звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (наказ К14/06-23 від 05.06.2023р.). Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - \~ \~ \~ \~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо \~ \~ \~ \~працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ст.117 \~ \~ \~ \~КЗпП України \~ \~ \~ \~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим \~ \~ \~ \~працівником вимоги про проведення розрахунку Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні Окрім викладеного позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 05.06.2023 року по день фактичної виплати. У відповідача існує обов`язок своєчасно розраховуватись із звільненими працівниками, а у випадку не проведення остаточного розрахунку при звільненні, нести майнову відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП. \~ \~ \~ \~Проаналізувавши зміст ч.2 ст. \~ \~ \~ \~233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким \~ \~ \~ \~строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, повний розрахунок по заробітній платі власником підприємства з позивачем при звільненні не проведено. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019р. у справі №607/14495/16-ц. Згідно положень ст. 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки від 26.06.2023р. у квітні 2023 року нараховано 7717,37 грн., у травні 2023 року - 7717,00 грн. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р., затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р. "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжено по теперішній час. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану в Україні скасовано усі святкові дні та перенос робочих днів. Отже, у зв`язку з викладеним та з урахуванням положень ч.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.06.2023 по 03.07.2023р. становить: (7717,37+7717,00):43=358,93 грн. середньоденний заробіток х 20 робочих днів (кількість днів прострочення) = 7178,60 грн. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших \~ \~ \~ \~негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральну шкоду за затримку виплати заробітної плати позивач оцінює в 50000грн. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в порушенні спокою та звичного образу життя позивача, він був змушений брати грошові кошти в борг для задоволення життєвих потреб. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10 000,00 грн. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 63201,42 грн. нарахованої, \~ \~ \~ \~але не виплаченої заробітної плати, 7178,60 грн. середнього заробітку за час розрахунку при звільненні (станом на 03.07.2023р.), 10 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial