Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 14.10.2005 виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період шлюбу з відповідачкою у них народилися сини [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначив позивач разом із відповідачкою вони не проживають з жовтня 2017 року. Причиною розлучення позивач вказав на втрачене порозуміння між ними, різні інтереси та погляди на життя, різне відношення до життя. Вважає, що сім`я розпалась остаточно та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14.10.2005 виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. Ухвалою судді від 30.08.2023 позовна заява прийнята судом до провадження та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду 18.09.2023 надала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Підтвердила факт того, що з позивачем спільно не проживають та не ведуть спільного господарства з жовтня 2017 року. Крім того зазначила про те, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.10.2005 виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких записані сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.9,10). Позивач стверджує, що з жовтня 2017 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем були припинені. Відповідач у судове засідання не з`явилася, в заяві про визнання позову факти викладені в ньому не заперечувала. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, вони проживають окремо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, в своїх заявах суду, жоден з них не висловив бажання збереження шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. \~Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги викладене, те що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнає і це не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований між сторонами підлягає розірванню. Судом встановлено, що відповідач при укладенні шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В заяві про розгляд справи за відсутності відповідача остання просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами, залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору, в розмірі 536,80 гривень, а інша частина в розмірі 536,80 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved