Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

31.01.2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Військової частини [NUMBER] , в якому просить суд зобов`язати Військову частину [NUMBER] утриматись від дій, які порушують право власності на земельну ділянку, в тому числі від перешкоджання потрапляння техніки на земельну ділянку та будівництва огорожі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0952 га, кадастровий номер: 5110136900:46:002:0030 та належить на праві приватної власності [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0952 та, кадастровий номер: 5110136900:46:002:0030, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Договору купівлі-продажу від 27.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ІллічовоЮ Н.А, зареєстрований в реєстрі за № 5412. Сторони за цією позовною заявою є суміжними землекористувачами. Позивачка зазначає, що вона не може користуватись своєю власністю, оскільки службові особи Військової частини [NUMBER] безпідставно перешкоджають у реалізації її свого права на доступ до земельної ділянки, порушуючи правила добросусідства, ігноруючи межі земельної ділянки, встановивши паркан та позбавивши можливості [PERSON] будь-яким чином здійснити під`їзд та підхід будівельної техніки до її земельної ділянки. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калашніковій О.І Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси Калашнікової\~О.І.\~від 03.02.2020\~року було\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 10.03.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Військова частина [NUMBER] для забезпечення її діяльності та виконання завдань за призначенням перебуває на землях Міністерства оборони відповідно до державних актів на право користування землею. Казармено-житловим фондом та комунальними спорудами станом на 01 березня 2020 року військова частина [NUMBER] забезпечена на 100%. В свою чергу казармено-житловий фонд військової частини [NUMBER] , комунальні споруди розташовані у 8 (восьми) військових містечках загальною площею земельної ділянки 270,27 га. 5. Один із підрозділів військової частини [NUMBER] перебуває на землях Міністерства оборони України на території міста Одеси. Так, відповідно до Державного акту на право користування землею за номером Б№056875 виданий квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів у тому, що за вказаним землекористувачем закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 286 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб. Цей акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №7-6-90 у 1990 році. Представник відповідача зазначає, що землі розташовані за адресою: [ADDRESS] ) та на сьогоднішній день, право користування землею, яка вказана в державних актах належить землекористувачу, яким являється квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси. Таким чином, на думку представника відповідача, земельна ділянка, що стосується предмету спору, знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси. Відповідно статті 51 ЦПК України військова частина [NUMBER] є неналежним відповідачем. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (с. Калашнікова О.І) від 11.06.2020 року було залучено у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача до участі по справі 947/1903/20 за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Квартирно Експлуатаційний Відділ м. Одеси та Міністерство оборони в особі Південного територіального юридичного відділу Міноборони. 30.09.2020 року від представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до яких він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 12.06.2006р. на підставі розпорядження Головного КЕУ ЗСУ № 303/1/4/4170 згідно Акту прийому-передачі від Херсонської КЕУ району до КЕВ м. Одеса передано казармено-житловий фонд, комунальні споруди та обладнання, квартирне майно, паливо в/м 237. Відповідно до Відомості наявності та використання земельних ділянок Міністерства оборони України по-КЕВ м. Одеса військове містечко № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (що продовжується [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 29,6000 га. Представник зазначає, що зазначену земельну ділянку відведено Розпорядженням Ради міністрів У PCP від 08.05.1957 № 3748 та Ради Міністрів УPCP від 12.08.1961 № 242 та в подальшому виготовлений Державний акт на право користування землею серії Б № 056875, але, до теперішнього часу, відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесені, на їх клопотання, до Одеського міського голови щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, надаються відмови та кожного разу висуваються нові вимоги. Таким чином, земельна ділянка, яка не внесена до Державного земельного кадастру, схильна до захоплення сторонніми користувачами. Представник вказує також на те, що право постійного користування спірною земельною ділянкою належить КЕВ м. Херсон у відповідності до державного акту серії Б № 056875, та таким чином, проаналізувавши всю документацію ВМ №237 вбачається що, [PERSON] , було захоплено землі оборони Також представник стверджує, що Одеською міською радою, незважаючи на те, що вищезазначена земельна ділянка знаходиться в користуванні військової частини [NUMBER] та відноситься до земель оборони 10.07.2008р. прийнято рішення №33385-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилою будинку і господарських будівель, кадастровий номер 51101.36900:46:002:0030, після чого було відчужено неодноразово. [PERSON] , в свою чергу набула право власності на підставі оформленого договору купівлі-продажу від 27.06.2012р. У подальшому, на підставі рішення міської ради [PERSON] . Одеською регіональною філією ДІЇ «Центр ДЗК» 14.05.10р. було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0.0952 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на думку представника КЕВ, рішенням Одеської міської ради від 10.07.2008р. прийнято рішення №33385-V, частину земельної ділянки (площею 0,0952 га) військової частини [NUMBER] незаконно було вилучено з державної власності та передано громадянину у приватну власність, яка у подальшому на підставі укладеного правовику здійснила його відчуження іншому громадянину, а саме [PERSON] 30.09.2020 року представником Міністерства оборони України в судовому засіданні були надані пояснення відповідно до яких, представник просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідно до Державного акту на право користування землею за номером Б№056875, виданого квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона) виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів було надано для державних потреб у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку загальною?площею 286 гектарів, на якій розташоване військове містечко « [INFO] » На підставі наказу Міністерства оборони України від 12.07.2005 року №58 розпорядження Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних сил України від 02.09.2005 року №303/1/4/4170 щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними квартирно - експлуатаційними відділами міст та квартирно - експлуатаційними частинами районів, актом прийому передачі казарменно - житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна палива і території військових містечок №№ 7, 7а, 13, [NUMBER] Військової частини [NUMBER] Чорноморського гарнізону від 12.06.2006 року, спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно - експлуатаційної частини району до квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси. У подальшому, відповідно до акту прийому-передачі будівель, споруд та ериторії військового містечка « [INFO] » від 01 жовтня 2008 року ериторія військового містечка « [INFO] » була передана у відповідальну експлуатацію військовій частині [NUMBER] . Проте, як стверджує представник Міністерства оборони України, Одеською міською радою, незважаючи на зареєстроване військовою частиною право користування на вищевказану земельну ділянку, 10 липня 2008 року прийнято рішення № 3385 - V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га. за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель». У подальшому, на підставі рішення міської ради [PERSON] . Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 14.05.2010 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0,0952 га., яка розташована за адресою [ADDRESS] . Представник Міністерства оборони України вказує на те, що відповідно до Інформації -з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно органом державної реєстрації права - приватним нотаріусом Пашичевою Г.Л., на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2010, серія та номер 1885 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030), а 27.07.2012 року приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.07.2012, та номер 5412 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030). Таким чином, на думку представника Міністерства оборони України, рішенням Одеської міської ради від 10 липня 2008 року № 3385 - V, частину земельної ділянки (площею 0,0952 га) військової частини [NUMBER] незаконно було вилучено з державної власності та передано громадянину у приватну власність, який у подальшому на підставі укладеного правочину здійснив його відчуження іншому громадянину. У судовому засіданні 30.10.2020 року Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси було залучено до справи в якості співвідповідачів. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (с. Калашнікова О.І) від 30.10.2020 року було призначено судову земельно-технічну експертизу та провадження по справі за позовом [PERSON] до Міністерства Оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, військової частини [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки було зупинено до отримання висновку експерта, виконання експертизи було доручено судовим експертам ОНДІСЕ. 24.12.2021 року до суду надійшли матеріали справи з експертним висновком. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (с. Калашнікова О.І) від 24.12.2021 року було поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до Міністерства Оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, військової частини [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки. 02.03.2022 року від представника відповідача Міністерства оборони України надійшли додаткові пояснення відповідно до яких відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду, що висновки по експертизі жодним чином не спростовують доводи Міністерства оборони України що земельна ділянка площею 0,0952 га за кадастровим номером 5110136900:46:002:0030 знаходиться в межах території військового містечка « [INFO] », земля якого є Державною власністю, має цільове призначення - землі оборони та була передана у відповідальну експлуатацію військовій частині [NUMBER] . Інформація, яка спростовує зазначену позицію Міністерства оборони України, в експертному висновку відсутня 14.05.2023 року Міністерство оборони України звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до Одеської міської ради, [PERSON] в якій просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 10 липня 2008 року № 3385 - V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га. за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» та витребувати у [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022) земельну ділянку площею 0,0952 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого зустрічного позову представник Міністерства оборони України посилається на те, що відповідно до Державного акту на право користування землею за номером Б№056875, виданого квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона) виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів було надано для державних потреб у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 286 гектарів, на якій розташоване військове містечко « [INFO] ». Вказаний Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №7-6-90 від 1990 року. Представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що на підставі наказу Міністерства оборони України від 12.07.2005 року №58 та розпорядження Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних сил України від 02.09.2005 року №303/1/4/4170 щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними квартирно - експлуатаційними відділами міст та квартирно - експлуатаційними частинами районів, актом прийому передачі казарменно - житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна палива і території військових містечок №№ 7, 7а, 13, [NUMBER] військової частини [NUMBER] Чорноморського гарнізону від 12.06.2006 року, спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно - експлуатаційної частини району до квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси. У подальшому, відповідно до акту прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка « [INFO] » від 01 жовтня 2008 року територія військового містечка « [INFO] » була передана у відповідальну експлуатацію військовій частині [NUMBER] . Відтак згідно зі ст.ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» вищевказані землі відносилися за формою власності до земель державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебували на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. Проте, як стверджує представник позивача за зустрічним позовом, Одеською міською радою, незважаючи на зареєстроване військовою частиною право користування на вищевказану земельну ділянку, 10 липня 2008 року прийнято рішення № 3385 - V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га. за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель». У подальшому, на підставі рішення міської ради [PERSON] . Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 14.05.2010 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0,0952 га., яка розташована за адресою [ADDRESS] . Як стверджує представник позивача за зустрічним позовом, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно органом державної реєстрації права - приватним нотаріусом Пашичевою Г.Л., на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2010, серія та номер 1885 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030), а 27.07.2012 року приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.07.2012, серія та номер 5412 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030). Таким чином, на думку представника позивача за зустрічним позовом, рішенням Одеської міської ради від 10 липня 2008 року №3385 - V, частину земельної ділянки (площею 0,0952 га) військової частини [NUMBER] незаконно було вилучено з державної власності та передано громадянину у приватну власність, якій у подальшому на підставі укладеного правочину здійснила його відчуження іншому громадянину. Крім того, у порушенням вимог законодавства змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови, у зв`язку з чим Міністерство оборони України звернулось до суду з вказаним зустрічним позовом. 07.06.2022 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що висновком експерта від 29.11.21 р. № 20-6932, складеного за результатами судової земельно-технічної експертизи, вбачається, що експертом було досліджено наявну в матеріалах цієї цивільної справи документацію на земельну ділянку військової частини [NUMBER] яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та встановлено наступне: - приймаючи до уваги відсутність топографо-геодезичних даних по просторовому місцю розташування зовнішніх меж земельної ділянки у відповідності до Державного акту Позивача відсутня можливість взаємного поєднання контурів спірних земельних ділянок; - згідно кадастровому плану контур земельної ділянки включає квартал житлової садибної забудови (включаючи [ADDRESS] ) та не відповідає плану державного акту на право користування землею за розмірами зовнішніх меж, їх конфігурацією та кількістю кутових поворотних точок; - у наявному технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами військового містечка № [NUMBER] від 02.07.2019, у державному акті на право користування землею та у наданому кадастровому плані земельної ділянки різна конфігурація зовнішніх меж земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (військова частина [NUMBER] ); - визначити чи Спірна ділянка є вкрапленою в межі земельної ділянки військової частини [NUMBER] , в наслідок не надання на дослідження документації із землеустрою на цю земельну ділянку, не надається можливим. Також відповідачка за зустрічним позовом звертає увагу на явну розбіжність у відомостях Акту огляду земельної ділянки № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] від 2016 року, за яким вбачається посилання на розташування спірної ділянки в районі будівлі № [NUMBER] за генпланом (тобто нижній правий кут земельної ділянки військового містечка), та кадастровим планом, за яким розташування Спірної ділянки має зовсім іншу прив`язку. Таким чином, на думку відповідачки за зустрічним позовом, наданий позивачем кадастровий план земельної ділянки військового містечка « [INFO] », що було складено на замовлення сторони позивача та фактично є єдиним документом, з якого вбачається розташування спірної ділянки в межах ділянки військового містечка, - є недостовірним доказом в цій справі, і ця обставина є недоведеною. Відповідачка за зустрічним позовом наголошує, що в справі немає доказів, що спірна ділянка була частиною земель оборони, і як наслідок, є неспроможними посилання позивача на те, що спірну ділянку було незаконно вилучено з державної власності та передано у приватну власність, а також змінено її цільове призначення з порушенням вимог законодавства. Крім цього, відповідачка наполягає на тому, що вона в будь-якому випадку є добросовісним набувачем спірної ділянки, яку придбала за оплатним договором, причому під час укладання правочину щодо купівлі-продажу не знала та не могла знати, що навколо спірної ділянки може виникнути подібний спір. 16.06.2023 року від представника третьої особи за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси надійшли пояснення відповідно до яких зазначив, що зустрічний позов він підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Пояснення КЕВ м. Одеси щодо суті справи наявні в матеріалах справи. 29.06.2022 року від представника третьої особи за зустрічним позовом Військової частини [NUMBER] до суду надійшли пояснення, відповідно до яких він зазначає, що згідно зі ст.18, 19 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ: землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які мають особливий правовий режим, до яких відносяться землі оборони, зокрема, територія військового містечка « [INFO] »,на якій знаходиться спірна земельна ділянка. Відповідно до п. 75 ч.4 Указу Президента України Про Положення про Міністерство оборони України від 6 квітня 2011 року № 406/2011 Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань: здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил. Представник третьої особи за зустрічним позовом Військової частини [NUMBER] зазначає, що на сьогоднішній день земельна ділянка, яка визначена державним актом на право користування землею з боку Міністерства оборони України щодо проведення змін цільового призначення земельної ділянки не проводилось. Відповідно до ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-ХІІ: землі, закріплені за військовими частинам та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм і праві оперативного управління. У зв`язку з вищезазначеним та у відповідності до державного акту на право користування землею за номером Б№056875, який видано квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів у тому, що за вказаним землекористувачем закріплюється безстрокове і безоплатне користування 286 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб. Цей акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №7-6-90 у 1990 році. Представник третьої особи за зустрічним позовом Військової частини\~ [NUMBER] \~вкахує на\~те,\~що насьогоднішній день військове містечко « [INFO] » належить військовій частині [NUMBER] на праві оперативного управління. Тобто військова частина [NUMBER] маючи право володіння, користування та розпорядження майном, відповідно має право захищати це майно у випадку посягання на нього, в тому числі у суді. Водночас, військове містечко « [INFO] », що належить військовій частині [NUMBER] на праві оперативного управління знаходить балансі КЕВ міста Одеси. Згідно розпорядження керівника апарату Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/1903/20, провадження №2/947/956/22. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 06.07.2022 року було прийнято до розгляду цивільну справу №947/1903/20 за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом Міністерства оборони України до Одеської міської ради, [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Військової частини [NUMBER] , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, витребування земельної ділянки. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 13.09.2022 року від представника відповідача за зустрічним позовом Одеської міської ради надійшов відзив, відповідно до якого він просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що за результатами розгляду заяви гр. [PERSON] , поданих ним документів та відповідних висновків визначених законодавством органів, Одеською міською радою прийнято рішення від 10.07.2008 року № 3385-У, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Надалі, у відповідності до законодавства, на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 року № 3385-У гр. [PERSON] . Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗР» 14.05.2010 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0,0952 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає представник відповідача за зустрічним позовом Одеської міської ради, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 20.07.2022 року за № 01-19/776, на запит Юридичного департаменту Одеської міської ради щодо надання засвідчених копій документів, що стали підставою для його прийняття, повідомили, що на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2013 року у справі № 522/7182/13-к відповідно до протоколу огляду і виїмки від 25.04.2013 року проект землеустрою щодо відведення у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0952 га, за адресою: [ADDRESS] було вилучено, та повернуто не було, надати запитувані матеріали представник не має можливості. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] відчужив вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1885, та за [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030), а 27.06.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2012 року № 5412 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] . Так, [PERSON] з 2012 року є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0030 площею 0,0952 га. В даному випадку, на думку представника відповідача за зустрічним позовом, оскаржуване рішення Одеської міської ради повністю відповідає нормам законодавства України, у свою чергу позовна заява Міністерства оборони України не містить жодних доказів зворотнього. Окрім того, представник відповідача просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 26.09.2022 року до суду від представника позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив відповідно до якої він зазначає, що твердження відповідача що спірна земельна ділянка не входить в межі земельної ділянки військового містечка « [INFO] » не відповідає дійсності, є безпідставним припущення відповідача та не підтверджується жодними матеріалами справи та висновками експерта від 29.11.2021 року №20-6932. Натомість в матеріалах справи є докази в тому числі графічні які підтверджують факт входження спірної земельної ділянки в межі земельної ділянки військового містечка « [INFO] », а саме кадастровий план військового містечка « [INFO] », актом огляду земельної ділянки військового містечка « [INFO] », генеральним планом військового містечка « [INFO] » та державним актом Б №056875. Окрім того представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що твердження відповідача про те, що Міністерству оборони стало відомо про існування рішення Одеської міської ради від 10 липня 2008 року № 3385 - V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га. за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в грудні 2016 року, теж не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом наявним у справі. Представник Міністерства оборони України звертає увагу суду, що акт огляду земельної ділянки затверджений начальником КЕВ м. Одеси в 2016 році та листи на адресу Південного територіального управління Військової служби правопорядку датовані 2016 роком, жодним чином не свідчать про обізнаність саме МОУ про рішення ОМР в 2016 році, з урахуванням того що КЕВ м. Одеси це окрема юридична особа підпорядкована Командуванню сил логістики ЗСУ а не МОУ, а Південне територіальне управління теж окрема юридична особа підпорядкована начальнику Генерального штабу ЗСУ а не МОУ. Таким чином докази обізнаності МОУ про рішення ОМР раніше січня 2020 року, а саме з дати отримання позовної заяви [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а твердження відповідача є припущенням. \~ \~ \~ \~ У підготовчому засіданні 03.11.2022 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 року клопотання представника Міністерства оборони України про зупинення провадження було задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі №947/1903/20 за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом Міністерства оборони України до Одеської міської ради, [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Військової частини [NUMBER] , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, витребування земельної ділянки до ухвалення постанови Верховним Судом у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду за скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у справі за позовом військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини [NUMBER] до Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Токарська Тетяна Валентинівна, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, про визнання незаконним та скасування рішення. 15.06.2023 року до Київського районного суду м. Одеси від представника Міністерства оборони України надійшло клопотання про поновлення провадження разом з постановою Верховного суду від 21.05.2023 року у справі № 947/5/20. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2023 року було поновлено провадження у вказаній справі. У судовому засіданні 21.09.2023 року представник позивача за первісним позовом просив позов первісний позов [PERSON] задовольнити, у задоволенні зустрічного позову Міністерства оборони України відмовити. У судовому засіданні 21.09.2023 року представник відповідача за первісним позовом Міністерства оборони України просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. У судовому засіданні 21.09.2023 року представник відповідача за первісним позовом та представник третьої особи за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом та представник третьої особи за зустрічним позовом Військової частини [NUMBER] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 21.09.2023 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, надав письмові пояснення в яких просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 21.09.2023 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, надав відзив в якому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до Державного акту на право користування землею за номером Б№056875, виданого квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона) виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів було надано для державних потреб у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 286 гектарів, на якій в тому числі розташоване військове містечко «Чорноморка - 237». Вказаний Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №7-6-90 від 1990 року. На підставі наказу Міністерства оборони України від 12.07.2005 року №58 та розпорядження Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних сил України від 02.09.2005 року №303/1/4/4170 щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними квартирно - експлуатаційними відділами міст та квартирно - експлуатаційними частинами районів, актом прийому передачі казарменно - житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна палива і території військових містечок №№ 7, 7а, 13, [NUMBER] військової частини [NUMBER] Чорноморського гарнізону від 12.06.2006 року, спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно - експлуатаційної частини району до квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси. У подальшому, відповідно до акту прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка « [INFO] » від 01 жовтня 2008 року територія військового містечка « [INFO] » була передана у відповідальну експлуатацію військовій частині [NUMBER] . За результатами розгляду заяви [PERSON] , поданих ним документів та відповідних висновків визначених законодавством органів, Одеською міською радою прийнято рішення від 10.07.2008 року № 3385-V, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Надалі, на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 року № 3385-V [PERSON] . Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗР» 14.05.2010 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0,0952 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 20.07.2022 року за № 01-19/776, на запит Юридичного департаменту Одеської міської ради щодо надання засвідчених копій документів, що стали підставою для його прийняття, повідомили, що на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2013 року у справі № 522/7182/13-к відповідно до протоколу огляду і виїмки від 25.04.2013 року проект землеустрою щодо відведення у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0952 га, за адресою: [ADDRESS] було вилучено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] відчужив вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1885, та за [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030), а 27.06.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2012 року № 5412 зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON] . Так, [PERSON] з 2012 року є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0030 площею 0,0952 га. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 59 вказаного Закону визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм, Одеська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення мала достатній обсяг повноважень щодо надання земельних ділянок у власність із земель комунальної власності. Положеннями п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. У відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної. Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Звертаємо увагу суду на те, що при прийняті оскаржуваного рішення Одеською міською радою повністю дотримано вимоги законодавства щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок. Так, за результатами розгляду заяви гр. [PERSON] , поданих ним документів та відповідних висновків визначених законодавством органів, Одеською міською радою прийнято рішення від 10.07.2008 року № 3385-V, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] та на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 року № 3385-V [PERSON] . Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗР» 14.05.2010 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 603510 (кадастровий номер 5110136900:46:002:0030) площею 0,0952 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. З висновку експерта від 29.11.2021 р. № 20-6932, складеного за результатами судової земельно-технічної експертизи, вбачається, що експертом було досліджено наявну в матеріалах цієї цивільної справи документацію на земельну ділянку військової частини [NUMBER] яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та встановлено наступне: 1. Фактично існуючі межі земельної ділянки площею 0,0952 та з кадастровим номером 5110136900:46:002:0030 відповідають межам, вказаним у правовстановлюючих документах (державний акт на право власності на земельну ділянку) та документах із землеустрою на цю земельну ділянку (а.с. 83-87). 2. Порушення меж земельної ділянки площею 0,0952 та з кадастровим номером 5110136900:46:002:0030 відсутні у зв`язку з тим що фактична межа земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:46:002:0030, в частині наявної фізичної межи із суміжним домоволодінням (гр. [PERSON] ) відповідає правовстановлюючим документам, а інші зовнішні межі (межові знаки) в натурі не збереглись, однак наявна технічна можливість її відновлення на місцевості. Окрім того у висновку зазначено, що: - у клопотанні про надання додаткових матеріалів експерт просив надати документацію з землеустрою на земельну ділянку військового містечка « [INFO] », площею 29,6067 га у повному обсязі, проте її надано експерту не було. - приймаючи до уваги відсутність топографо-геодезичних даних по просторовому місцю розташування зовнішніх меж земельної ділянки у відповідності до державного акту відсутня можливість взаємного поєднання контурів спірних земельних ділянок; - згідно кадастровому плану контур земельної ділянки включає квартал житлової садибної забудови (включаючи [ADDRESS] ) та не відповідає плану державного акту на право користування землею за розмірами зовнішніх меж, їх конфігурацією та кількістю кутових поворотних точок; - у наявному технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами військового містечка № [NUMBER] від 02.07.2019, у державному акті на право користування землею та у наданому кадастровому плані земельної ділянки різна конфігурація зовнішніх меж земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (військова частина [NUMBER] ); - визначити чи є спірна ділянка вкрапленою в межі земельної ділянки військової частини [NUMBER] , внаслідок не надання на дослідження документації із землеустрою на цю земельну ділянку, не надається можливим. Окрім того, суд не приймає до уваги наданий представником Міністерства оборони України кадастровий план земельної ділянки військового містечка « [INFO] », оскільки його було виготовлено безпосередньо стороною позивача за зустрічним позовом, та фактично є єдиним документом, з якого вбачається розташування спірної ділянки в межах ділянки військового містечка Враховуючи викладене, позивачем за зустрічним позовом не доведено, що земельна ділянка, 0,0952 та з кадастровим номером 5110136900:46:002:0030 знаходиться на території військової частини, та Одеської міською радою її було незаконно передано у власність [PERSON] , у зв`язку з чим зустрічний позов Міністерства оборони України не підлягає задоволенню. Стосовно поданого представником відповідача Одеської міської ради клопотання про застосування строку позовної давності, судом встановлено наступне. Так, згідно зі\~статтею 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Вказана норма також закріплена у\~статті 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена у три роки. Згідно частини першої\~статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року\~передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до частини третьої\~статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту огляду земельної ділянки № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) від 30.11.2016 року, було виявлено на південній стороні земельної ділянки житлової зони в районі будівлі № 11 за генпланом (будинок для особового складу) ведеться будівництво 3 (трьох) приватних будинків на площі приблизно 0,2 га. З отриманої інформації Державного земельного кадастру Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру зареєстровано право власності для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд на [PERSON] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0068 на земельну ділянку площею 0,0874 га та на [PERSON] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0030 площею 0,0952 га. Також, в матеріалах справи наявна відповідь ТВО начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку полковнику [PERSON] від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 02.12.2016 року за № 01-18/1863, з якої як вбачається, що як мінімум з 29.11.2016 року позивачу могло стати відомо про рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 року № 3385-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель». Водночас, інформованість про існування вищевказаного рішення підтверджують відповідь ТВО начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку полковнику [PERSON] від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 05.12.2016 року за № 01-18/1863/2-09-02 та відповідь Південному територіальному управлінню Військової служби правопорядку Міністерства оборони України від Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 05.12.2016 року за № 10-1505-0.15-6080/2-16. Тобто, Міністерству оборони України вже більше 5 років до моменту звернення до суду з зкстрічною позовною заявою може бути відомо про існування рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 року № 3385- V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0952 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель». При цьому, суд не надає правову оцінку заяві відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки судом у задоволенні зустрічного позову відмовлено по суті з підстав недоведеності та безпідставності позовних вимог. Щодо вимог первісного позову [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) В разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов) (ст. 391 ЦК України). Частинами 2, 3\~ст. 152 ЗК України\~визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач [PERSON] просила усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою саме, зобов`язати Військову частину [NUMBER] утриматись від дій, які порушують право власності на земельну ділянку, в тому числі від перешкоджання потрапляння техніки на земельну ділянку та будівництва огорожі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0952 га, кадастровий номер: 5110136900:46:002:0030 та належить на праві приватної власності [PERSON] .. Суд вважає такі вимоги обґрунтованими та доведеними, адже судом встановлено наявність у [PERSON] , як власника земельної ділянки, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, проте виявлено і порушення з боку відповідача за первісним позовом шляхом перешкоджання потрапляння техніки на земельну ділянку та будівництва огорожі, тож виявлено земельний спір, у якому доведено\~\~порушення прав позивача, що підлягають захисту у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved