Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Селидівського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2013 року нею було укладено шлюб з відповідачем та мають від спільного шлюбу дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає спільно із позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось та наразі вони не перебувають у фактичних шлюбно-сімейних стосунках і позивачем подано позов про розірвання шлюбу, відповідач за останній рік приймав участь в утриманні дитини власними мінливими бажаннями. На підставі зазначеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.08.2023 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, суду довіряє, відводів не має, а також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву у якій зазначив, що просить справу слухати без його участі, позов визнає та згоден виплачувати аліменти на дитину. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.09.2013 року Виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно статті 8\~Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 04.08.2023 року (дата направлення позовної заяви поштою) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~ суд допускає негайне виконання рішень у справах про\~стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved