Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова 26 грудня 2018 року із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про визнання та визначення права власності на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, визначення порядку користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. №5 A-08-299400. [PERSON] у 2016 році помер. На теперішній час [PERSON] є власницею 1/6 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2018 (частка, успадкована після смерті батька) та частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p.№5A-08-299400 (частка, отримана за фактом приватизації житла). Оригінал Свідоцтва про право власності на житло, виданий УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. № 5A-08-299400, перебуває у відповідача, який не надав на її вимоги нотаріусу. На усні пропозиції позивача надати вказане Свідоцтво з метою реєстрації права власності позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. визначення часток у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою, відповідач відповідає категоричною відмовою. Відмова відповідача надати позивачу оригінал Свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. № 5A-08-299400 порушує права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою, адже без цього документа позивачка [PERSON] не може ні зареєструвати право власності, що виникло на підставі цього документа, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні визначити свою частку у праві спільної сумісної власності, ні відчужити цю частку третім особам. Отримати дублікат Свідоцтва про право власності також не надається можливим, оскільки він не втрачений і не зіпсований, що є підставою для отримання дублікату відповідно до п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян та п. 1.1., 1.2. Розпорядження Харківського міського голови "Про порядок оформлення, підготовки та видачі дублікатів свідоцтв про право власності на житло" № [NUMBER] від 24.04.13, а також Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради та Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради (КП "БТІ") відповіли, що отримати дублікат свідоцтва можливо тільки за заявою всіх співвласників об`єкту нерухомого майна та тільки у разі, якщо оригінал документа є втраченим або зіпсованим. Як наслідок, позивач позбавлений права у досудовому порядку отримати дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p.№5A-08-299400, тому просить визначити та визнати за нею 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] , що належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. № 5A-08-299400. Крім того, вона звернулася до суду з позовними вимогами про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності, оскільки відповідач не надає згоду щодо порядку володіння та користування таким майном. Вона зазначає, що власниками квартири були три особи, відповідно їй належить 1/3 частка квартири, крім того вона і відповідачка прийняли спадщину після смерті третього власника, і нотаріус видав їй Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири, тому її частка в квартирі дорівнює 1/2. Вона проживає в кімнаті площею 17,9 кв.м., тому просить виділити їй у користування зазначену кімнату, а [PERSON] кімнату площею 11,8 кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Від позивача 22 січня 2021 року надійшла уточнена позовна заява. На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» вказана справа була направлена за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави. Згідно акту передачі справ від 30 серпня 2022 року вище вказану справу передано з Московського районного суду м. Харкова до Октябрського районного суду м. Полтави, яка зареєстрована Октябрським районним судом м. Полтави 02 березня 2023 року за Вх № 14412/23-Вх. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 року суддю Сініцина Е.М. визначено головуючим по справі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2023 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні, зокрема, встановлено, що відповідач - [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , відтак відповідачем у справі є [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2023 року у цивільній справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час засідання повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про її ознайомлення та заява про непогодження з позовними вимогами. Відзив не наданий. Вислухавши представника позивача адвоката Максимова М.І., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p.№5A-08-299400, власниками квартири [ADDRESS] зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.194). Проте, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданий УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. № 5A-08-299400, на теперішній час перебуває у відповідача, позивач позбавлена права на реєстрацію своєї частки в праві власності. Позивач позбавлена можливості отримати дублікат зазначеного свідоцтва, так як дублікат свідоцтва про право власності може бути отриманий тільки за заявою всіх співвласників об`єкту нерухомого майна та тільки у разі, якщо оригінал документа є втраченим або зіпсованим, відповідно до п. 1.1., 1.2. Розпорядження Харківського міського голови "Про порядок оформлення, підготовки та видачі дублікатів свідоцтв про право власності на житло" № [NUMBER] від 24.04.2013 року. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що є частиною копії спадкової справи № 57/2016 до майна померлого [PERSON] (а.с.171). Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] набула прізвище [PERSON] (а.с.118). Враховуючи, що один зі співвласників помер, а другий не надає оригінал Свідоцтва про право власності, суд вважає, що право позивачки порушено, тому воно підлягає захисту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної\~власності виникає\~з підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ч.1 ст.357 ЦК України, де закріплено, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, суд вважає за необхідне визначити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та ПВПЖФ/13.02.2008р./p. №5 A-08-299400. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2018 року (а.с. 13) та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2018 року позивачка [PERSON] набула право власності на 1/6 частку квартири, що належала спадкодавцю [PERSON] .. Тобто, частка позивачки у спільному часткову майні дорівнює 1/2. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Суд вважає, що наявність в матеріалах справи заяви відповідачки про непогодження з позовними вимогами, підтверджує виниклий спір між сторонами з приводу користування частками квартири. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В ч.1 ст.369 ЦК України закріплено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В ч.1 ст.319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В Висновках судової будівельно-технічної експертизи №20490 від 08.10.2020 року (а.с. 56 106), зазначено, що існує два варіанти користування квартирою, за другим варіантом можливо виділити у користування [PERSON] житлову кімнату №2 площею 17,9 кв. м., а кімнату №1 [PERSON] ; коридор 1, площею 4,9 кв.м.; коридор 7, площею 4,0 кв.м.; кухню 4, площею 7,7 кв.м.; ванну кімнату 5, площею 2,5 кв.м.; туалет 6, площею 1,1 кв.м., залишити у спільному користуванні. Актом про обстеження щодо факту проживання від 19.01.2020 року (а.с.136), підписаному [PERSON] , [PERSON] підтверджується, що [PERSON] проживає в кімнаті 17,9 кв.м.. Суд вважає, що позивачкою надані докази на підтвердження позовних вимог в частині виділення у користування кімнати №2 площею 17,9 кв.м., а відповідачка не надала жодного доказу на спростування позиції позивача. Відповідно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині надання у користування [PERSON] житлової кімнати №2, площею 17,9 кв.м. та залишення в спільному користуванні власників приміщення коридор 1, площею 4,9 кв.м., коридор 7, площею 4,0 кв.м, кухню 4, площею 7,7 кв.м., ванну кімнату 5, площею 2,5 кв.м, туалет 6, площею 1,1 кв.м.. Що стосується позовних вимог про надання у користування відповідачу [PERSON] житлової кімнати №1 площею 11,8 кв.м., суд зазначає, що такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, оскільки позивачка не наділена правом виступати в інтересах відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем були понесені судові витрати у виді сплати судового збору 704,80 грн. (а.с.1) та 2624,00 грн. (а.с.54) та 4405,00 витрат на професійну правничу допомогу (а.с.32-44), що підтверджується прибутковим ордером №1 від 26.12.2018 року, Договором, Додатковою угодою №1, Актом наданих послуг. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, що загалом дорівнює 7\~733,80 гривень. На підставі ст.ст.356,357,358 ЦК України,

Outcome: partial