Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] , належну померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ААЕ №84108106 виданого 06.02.1997 року в.о.\~державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Апишковою З.І., зареєстроване на ім`я [PERSON] 24.09.2012 року номер запису: 243 в книзі: 30, за реєстровим номером 37693568. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] 06.02.1997 року в.о. державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Апишковою З.І., видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААЕ №841081, на вищезазначене майно. 02.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належної їй 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями про, що [PERSON] склала відповідну розсипку. З вказаної розписки вбачається, що [PERSON] в присутності двох свідків своєї дочки [PERSON] та дружини позивача [PERSON] , отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 3\~000,00 доларів США за продаж позивачу належної [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] домовились про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями в строк до [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, не встигнувши виконати взяті на себе зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Однак, позивач вважає, що 02.01.2012 року між [PERSON] (продавець) з однієї сторони та [PERSON] (покупець) з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, відповідно до якого продавець продав та передав у власність, а покупець купив та прийняв у власність 1/2 частину житлового будинку з брусу, 1953 року побудови, жилою площею 17,0 кв.м., загальною площею 47,0 кв.м., 48% зносу, з надвірними будівлями погреб з шийкою «В», туалет «Г», огорожа «№1-2», колодязь «І», що знаходиться в [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , відповідач по справі. Однак, знаючи про укладений її матір`ю 02.01.2012 року договір купівлі-продажу житлового будинку, відмовилась від прийняття спадщини на 1/2 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] позивач почав вільно володіти та користуватися житловим будинком з надвірними будівлями, зробив капітальний ремонт в будинку, повністю переробивши його, підвів газ та каналізацію до будинку. Таким чином, позивач добросовісно, безтитульно заволодів вказаним нерухомим майном, власником якого являється [PERSON] і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з надвірними будівлями, поводячись як власник, починаючи з 02.01.2012 року по час звернення до суду, тобто більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. 25.11.2022 року ухвалю суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.03.2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, проти позову не заперечує та просить позов задовольнити. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] з 2002 року проживає в будинку [ADDRESS] . [PERSON] з 2002 року в будинку не проживала. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши [PERSON] та [PERSON] в якості свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.02.1997 року зареєстрованого в реєстрі за №407, спадкоємцями майна [PERSON] , а саме: жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , в рівних частках є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 25.10.2019 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками, по 1/2 частині за кожним, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки виданої Нижчедубечанською сільською радою Вишгородського району Київської області №41 від 25.01.2016 року, відповідно до розпорядження Нижчедубечанського сільського голови від 20.01.2016 року №7 перейменовано вулицю Леніна на проспект Миру. 02.01.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] , грошові кошти у сумі 3\~000,00\~доларів США за продаж належної їй 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , для подальшого укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цього домоволодіння до 01.03.2012 року про, що написала розписку, в присутності своєї доньки [PERSON] та дружини [PERSON] [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 13.01.2012 року. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підставі ч.1 ст.344 ЦК України, [PERSON] посилається на те, що єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] , її донька [PERSON] знаючи про розписку написану її матір`ю та отримання грошових коштів, для подальшого укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, відмовилась від прийняття спадщини на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №27/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну їй 1/2 частину будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в с. Нижча Дубечня, і все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Крім того, з копії спадкової справи №27/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 31.01.2012 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Таким чином, твердження [PERSON] про відмову [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а саме копією спадкової справи №27/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до частин 1 та 4 статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2\~ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Отже, 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, яка є предметом даного спору, відноситься до вищевказаних критерій та може бути об`єктом набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. В постанові від 01.08.2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Однак, відповідно до матеріалів справи, в січні 2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість щодо купівлі-продажу належної [PERSON] 1/2 частини житлового будинку за, що остання отримала грошові кошти та написала розписку, з вказаної розписки можна дійти висновку, що між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вищевказане також узгоджується правовою позицією Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду, викладеною у постанові від 15.06.2023\~року справа №3588844/20. Згідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Отже, враховуючи те, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , а також те, що [PERSON] не відмовлялась від належного їй спадкового майна, як спадкоємець. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, за набувальною давністю не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed