Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2022 року у справі\~№ 548/1825/22,\~по кримінальному\~провадженню № 12022175590000211відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відносно позивача [PERSON] . Позивач вважає,\~що внаслідок\~вчиненого відносно\~неї кримінального\~правопорушення їй\~завдано матеріальну\~шкоду в\~розмірі 504,\~15\~ грн.\~так як\~вона пройшла\~відповідне лікування\~ легкого\~тілесного ушкодження,\~що спричинило\~короткотривалий розлад\~здоров`я,\~ та моральну шкоду\~в розмірі\~10\~000,\~00 грн., яку вона просить суд стягнути з відповідача. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 16.12.2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного\~провадження з викликом сторін. Ухвалами суду від 10.03.2023\~року\~та 12.07.2023 року відкладено відкрите \~судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] просила задоволити позов. Представник відповідача\~ [PERSON] - адвокат Третяк К.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. У відзиві на позов представник відповідача\~ [PERSON] - адвокат Третяк К.П. просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, так як позивач звернулася до лікаря більш як через 1 місяць із дня вчинення злочину. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказала, що в зв`язку з болями, де були нанесені відповідачем тілесні ушкодження, вона звернулася до лікаря 14.12.2002 року і їй поставлено діагноз і призначено лікування. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача\~ [PERSON] - адвокат Третяк К.П. вказала, що докази звернення позивача до лікаря більш як через 1 місяць із дня вчинення злочину не може бути належним доказом. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача та відповідача, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2022 року у справі\~№ 548/1825/22,\~по кримінальному\~провадженню № 12022175590000211 відповідача - [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відносно потерпілого, позивача по справі - [PERSON] (а.с.5) Вирок набрав законної сили 25.11.2022 року. Із вищевказаного вироку суду слідує, що 12.10.2022 року близько 16:30 год. у відповідача [PERSON] , який перебував на [ADDRESS] , в ході сварки з позивачем [PERSON] , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень. \~ \~ \~ \~Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON] вихопив у [PERSON] \~ дерев`яну палицю та наніс їй не менше одного удару в лівий бік стегна, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Внаслідок умисних протиправних дій [PERSON] наніс потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді полощатого синця на лівому стегні, який згідно висновку судово-медичної експертизи № 218 від 13.10.2022 року відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 1\~ст.125\~КК України, \~як умисне легке тілесне ушкодження. У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою, яка є позивачем по цій справі. \~Вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обов`язковими\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~ухвала або\~постанова суду,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою (ч.6\~ст.82 ЦПК України). Відповідно до\~ст.128 КПК України\~особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] цивільного позову не було заявлено. Згідно ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Із аналізу вищевказаних норм закону слідує, що лише обвинувальним вироком суду може бути доведена вина особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України доведена вищевказаним вироком. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено та доведено вину обвинуваченого [PERSON] в скоєному\~кримінальному правопорушенні,\~але не\~доведено безпосередній\~причинний зв`язок\~між неправомірними\~діями обвинуваченого\~та завданою потерпілій матеріальною шкодою з наступних підстав. Як встановлено вищевказаним вироком відповідно до висновку судово-медичної експертизи №218 від 13.10.2022 року тілесне ушкодження [PERSON] відноситься до легких тілесних ушкоджень, та кваліфікується за ч.1 ст. 125 КК України. Згідно п.2.3.2., 2.3.5. Правил судово-медичного\~визначення ступеня\~тяжкості тілесних\~ушкоджень,\~затверджені наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я від\~17.01.1995\~№ 6 легке тілесне ушкодження може бути таким, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності або ж не спричиняє таких наслідків. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів. Таким чином, отримане позивачем 12.10.2022 року від відповідача легке тілесне ушкодження не спричинило короткочасного розладу здоров`я, як стверджує позивач у позовній заяві та спростовується вищевказаним висновком. Отже, докази щодо звернення до лікаря-травматолога 14.11.2022 р., придбання ліків 14.11.2022 р. та наступне звернення до лікаря-травматолога 14.12.2022 р., не можуть бути належними доказами по справі, оскільки не підтверджують причинного зв`язку з отриманим 12.10.2022 р. легким ушкодженням. Суд критично ставиться до обставини, що позивач не звернувся до лікаря після вчинення злочину12.10.2022 р., а лише через місяць після події. В\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року\~„Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що витрати потерпілого на ліки, лікування, протезування, придбання санаторно-курортних путівок визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість. Довідки №58 від 14.11.2022 року (а.с. 7) та №178 від 14.12.2022 року лише фіксують факти звернення до лікаря-травматолога, проте не містять призначеного лікарем лікування. Перелік лікарських препаратів (а.с.8), наданий позивачем в якості доказу, не можна розглядати як рецепт чи призначення лікаря, оскільки він не містить ні підпису лікаря, ні печатки, ні дати складання (видачі), а отже, є недопустимим доказом у справі. Отже, позивачем не надано в матеріалах позовної заяви письмових доказів та не доведено в судовому засіданні, що загальна вартість її лікування становить саме - 504, 15 грн. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 504, 15 грн. слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно частини другої вказаної статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини першої 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~ під моральною шкодою суд визнає втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно абз.2 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №6 від 31.03.1995 року слідує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, суд з`ясовує при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З аналізу вищевказаного слідує, що для задоволення\~позову про\~відшкодування моральної шкоди обов`язковими умовами є вина заподіювача в заподіянні шкоди та встановлення судом причинного зв`язку між діяннями винної особи та суспільно небезпечними наслідками. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача в отриманні тілесних\~ушкоджень позивачемта вважає доведеним позивачем спричинення йому моральної шкоди, яку було завдано йому вищевказаними протиправними діями відповідача, що призвело до перенесення фізичного білю та страждань і значного емоційного стресу у зв`язку із фактом нанесення цих ушкоджень. Наслідки перенесених ушкоджень призвели до появи негативних психологічних змін, зокрема: щоденних думок і спогадів про події, порушення сну, швидка втомлюваність та погіршення настрою, нервозність, дратівливість, постійна емоційна напруга, пов`язана з побоюванням щодо майбутнього стану здоров`я. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Суд враховує стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги розумності і справедливості. Враховуючи\~глибину фізичних та душевних страждань позивача, \~характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (справи «Харук та інші проти України», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Новоселецький проти України») та з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за доцільне та можливе позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди задоволити частково, а саме у часткове відшкодування завданої моральної шкоди слід стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 3\~500,\~00грн. За приписами\~частини першої\~та другої\~ статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. 2.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі в розмірі 375,\~76грн. пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial