Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Паламарчук О.А. звернулась до Бершадського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що позивач, [PERSON] , перебував у трудових відносинах з ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" з жовтня 2017 року. З квітня 2019 року по теперішній час займає посаду майстра асфальтобетонного заводу Товариства. 27.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 [PERSON] був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України по теперішній час, має статус учасника бойових дій. Згідно Довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 за період з січня 2022 року по липень 2022 року ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу на загальну суму 192741,89 грн., з яких здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства. Разом з тим, з 01.01.2022 по 19.07.2022 позивачу не виплачувалися нараховані суми, що підтверджується випискою з Банку за період з 01.01.2022 по 01.05.2023, що додається до матеріалів справи. Відповідач не здійснив оплату заробітної плати позивачу за січень - лютий 2022 року та з моменту призову позивача на військову службу з 27.02.2022 по 19.07.2022, не здійснив виплату нарахованого середнього заробітку під час проходження позивачем військової служби. Відповідач припинив нарахування середнього заробітку з серпня 2022 року, на підставі змін до КЗпП, за якими не зберігається середній заробіток за працівниками призваними на військову службу. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 81589 грн. 81 коп. за період з 01.01.202 2по 19.07.2022. 19.07.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, яким було внесено зміни до ст. 119 КЗпП України, а саме у частині третій статті 119 слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада". На момент призову позивача до військової служби, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП, в редакції чинної на момент спірних правовідносин, за військовослужбовцем зберігається середній заробіток за місцем його роботи, на весь період військової служби. Таким чином, за період з дати призову по 19.07.2022 відповідач вірно нараховував середню заробітну плату, однак повинен був здійснювати виплату нарахованої середньої зарплати на підставі вимог ст. 119 КзпП України. Відповідач не здійснюючи виплату позивачу середнього заробітку, порушив вимоги ст. 119 КЗпП України, а отже сума нарахованого середнього заробітку, згідно нарахувань ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво", які визначені в Довідці за формою ОК-7 підлягають стягненню. 31.03.2023 року [PERSON] звернувся до ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" із заявою в порядку досудового врегулювання спору та просив виплатити йому наявну заборгованість. 04.04.2023 року відповідач отримав вимогу про сплату заборгованості за вказаний період, однак відповіді не надав, оплати не здійснив. Станом на дату подання позову заборгованість відповідачем не виплачена. В телефонній розмові позивача було повідомлено, що керівництвом Товариства прийнято рішення всі виплати за 2022 рік заморозити. Однак позивач не погоджується з такою позицією відповідача, тому змушений звертатись за захистом своїх порушених прав до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середнього заробітку під час проходження ним військової служби в сумі 81589 грн. 81 коп. за період з 01.01.2022 по 19.07.2022, а також стягнути витрати, пов`язані з наданням послуг з професійної правничої допомоги у сумі 4000 грн. 00 коп.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представником позивача адвокатом Паламарчук О.А. надіслано на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої вона просить розглянути справу без участі позивача та його представника на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача до судового засідання вкотре не з`явився, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином. Про причини неявки суд не попередив, відзиву на позовну заяву не надав, будь-яких інших клопотань від нього до суду не надходило. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що позивач, [PERSON] , перебуває у трудових відносинах з ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" з жовтня 2017 року та з квітня 2019 року займає посаду майстра асфальтобетонного заводу Товариства. 27.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 [PERSON] був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України по теперішній час, має статус учасника бойових дій, що підтверджуються записом у військовому квитку серії [NUMBER] , копія якого додається до даної позовної заяви. Згідно Довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 за період з січня 2022 року по липень 2022 року ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу на загальну суму 192741,89 грн., з яких здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства, що підтверджується зарахуванням страхового стажу за цей період. Разом з тим судом встановлено, що, з 01.01.2022 по 19.07.2022 позивачу не виплачувалися нараховані суми, що підтверджується випискою з Банку за період з 01.01.2022 по 01.05.2023, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач не здійснив оплату заробітної плати [PERSON] за січень -лютий 2022 року та з моменту його призову на військову службу з 27.02.2022 по 19.07.2022 та не здійснив виплату нарахованого середнього заробітку під час проходження позивачем військової служби. Відповідач припинив нарахування середнього заробітку позивачу з серпня 2022 року, на підставі змін до КЗпП, за якими не зберігається середній заробіток за працівниками призваними на військову службу. Таким чином заборгованість відповідача перед [PERSON] складає 81589 грн. 81 коп. за період з 01.01.2022 по 19.07.2022, що вбачається з розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви. Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ст. 233 КЗпП України з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та № 71378/10, а також справа Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини , заява № 42527/98 тощо) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2022 року підлягають задоволенню. Ч. 5 ст. 17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до ч. 2ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та 4 ст. 119 КЗпП України. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні було введено воєнний стан. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/202 в Україні оголошена загальна мобілізація. Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (на час виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким чином, законом було визначено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток за місцем роботи, де вони працювали на час призову. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року за № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022 р.) (п.п. 17 п. 1) внесено зміни до частини 3 ст. 119 КЗпП України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Таким чином, законом № 2352-IX було виключено положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України про те, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період зберігається середній заробіток за місцем роботи. За таких обставин за позивачем з 27.02.2022 по 18.07.2022 зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за цей період. Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року, який застосовується в тому числі у випадках залучення працівників до виконання військових обов`язків (п.п. «ї» п. 1 Порядку). Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 п. 2 Порядку). Згідно п. 5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів у цих місяцях. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Враховуючи положення Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два календарні місяці роботи. При цьому норми цього Порядку не містять особливого розрахунку для таких працівників, а також вимог щодо врахування при обчисленні середньої заробітної плати повністю відпрацьованих робочих днів протягом двох календарних місяців. Тобто середня заробітна плата за два місяці працівникам обчислюється на загальних умовах, а саме з виплат, які нараховано в місяцях розрахункового періоду. Згідно Довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 за період з січня 2022 року по липень 2022 року позивачем здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу на загальну суму - 192741,89 грн., в тому числі середній заробіток на період проходження позивачем військової служби починаючи з 27.02.2022. Разом з тим, з тим позивачу нараховані суми не виплачувалися, що підтверджується випискою з Банку за період з 01.01.2022 по 01.05.2023. Відповідач не лише не здійснив оплату заробітної плати позивачу за січень - лютий 2022 року, а й не здійснював виплати нарахованого йому середнього заробітку під час проходження військової служби починаючи з 27.02.2022 по 19.07.2022, тобто з моменту призову на військову службу і до внесення змін до частини 3 ст. 119 КЗпП України. Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець не звільняється від обов`язку виплати заробітної плати. Звільняється від відповідальності за порушення строків її виплати, але лише за умови, що таке порушення сталось саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В інших випадках керівник несе повну відповідальність за таке порушення. Відомостей про те, що ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" припинило свою роботу та господарську діяльність у справі немає, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Товариство знаходиться в м. Канів Черкаської області і дана область не віднесена до областей, де ведуться бойові дії. Тому суд дійшов висновку, що позивач мав і має можливість здійснити оплату належних сум позивачу в повному обсязі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також беручи до уваги те, що відповідач відзиву на позов не надав, жодних заперечень щодо розрахунку заборгованості наданого позивачем від нього не надійшло, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для повного задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку під час проходження ним військової служби у сумі 81589 грн. 81 коп.. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що позов [PERSON] задоволено повністю, надані на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу докази (ордер, договір про надання юридичних послуг з додатком до нього, акт прийому-передачі виконаних робіт), а також, що розмір наданої позивачеві правової допомоги є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4000 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 00 коп., оскільки судовий збір не сплачувався [PERSON] при звернені до суду, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved