Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є спадкоємцем після померлої матері [PERSON] . До складу спадкового майна входить 3/5 частини квартири [ADDRESS] , яка належить померлій на праві спільної часткової власності. В процесі оформлення своїх спадкових прав на вказане майно позивачу стало відомо, що на квартиру накладено арешт. Посилаючись на те, що арешт квартири порушує її права, просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , яка померла [INFO] , реєстраційний номер обтяження: 1354969, обтяження зареєстровано 05 жовтня 2004 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н 23 вересня 2004 Кременчуцького районного суду; та зняти арешт з арешт з 3/5 частини квартири [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 1734745, обтяження зареєстровано 03 березня 2005 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення Державної виконавчої служби Автозаводського управління юстиції №12975 від 05 листопада 2003 року. Ухвалою судді від 22.08.2023 року позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків ухвалою судді від 28 серпня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 60). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Кременчукгаз» Грабовський Б.Ф. до суду надав заяву про визнання позову, та просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача АТ «Полтаваобленерго» Сенчук А.О. до суду надав заяву про визнання позову, та просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не прибув, просив справу розглянути без їх участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на ч.3 ст. 200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] померла матір позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 9), родинні відносини між [PERSON] та позивачем підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради від 29.08.200 року, договором дарування від 16.05.2001 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., реєстровий номер 3-609. (а.с. 11,12). З метою оформлення спадкових прав, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночки В.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночки В.М. від 21.07.2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з ти, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві спільної часткової власності [PERSON] був накладений арешт: реєстраційний номер обтяження: 1354969, обтяження зареєстровано 05 жовтня 2004 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н 23 вересня 2004 Кременчуцького районного суду; та накладений арешт на 3/5 частини квартири [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 1734745, обтяження зареєстровано 03 березня 2005 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення Державної виконавчої служби Автозаводського управління юстиції №12975 від 05 листопада 2003 року. Згідно відповіді № 128513 Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.07.2023 року на виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргів з [PERSON] , а тому у державного виконавця відсутні підстави самостійно зняти арешт. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 321 ЦК України визначено правило непорушності права власності, а саме: 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним їй майном, а саме оформити спадщину після смерті матері, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивача, а саме нерухоме майно, яке належить позивачеві на праві спільної часткової власності, перешкоджає позивачеві, як власнику, у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження власністю. Відповідачі та третя особа не надали жодні належні і допустимі докази на спростування позову, наявності факту накладення арешту на законних для того підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані відповідачами та третьою особою, відсутність боргових зобовязань позивача та/або його померлої матері, у тому числі відповідних виконавчих проваджень, враховуючи заяви відповідачів про визнання позову, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Тому необхідно зняти арешт з квартири [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 1354969, обтяження зареєстровано 05 жовтня 2004 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н 23 вересня 2004 Кременчуцького районного суду та зняти арешт з 3/5 частини квартири [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 1734745, обтяження зареєстровано 03 березня 2005 року реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення Державної виконавчої служби Автозаводського управління юстиції №12975 від 05 листопада 2003 року. Сторони у справі не заявляли вимоги щодо відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.Крім того позивач просив не стягувати судові витрати з відповідачів.

Outcome: approved