Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 45\~019,55 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є споживачем послуг, які Концерн «МТМ» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.01.2012 по 03.09.2020 були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 45\~019,55 гривень. Відповідач за вказаний період нарахування за надані послуги неналежним чином виконував свої зобов`язання, а тому сума заборгованості становить 45\~019,55 гривень. Відповідач подав відзив на позов, в якому позов визнав частково в сумі 119,23 гривень. Зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом 23.08.2023. Таким чином, строк позовної давності перервався 23.08.2023 і за приписами статті 257 ЦК України вимоги позивача підлягають задоволенню за три роки до дати звернення до суду з 23 серпня 2020 року. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за період з 23 до 31 серпня 2020 року в сумі 85,32 гривень, що разом з боргом за три дні вересня 2020 року 33,91 гривні в загальній сумі становить 119,23 гривень. Ухвалою від 23.08.2023 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В позові просила розглянути справу без її участі. Позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав частково в межах строку позовної давності. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову на ім`я [PERSON] Концерном «Міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] , надає Концерн «МТМ» та заборгованість за період з 01.01.2012 по 03.09.2020 складає 45\~019,55 гривень. 04.09.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого відповідач здійснив відчуження квартири [ADDRESS] . Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі статтями 19, 25 Закону № 2633-ІV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем. Відповідач у свою чергу порушив свої зобов`язання та своєчасно не вносив оплату за спожиті комунальні послуги. За період 01.01.2012 по 03.09.2020 має заборгованість в сумі 45\~019,55 гривень. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 22.08.2023, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.01.2012 по 21.08.2020. Проте, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (з наступними змінами). Таким чином, станом на 22.08.2023 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.01.2012 до 16.03.2019, а за вимогами за період з 17.03.2019 по 03.09.2020 її строк продовжений. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі в сумі 9\~562,89 гривні. За цих обставин суд відхиляє аргументи відповідача про сплив позовної давності за вимогами позивача за період з 01.01.2012 до 23.08.2020. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 570,12 гривень (2\~684 гривень (судовий збір)*(9\~562,89 гривні (задоволена частина позову)/100%:45\~019,55 гривень (ціна позову)).

Outcome: partial