Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Філоненко О.В. звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] кошти в розмірі 141 828 гривень 75 коп., які складається з: основного боргу в сумі 80 000 гривень; індексу інфляції за період 02.10.2020 року по 27.12.2022 року (включно) в сумі 34230,10 гривень; трьох процентів річних від простроченої суми за період з 02.10.2020 року по 27.12.2022 року в сумі 5370,42 гривень; проценти від суми позики за весь час користування його коштами за період з 09.09.2020 року по 27.12.2022 року у розмірі визначеним на рівні облікової ставки Національного банку України, які складають 22228,23 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які поніс останній у зв`язку із розглядом справи. Вимоги позову мотивовані тим, що 09 вересня 2020 року [PERSON] надав в позику [PERSON] кошти в сумі 80 000 гривень, про що відповідач надав позивач власноруч написану розписку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно домовленості [PERSON] повинен був повернути [PERSON] борг в строк до 01 жовтня 2020 року. На даний час, відповідач не виконав свої зобов`язання, встановлені договором по поверненню боргу. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] із проханням повернути борг, однак відповідач ніяк не реагує на його прохання, а останнім часом взагалі уникає спілкування з ним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач повинен повернути позивачу надані в позику кошти в розмірі 80 000 гривень, індекс інфляції за період 02.10.2020 року по 27.12.2022 року (включно) в сумі 34230 гривень 10 коп., три проценти річних від простроченої суми за період з 02.10.2020 року по 27.12.2022 року в сумі 5370 гривень 42 коп. та проценти від суми позики за весь час користування його коштами за період з 09.09.2020 року по 27.12.2022 року у розмірі визначеним на рівні облікової ставки Національного банку України, які складають 22228 гривень 23 коп. За викладених обставин, представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. 26.01.2023 року ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука відкрито спрощене позовне провадження у справі. 11.05.2023 року ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука справу направлено до Крюківського районного суду міста Кременчука за територіальною юрисдикцією (підсудністю). 12.06.2023 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука справу прийнято до свого розгляду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Самойленко М.О., у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак представник надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача, а також просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 800 гривень та вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду відзив на позов та пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, представника позивача та відповідачів на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, та не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Приймаючи до уваги думку представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 09 вересня 2020 року позивач [PERSON] надав в позику відповідачу [PERSON] кошти в сумі 80 000 гривень, про що відповідач надав позивачу власноруч написану розписку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Тобто, між сторонами було укладено договір позики шляхом написання розписки. Дана обставина підтверджується оригіналом розписки від 09.09.2020 року. Термін повернення грошових коштів, зазначений у розписці - 01 жовтня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу у визначений термін грошові кошти у розмірі 80 000 гривень. Згідно пункту 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 та 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов`язання перед позивачем за договором позики, укладений у вигляді розписки, через що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить 80 000 гривень. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем термінів виконання грошового зобов`язання, відповідно до змісту розписки від 09.09.2020 року, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] надані останньому в позику грошові кошти у сумі 80 000 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів, 3% річних та індексу інфляції, суд виходить наступного. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховується у разі: 1)якщо у договорі позики не зазначено проценти або не вказано, що він безпроцентний ; 2)предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні; 3)період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України , зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України ). Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, за період 02.10.2020 року по 27.12.2022 року (включно), у зв`язку з тим, що відповідач прострочив та не здійснив виконання грошового зобов`язання, він зобов`язаний сплатити: індекс інфляції за період 02.10.2020 року по 27.12.2022 року (включно) в сумі 34230 гривень 10 коп., три проценти річних від простроченої суми за період з 02.10.2020 року по 27.12.2022 року в сумі 5370 гривень 42 коп. та проценти від суми позики за весь час користування грошовими коштами за період з 09.09.2020 року по 27.12.2022 року у розмірі визначеним на рівні облікової ставки Національного банку України, які складають 22228 гривень 23 коп. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання відповідачем свого зобов`язання, що випливає з договору позики, укладений у вигляді розписки, у зв`язку із чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником позивача - адвокатом Самойленко М.О. надано суду: договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2022, укладений між адвокатом Філоненком О.В. та [PERSON].; квитанцію Р24А626809832D14199 від 20.12.2022, в якій відправник зазначений [PERSON] , одержувачем - Філоненко О.В. на суму 2 814 грн. 07 коп.; акт прийняття - передачі наданих послуг до Договору від 20 грудня 2022 року про надання правової допомоги від 30.12.2022 року. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 2 800 грн. 00 коп. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат на оплату судового збору в розмірі 1 418 грн. 29 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved