Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

11.05.2023 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання батьківства до відповідача, [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) . 15.05.2023 року отримана інформація є Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця-проживання відповідача фізичної особи. 16.05.203 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 19.06.2023 року. 19.06.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена на перерва до 05.09.2023 року для вирішення сторонами спору в позасудовому порядку Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 05.09.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актових записів про народження дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступне. В 1997 році вона уклала шлюб з відповідачем та їй було присвоєне прізвище [PERSON] . В шлюбі з відповідачем в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого записаний відповідач. В 2006 році шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона [INFO] народила дитину чоловічої статі, батьком якої є відповідач. 08.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції в Дніпропетровській області у відповідності до ч .1 ст. 135 СК України, було зареєстровано народжену нею дитину і прізвище , ім`я та по батькові дитини було записано за її вказівкою [PERSON] . Зазначена реєстрація дитини була проведена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки в відповідач в той час відмовився подати заяву до органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію його батьком вищевказаної дитини. З 2007 року по травень 2022 року вона проживала із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] в неї народилась дитина жіночої статі, біологічним батьком якої є відповідач. 12.05. 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області у відповідності до ч .1 ст. 135 СК України, було зареєстровано народжену нею дитину і прізвище , ім`я та по батькові дитини було записано за її вказівкою [PERSON] . Зазначена реєстрація дитини була проведена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки в відповідач в той час відмовився подати заяву до органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію його батьком вищевказаної дитини. З часу народження дітей і до цього часу відповідач при спілкуванні з нею та дітьми, визнає, що він є батьком дітей, однак за різними підставами ухиляється подати спільно з нею заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію батьківства у відношенні до дітей, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладеними в позовній заяві. Позивачка підтвердила факт, що відповідач є батьком дітей. Відповідачка, [PERSON] , в минулому підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Підтвердив, що він є батьком дітей та пояснив, що діти тривалий час проживають разом з ним. В зв`язку з визнанням відповідачем батьківства в добровільному порядку, останньому був наданий час для оформлення свого батьківства стосовно дітей в позасудовому порядку, шляхом подання заяви до органу реєстрації актів цивільного стану, але відповідач даних дій так і не вчинив. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1997 року, що сторонами не заперечується. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . батьком якого записаний відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження. За доводами позивача після розірвання шлюбу в період з 2007 року по травень 2022 року сторони продовжували проживати однією сім`єю, що відповідачем не заперечується. В період спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] . Реєстрація дітей була проведена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки відповідач відмовився подати заяву до органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію його батьком вищевказаних дітей, що підтверджується копіями витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 07 лютого 2023 року позивачка змінила прізвище з [PERSON] на своє дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується, копією свідоцтва про зміну імені. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників . Оскільки позивач та відповідач підтверджують факт спільного проживання і відповідач добровільно визнає своє батьківство відносно дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , дані факти вважаються встановленими і доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України - Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ,2,3, 4 ст. 128 СК України - За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved