Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном у якому просила суд усунути їй перешкоди у праві володіння та користування майном (квартирою) шляхом вселення у квартиру [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] , [PERSON] надати їй комплект ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. Позов мотивовано тим, що з 24.10.1997 по 05.12.2022 позивач перебувала у шлюбу з відповідачем [PERSON] .У період шлюбу позивач та відповідач [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Протягом останнього часу позивач з відповідачем [PERSON] проживала у Чехії, проте після погіршення відносин, позивач повернулась в Україну, в м. Вінниця. Але, при спробі потрапити в квартиру за адресою: [ADDRESS] позивач виявила, що її ключі не підходять до замка вхідних дверей. При цьому, в квартирі проживають люди. Як виявила позивач, це був брат [PERSON] - [PERSON] зі своєю сім`єю, який наполягав на законності свого проживання в даній квартирі. 07.02.2023 [PERSON] звернулась до поліції з заявою, в якій просила прийняти міри до відповідачів, які не дають позивачу доступ до квартири, в якій знаходяться її особисті речі. За результатами звернення позивачу було повідомлено, що відносини які склалися, класифікуються як цивільно-правові. При цьому, під час поліцейської перевірки [PERSON] надав договір позички від 24.07.2022, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав, а [PERSON] прийняв квартиру за адресою: [ADDRESS] для користування, протягом року для проживання зі своєю сім`єю. Позивач зазначає, що вона є співвласником даної квартири, а вказаний договір було укладено без її відома та згоди. [PERSON] , будучи всього лише користувачем квартири, поміняв замки на дверях та не допускає позивача всередину. Таким чином, відповідачі чинять перешкоди позивачу, як співвласнику квартири, у реалізації її права на користування квартирою, у зв`язку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 19) До суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Шикунової А.О., в якому адвокат заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є надуманими, так як позивачем не надано доказів, що [PERSON] чинить своїй колишній дружині перешкоди в користуванні квартирою. Відповідач постійно проживає в Чехії, останній раз приїздив в Україну в серпні 2021 року. Сам факт погіршення відносин між ним та позивачем не може свідчити про чинення перешкод в користуванні спірною квартирою. Позивач не надала жодних доказів, що вона до 07.02.2023 неодноразово намагалась потрапити в квартиру та не змогла зробити цього. Відповідач не заперечує факту перебування у шлюбі з позивачем та придбання вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя, проте зазначає, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У вказаних позовах сторони просять вирішити питання поділу спільного майна подружжя, у тому числі, квартиру [ADDRESS] . На даний час рішення у справі не постановлено. З огляду на викладене, [PERSON] як співвласник, законним шляхом вирішує питання щодо спірної квартири. Позивач не потребувала вказаної квартири в якості житла, а позов про усунення перешкод в користуванні квартирою є наслідком невирішених питань колишнім подружжям щодо встановлення місця проживання дитини. Позивачу було відомо про проживання у спірній квартирі [PERSON] , при цьому, позивач не потребує вказаної квартири, оскільки офіційно проживає та працює у Чехії (а.с.39-40) Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є співвласником спірної квартири, оскільки вона придбана у шлюбі. Відповідач [PERSON] без її відома та дозволу надав квартиру в користування відповідачу [PERSON] та його сім`ї. Такі дії відповідача пов`язані з тим, що наразі у неї з [PERSON] склалися неприязні стосунки, пов`язані з поділом майна подружжя та визначенням порядку участі у вихованні сина. Відповідач усіма можливими засобами намагається тиснути на неї та завдати їй шкоди. Зокрема, одним з таких засобів є передача квартири в користування двоюрідному брату віддповідача - [PERSON] та його сім`ї. Адже відповідач [PERSON] не лише користується квартирою всупереч волі позивача, а також дозволяє собі копирсатися у її особистих речах та наводити свої порядки. Спроби владнати питання щодо користування квартирою безпосередньо з [PERSON] закінчилися невдачею. Так, між позивачем та відповідачем [PERSON] за участі працівників поліції була досягнута домовленість про те, якими кімнатами в квартирі може користуватися [PERSON] та його сім`я, а які вона залишає за собою. Кімнати, які вона залишила за собою вона зачинила на замок та опечатала. Проте, під час останнього візиту позивача до квартири вона виявила, що вказана домовленість була грубо порушена. Одна з опечатаних кімнат була відчинена, до неї [PERSON] переніс свої речі, а її речі останній склав у коробки. В квартирі твориться безлад. Відповідач [PERSON] з членами своєї сім`ї без її дозволу користуються її меблями і всім, що вона залишила у квартирі. Перед судовим засіданням на яке вона приїхала з Праги, коли вона вчергове хотіла потрапити до квартири, і не змогла, тому що замок до вхідних дверей було змінено. У цей же день [PERSON] в присутності працівників поліції надав позивачу ключі від вхідних дверей, проте цього ж дня, після телефонної розмови [PERSON] з [PERSON] , останній забрав їх у позивача. Тому вона вчергове не змогла потрапити до власної квартири. Представник [PERSON] - адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шикунова А.О. в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що він є двоюрідним братом відповідача [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] проживає на законних підставах згідно договору позички. Вказував, що [PERSON] у вересні місяці вивозила з даної квартири меблі, через що він звернувся до поліції. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Судом встановлено, що 24.10.1997 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який розірвано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2022, справа №127/19615/22. (а.с.6) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2769, [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі -Покупець), уклали цей договір про те, що Продавець передала у власність (продала), а Покупець набув (купив) належну продавцю на праві приватної власності трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , 2002 року побудови. (п.1.1 Договору). (а.с.7) Факт придбання вказаної квартири у шлюбі, та той факт, що вона є спільною сумісною власністю подружжя позивачем та відповідачем [PERSON] не оспорюється. Відповідно до договору позички від 29.07.2022, укладеного між [PERSON] (далі - Позичкодавець) та [PERSON] (далі - Користувач), уклали цей договорі про те, що Позичкодавець безоплатно передає Користувачу, а користувач прийняв від позичкодавця квартиру [ADDRESS] , для користування, протягом строку, встановленого даним договором, з метою проживання. (п.1 Договору) Вищезазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., реєстровий номер 2769. (п. 2 Договору) Даний договір укладено сторонами на 1 рік. (п.9 Договору). (а.с.11) 03.09.2022 [PERSON] звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою, в якій він просив прийняти міри до [PERSON] , яка здійснює незаконний вивіз речей та перешкоджає проживанню та доступу до квартири, в якій [PERSON] має право проживати. (а.с. 111) Відповідно до пояснень [PERSON] від 03.09.2022, [PERSON] 03.09.2022 вивозила меблі з квартири за адресою: [ADDRESS] та врізала замки в дві кімнати, хоча за договором позички [PERSON] має право користуватися всією житловою площею. Договір укладено з власником квартири [PERSON] 22.07.2022. Замки в міжкімнатні двері врізалися з метою недопущення [PERSON] та його сім`ї до цих приміщень. Також був змінений замок на вхідних дверях і жодного ключа не надано, через що сім`я [PERSON] не може без перешкод потрапити в квартиру. Тобто [PERSON] перешкоджає проживанню малозабезпеченої сім`ї [PERSON] у даній квартирі у військовий час. (а.с. 112) 22.09.2022 [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила виділити їй частку квартири [ADDRESS] . (а.с. 44-45) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2022 по справі №127/21444/22 вказану вище позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. (а.с.46) [PERSON] 16.11.2022 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з зустрічною позовною заявою д [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому, серед іншого, просив виділити йому у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . (а.с 47-48)Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 по справі №127/21444/22 вказану вище зустрічну позовну заяву було прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом [PERSON] (а.с. 49)Станом на 18.09.2023 рішення по справі №127/21444/22 не ухвалено. 07.02.2023 [PERSON] звернулась до Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. У вказаній заяві зазначає, що її колишній чоловік [PERSON] не надає їй доступу до спільної квартири [ADDRESS] , заселивши в квартиру без її згоди свого брата [PERSON] , який самовільно поміняв замки у вхідних дверях та не дає змогу потрапити в квартиру, в якій знаходяться її речі. Вказане підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.02.2023 та письмовими поясненнями [PERSON] від 07.02.2023. (а.с. 8,9) Відповідно до листа заступника начальника Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції Василя Стахова від16.02.2023 №147МР/200-2023, [PERSON] було повідомлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки правопорушення, у зв`язку з чим розгляд її звернення завершено. Відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON] , класифікуються, як цивільно-правові. (а.с.12) Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1,2 ст. 60 СК України,майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1, 2, 3 с. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами не заперечується факт, шо квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту саого права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності на дане майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо поділу вказаної квартири, як спільного майна подружжя. Також, між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт щодо користування квартирою, що проявляється у відповідних зверненнях до правоохоронних органів. Суд також звертає увагуна те, що [PERSON] уклав договір позички щодо квартири [ADDRESS] з [PERSON] без згоди іншого співвласника - [PERSON] , та не повідомив її про укладення такого договору. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6- 951цс, суд повинен встановити, чи буди порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача у даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд відхиляє аргументи відповідача [PERSON] та про те, що він фізично не міг чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] , так як він постійно проживає у Чехії та не був в Україні з 2021 року, з огляду на те, що саме відповідач [PERSON] впустив увказану квартиру відповідача [PERSON] та надав останньому право користувуатися нею. Такі дії були зроблені всупереч волі [PERSON] , як співвласника даної квартири, та без її відома. Вказане свідчить про те, що навіть при небажанні прямо чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою, [PERSON] допускав можливість порушення прав [PERSON] у користуванні квартирою внаслідок своїх дій. Так само суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що [PERSON] має у власності інші житлові приміщення, через що не має потреби у користуванні квартирою [ADDRESS] , з огляду на те, що вказані аргументи суперечать вимогам ст. 41 Конституції України та ст. 317 ЦК України. Також суд відхиляє аргументи відповідача [PERSON] , що вказаний позов про усунення перешкод в користуванні майном [PERSON] було подано внаслідок наявності конфліктної ситуації. Суд звертає увагуна те, що вже сама по собі наявність конфлікту про користування квартироюможе свідчити про те, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні майном. Так само про наявність перешкод в користуванні майном свідчить звернення позивача до органів поліції. Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.02.2023 у справі №334/7307/20. Суд вважає непереконливими доводи відповідача [PERSON] , про те, що оскільки він проживає у спірній квартирі на законних підставах, згідно договору позички, тому має право користуватися усією квартирою та змінювати замки до вхідних та міжкімнатних дверей, тому що хоча відповідач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] на підставі договору позики від 29.07.2022 він не є власником данного майна, та не має права без згоди співвласника - [PERSON] змінювати замки до вхідних та міжкімнатних дверей, таким чином чинити їй перешкоди у користування своєю власністю про що свідчить звернення її до поліції та до суду з даним позовом. Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 в справі № 759/23652/19 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в квартиру з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачі не надали і судом таких доказів не здобуто. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1073,60 грн. судового збору в рівних частках.

Outcome: approved