Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її доньки - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №286 від 06.09.2016 року, складений Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області. Призначити її, [PERSON] , [INFO] , опікуном дитини, [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] , користь аліменти у розмірі частини всіх видів доходів та заробітку на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні дитини, матеріально не утримує, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Соколова Р.І. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, викладених у позові, не заперечували проти ухвалення заочного рішення, у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та день розгляду справи повідомлялася судом своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надавала. Представники третіх осіб: Виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування таСлужби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області - Трофимчук О.В., Бровко В.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача не заперечували. Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Юр`ївської селищної ради І.Буряк в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також надав висновок Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Юр`ївської селищної ради затверджений рішенням виконавчого комітету про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , народилася [INFO] , батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідок з місця проживання №607 від 27.06.2023 та про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 №1245-7000812863 про місце проживання особи (як ВПО), неповнолітня [PERSON] проживає разом із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , на протязі тривалого часу не надає малолітній доньці матеріальної допомоги, не піклується про її стан здоров`я, фізичний та духовий розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, не створює належні умови для розвитку дитини та й здібностей, відповідач взагалі не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні, лікуванні, не працює, зловживає спиртними напоями. В жовтні 2022 року позивач забрала дитину до себе додому і з цього часу відповідач жодного разу не приїхала до доньки, навіть не поцікавилась долею дитини. Для забезпечення належного розвитку дитини саме позивач докладає всі свої зусилля та можливості і вважає це своїм почесним обов`язком. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено відповідні висновки житлово-побутових умов проживання умов проживання дитини з матір`ю, які є незадовільними, оскілки відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь якої іншої участі у вихованні дитини, що підтверджується довідками Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області №01-23/2287 від 04.10.2023, 01-23/134 від 25.01.2023. Малолітня [PERSON] навчається в ЗОШ №12 м.Лозова, навчання наразі проходить онлайн. У належному позивачу, [PERSON] будинку, за адресою: [ADDRESS] , є всі умови для проживання та виховання дитини, її чоловік - [PERSON] , не заперечує проти проживання з ними дитини та призначення її опікуном дитини [PERSON] , про що надав до суду відповідну нотаріально посвідчену заяву. Як вбачається з довідки ПП «Фінанс аудит» від 05.07.2023, [PERSON] з 01.04.2023 по теперішній час працює на посаді секретаря та отримує заробітну плату. Згідно висновку про стан здоров`я від 05.07.2023, виданого КНП «Юр`ївська лікарня» Юр`ївської селищної ради, [PERSON] має задовільний стан здоров`я та може виконувати обов?язки опікуна. [PERSON] , зазначила, що з правами та обов`язками опікуна ознайомлена та є одним із найближчих родичів, фактично піклується про [PERSON] , виховує дівчинку, забезпечує її потребами, піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. З висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Юр`ївської селищної ради, про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради №890 від 04.09.2023, орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною віку повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.ст.58,65,67 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. З висновку служби у справах дітей Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про можливість [PERSON] бути опікуном, служби у справах дітей, діючи в інтересах дитини, на підставі поданих документів, матеріалів обстеження, бесід, бере на облік [PERSON] , [INFO] , кандидатом в потенційні опікуни. В зв`язку з вищевикладеним, та враховуючи, що відповідач ніяким чином не піклується про свою дитину, не проявляє зацікавленості в подальшій долі доньки, не цікавиться успіхами та інтересами останньої, станом її здоров?я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] та встановити піклування над неповнолітньою, призначивши [PERSON] її піклувальником. Крім цього, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч.1 ст.191 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved