Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Адвокат Бойко Л.І., діючи від імені та в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 28 червня 2023 року (надійшла до суду 19 липня 2023 року), в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №127. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 10 травня 2003 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу. Від шлюбу вони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, розбіжністю поглядів на сімейні відносини, ведення господарства, виникненням постійних конфліктів. Починаючи з січня 2023 року вони спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети та не підтримують сімейних стосунків, притаманних подружжю. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Спір щодо визначення місця проживання неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] між сторонами відсутній, наразі діти проживають з матір`ю [PERSON] у м. Познань Республіка Польща, куди виїхали на початку війни. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бойко Л.І. не скористались, остання попередньо направила на адресу суду засобами поштового зв`язку заяву про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення рішення не заперечувала. Додатково надала заяву позивача про підтримання нею заявлених вимог. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи усіма процесуально можливими способами, у тому числі шляхом направлення повістки за допомогою СМС, на електронну пошту, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача в розумінні ст.128 ЦПК України, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та ї представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 10 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №127 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 10 травня 2003 року, а.с.4). Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей повнолітню [PERSON] , [INFO] (а.с.5), неповнолітню [PERSON] , [INFO] (а.с.6), та малолітню [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як вказувала позивач, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинено з січня 2023 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, розбіжністю поглядів на сімейні відносини, ведення господарства, виникненням постійних конфліктів. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10 травня 2003 року (а.с.4) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.21), стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved