Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини та малолітніх дітей. Свою позовну вимогу вона мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2019 року. Від сумісного життя вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час стосунки з відповідачем розладилися, вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти мешкають разом з нею. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання та утримання дітей. Вона не працює, бо доглядає за дитиною [PERSON] , [INFO] , і не має самостійного заробітку, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач працює на шахті «Самарська» та інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь наїї утримання аліменти до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, в розмірі 1/6 частини його доходів щомісяця, та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів щомісяця, починаючи з дня подачі і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розглядати справу без його участі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 492. Від сумісного життя сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Своє батьківство відповідач по справі не оспорює. Відповідно до Витягу №1120 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданого 31 травня 2023 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Судом береться до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо наявності інших стягувачів аліментів з нього він суд не повідомив. За таких обставин у суду є всі підстави для повного задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 28 липня 2023 року та до досягнення дітьми повноліття, та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 28 липня 2023 року та до 08 квітня 2025 року. Таким чином, загальний розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивача, становить 50 % заробітної плати (1/3 + 1/6), що відповідає вимогам чинного законодавства щодо максимального розміру аліментів. Тому суд вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду. Згідно ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, про що просить позивач в позовній заяві. Крім того, згідно ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved