Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Андрієвська М.В. про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на комплекс нежитлових будівель в [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна 1817770568258, номер запису про право власності 31316487 від 17.04.2019 р.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] не є власником спірного майна, оскільки протокол №3 від 05.09.2016 р., акт прийому передачі без дати, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) вважає підробленими, тому, що у 2014 2016 р. діяльність комісії з розпаювання майна та спілки співвласників майнових паїв КСП «Україна» с. Антонівці була фактично припинена, адже усе майно спілки було розподілено між її членами. Звертає увагу, що протокол №3 від 05.09.2016 р. не містить інформації про порядок денний, кількість присутніх, результати голосування. Припускає, що майнові сертифікати були оформлені із використанням чистих бланків із печатками, які якимось чином опинились у відповідача. Не належав [PERSON] і до членів спілки співвласників майнових паїв КСП «Україна» і у задоволенні його позову про скликання загальних зборів спілки і розгляд його заяви про вступ у спілку було відмовлено рішенням Ярмолинецького районного суду від 28.12.2019 р. у справі №689/2132/18. Порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що серед переліку майна в [ADDRESS] , державну реєстрацію якого за позивачем вона заперечує, є гаражі площею 1549,70 кв.м., власником яких була зареєстрована позивач, але така державна реєстрація була скасована рішенням Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі №689/419/21, яке набрало законної сили на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 26.04.2022 р.. Ці судові рішення вона вважає помилковими, у позовній заяві наводить мотиви своєї незгоди, посилається на їх оскарження до Верховного суду і прийняття її касаційної скарги до розгляду. У доповненні до позовної заяви посилається на те, що вважає свої права порушеними, як власника майнового сертифікату та, відповідно, суб`єкта права спільної власності. Зазначає, що про порушення своїх прав, а саме, про оскаржувану державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] 17.04.2019 р. вона довідалась 09.03.2021 р. під час розгляду Ярмолинецьким районним судом справи №689/419/21 із поданих представником позивача документів. Такий позов вона намагалась подати як зустрічний ще 08.08.2022 р. під час розгляду Ярмолинецьким районним судом справи №689/821/22 про визнання недійсним рішення Антоновецької сільської ради №40 від 05.10.2022 р. про надання їй земельної ділянки, на якій розташовуються гаражі, на які позивач претендує. Однак, такий позов не був прийнятий до розгляду разом із первісним, а її апеляційна скарга на відповідну ухвалу суду була відхилена. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з аналогічних мотивів, мотивів доповнення до позовної заяви та письмового пояснення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на презумпцію правомірності володіння і на те, що підставою набуття права власності [PERSON] на нерухоме майно та його державної реєстрації стали акт прийому-передачі від 05.09.2016 р., протокол №3 від 05.09.2016 р. та свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнові сертифікати) від 19.12.2014 р. та від 26.04.2016 р., які недійсними не визнавались. Вважає права позивача не порушеними спірною державною реєстрацією, оскільки вона не набула у встановленому законом порядку права власності на гаражі площею 1549,70 кв.м.. Таке право власності було зареєстровано за позивачем на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 21.06.2007 р. у справі №2-371 про визнання права власності, яке було скасоване ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12.03.2008 р. із направленням справи на новий розгляд, під час якого ухвалою Ярмолинецького районного суду від 15.04.2008 р. її позов був залишений без розгляду. Не зважаючи на це, у 2015 р. на підставі скасованого рішення [PERSON] зареєструвала за собою право власності на спірні гаражі, у зв`язку із чим така реєстрація була скасована рішенням Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі 689/419/21. Відтак, позивач не набула у встановленому законом порядку на частину майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, а відтак її права спірною реєстрацією не порушено. Мотиви незгоди позивача із правильністю рішення Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі 689/419/21 вважає безпідставними, оскільки 09.11.2022 р. (до дати звернення позивача із цим позовом) постановою Верховного суду було залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] .. Посилається на факти, встановлені постановою Верховного суду від 09.11.2022 р., а саме, що посилання [PERSON] на те, що [PERSON] набув право власності на спірне майно на підставі сфальсифікованих документів, не приймаються судом, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні представник відповідача надав аналогічні пояснення. Третя особа в судові засідання не з`являлась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. При цьому, проти задоволення позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на те, що ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Посилається на відповідність усіх поданих відповідачем документів для державної реєстрації п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ №1127 від 25.12.2015 р.. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] з 17.04.2019 р. є власником комплексу будівель (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1817770568258) за адресою [ADDRESS] у складі старої контори «А-1» площею 140,3 кв.м., гаражів «Б» площею 1549,7 кв.м., пилорами «В» площею 132,8 кв.м., вагової «Г» площею 50,3 кв.м., майстерні «Д» площею 436,4 кв.м., зернотоку «Е» площею 444,8 кв.м., стельмашні «е» площею 210,5 кв.м., електрощитової «Є» площею 33,8 кв.м., складу зернового «Ж» площею 357,4 кв.м., зерноскладу «З» площею 670 кв.м., бані «И» площею 115,1 кв.м., конюшні «І» площею 103 кв.м., телятника «Ї» площею 844,44 кв.м., вівчарика «Й» площею 292,6 кв.м., телятника «К» площею 886,8 кв.м., корівника «Н» площею 1760,7 кв.м., дизельної «М» площею 32,6 кв.м., телятника «Л» площею 683,4 кв.м., кормокухні «О» площею 228,5 кв.м., піднавісів, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2019 р.. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 р. вбачається, що підставою виникнення у позивача права власності на це майно стали акт прийому передачі б/н від 05.09.2016 р., протокол №3 від 05.09.2016 р. спілки співвласників майнових паїв с. Антонівці, свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнові сертифікати) ХМЯР001679 від 26.04.2016 р., ХМХМ004340 від 19.12.2014 р.. Жоден із зазначених документів, рішень, правочинів недійсним не визнавався. Посилання позивача на те, що набуття права власності позивачем на вказане майно відбулось незаконно, всупереч встановленому порядку та на підставі підроблених документів ґрунтується на припущеннях і не доведено суду у встановленому порядку належними доказами. Посилання на не інформативність протоколу №3 від 05.09.2016 р. щодо порядку денного, кворуму тощо, а також акту приймання-передачі від 05.09.2016 р. не ґрунтується на законодавстві, оскільки законодавство не містить вимог до конкретного змісту чи форми таких документів. Твердження про ймовірне використання відповідачем незаповнених бланків майнових сертифікатів спростовується показами свідка [PERSON] , який визнав, що такі сертифікати він виписував, виконуючи функції голови спілки співвласників майнових паїв КСП «Україна» с. Антонівці. У своїх показах свідок [PERSON] показав, що з 2015 р. по 2020 р. він був головою Антоновецької сільської ради Ярмолинецького району. Йому відомо про існування спілки співвласників майнових паїв КСП «Україна» с. Антонівці, однак, коли вона створилась і припинила свою діяльність та на якій підставі повідомити не зміг. Вважає, що спілка припинила діяльність восени 2007 р. у зв`язку із тим, що усе майно пайового фонду колишнього КСП «Україна» було розподілено між членами, а тому спілка розпалась. Свідок вважає, що спілка розпалась, оскільки він не бачив, щоб вона фізично працювала. Повідомити, хто конкретно є власником, на якій підставі і якого саме майна спілки, повідомити не зміг, зазначив про відсутність будь-яких документів щодо цього в Антоновецькій сільській раді. Ствердив, що головою спілки його ніхто не обирав, документи від імені спілки, а також рішення виконкому Антоновецької селищної ради він дійсно підписував, але під примусом осіб, яких він побоювався. При цьому, до правоохоронних органів у зв`язку із цим він не звертався. Суд критично розцінює покази свідка, як такі, що є неінформативними стосовно предмету спору, і наданими через призму суб`єктивного сприйняття та відповідного рівня правової обізнаності. Так, підписуючи документи як голова спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна с. Антонівці реорганізованого КСП «Україна», він ставив свій підпис не лише біля зазначення відповідної посади, а й скріплював свій підпис печаткою спілки, тобто, знаючи про свій статус та отримавши відповідні для його посади атрибути. Робив він це систематично. Посилаючись на припинення спілки восени (в жовтні) 2007 р., [PERSON] , тим не менш, визнав факт підписання ним в графі «Затверджено» нової редакції статуту спілки, зареєстрованої 29.11.2007 р., протоколів та інших документів після цієї дати, що свідчить про діяльність спілки й пізніше. Відсутні в Державному реєстрі речових прав дані про належність усього майна колишнього КСП «Україна», яке зазначене в переліку основних засобів, які підлягають під розпаювання, певним особам, окрім відповідача, частка якого відповідно до свідоцтв (майнових сертифікатів) про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ХМЯР№001679 від 26.04.2016 р. та ХМХМ№004340 від 19.12.2014 р. становила лише 925461,50 грн., що з врахуванням зазначеної у свідоцтвах (майнових сертифікатах) загальної вартості майнового фонду підприємства на 25.04.2001 р. 1708109 грн., складає 54,18%. Про фізичний примус щодо нього свідок не стверджував, а стверджуване ним підписання ряду документів та вчинення певних дій під моральним тиском без намагання звернутись до правоохоронних органів може розцінюватись як запізніла оцінка самим свідком фактичної чи юридичної правильності вчинених ним раніше дій. При цьому, жодна із сторін не заявляла клопотань про призначення судової почеркознавчої чи технічної експертизи документів. Позивач посилається на те, що ухвалою Ярмолинецького районного суду в іншій справі справі №689/1990/20 від 21.06.2023 р. закрито провадження відносно вимог до Спілки (об`єднання) громадян співвласників майна «Антонівці» реорганізованого КСП «Україна», у зв`язку із її припиненням. Така ухвала набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини не оказуються при розгляді цієї справи згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Однак, за змістом вказаної ухвали, суд не встановлював конкретної дати припинення спілки, констатувавши лише факт її припинення на дату розгляду справи №689/1990/20. З вказаної ухвали та матеріалів цієї справи також вбачається, що після рішення комітету спілки та відповідного звернення про її припинення від 26.10.2007 р. було зареєстровано нову редакцію спілки рішенням виконкому Антоновецької сільської ради №59 від 29.11.2007 р., матеріали справи містять інші документи спілки, датовані пізніше. Крім того, оцінка цим документам, на підставі якої була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно, а також аналогічним аргументам [PERSON] щодо їх невідповідності закону, була неодноразово надана судовими інстанціями, зокрема, рішенням Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі №689/419/21, постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.04.2022 р., постановою Верховного суду від 09.11.2022 р.. При цьому, Верховний суд зазначив, що посилання [PERSON] на те, що [PERSON] набув право власності на спірне майно на підставі сфальсифікованих документів, не приймаються судом, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що рішення Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі №689/419/21 набрало законної сили та в силу ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для всіх, суд не приймає до уваги аргументи та пояснення позивача щодо мотивів незгоди з цим рішенням на обґрунтування нових, заявлених у цій справі, позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України,\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні.\~Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Позивач посилається на порушення своїх прав у зв`язку із тим, що до складу нерухомого майна, зареєстрованого за відповідачем, увійшли гаражі площею 1549,70 кв.м., власником яких була зареєстрована позивач. Пояснень, яким чином порушуються права позивача державною реєстрацією права власності на інше майно, суду надано не було. При цьому, навіть стосовно зазначених гаражів, державна реєстрація права власності на них за [PERSON] була скасована рішенням Ярмолинецького районного суду від 01.12.2021 р. у справі №689/419/21, яке набрало законної сили на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 26.04.2022 р.. Судами встановлена безпідставність набуття [PERSON] права власності на них. У доповненні до позовної заяви [PERSON] покликається на порушення її прав як співвласника майна, оскільки їй також належить свідоцтво (майновий сертифікат) про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, однак, такий доказ в оригіналі чи належно завіреній копії до матеріалів справи не долучався. Представник відповідача при цьому цей факт не заперечував. Враховуючи, що спірне майно передавалось у власність [PERSON] рішенням уповноваженого (у т.ч. позивачем) суб`єкта співвласників майна відповідно до існуючого на час існування відповідних відносин порядку, законність якого встановлена, подальша державна реєстрація права власності на це майно за відповідачем не порушує прав позивача та не перешкоджає йому у встановленому законом порядку в межах частки пайового фонду КСП «Україна», що залишилась, звернутись за виділенням певного майна в натурі. Як зазначено у п. п. 32, 33 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі №160/6762/21, правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до ст. 3 цього Закону, загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації, наявність яких у даному випадку не доведена і позивач на них не посилається. Подані відповідачем для державної реєстрації документи відповідають п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ №1127 від 25.12.2015 р. Таким чином, у позові слід відмовити. Позивач також стверджує, що про порушення своїх прав, а саме про державну реєстрацію права власності на майно за [PERSON] 17.04.2019 р. вона довідалась 09.03.2021 р. в судовому засіданні під час розгляду Ярмолинецьким районним судом справи №689/419/21 із поданих представником позивача документів. З цим позовом вона звернулась 09.02.2023 р.. Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України, за захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутись до суду протягом трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила.\~Відповідно до\~ч.ч.\~3,\~4\~ст.\~267\~ЦК України,\~сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові.\~Однак,\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Заяви про застосування позовної давності суду не подавались. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. При цьому, розрахунок судових витрат сторони не надали, як і підтверджуючих документів, та не звертались із заявами про їх надання після ухвалення судового рішення.

Outcome: dismissed