Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про визнання\~ [PERSON] \~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням,\~розташованим за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтував тим,\~що [INFO] помер\~їхній батько,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який був\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та був\~власником зазначеного\~домоволодіння відповідно\~до свідоцтва\~про право\~власності на\~жилий будинок,\~виданого Покровською\~селищною радою\~01.04.2002\~року.\~Позивач, як син померлого та спадкоємець першої черги спадкування за законом 16 лютого 2023 року звернувся до Покровської державної нотаріальної контори із заявою №117 про прийняття спадщини за законом. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою адміністратором ЦНАП виконавчого комітету Покровської селищної ради, від 28.03.2023 р. в будинку [ADDRESS] зареєстрований брат [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що депутатом Покровської селищної ради 24.03.2023 року складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Відповідач не проживає в даному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в домоволодінні не має і взагалі домоволодінням він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач більше одного року не проживає в домоволодінні через виїзд за кордон України 19 лютого 2020 року та намірів на повернення до домоволодіння не має. В зв`язку з чим, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що постійно не проживає у житловому будинком [ADDRESS] з лютого 2020 року по теперішній час; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що на даний час він не являється власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , право власності на даний будинок не оформляв. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] , тобто по сусідству з батьком позивача, який вже помер. Після смерті [PERSON] в належному йому будинку ніхто не проживає, позивач [PERSON] часто навідується до батьківського будинку. Відповідач [PERSON] в даному будинку ніколи не проживав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по сусідству з батьками позивача. Після смерті [PERSON] в належному йому будинку ніхто не проживає, позивач [PERSON] інколи навідується до цього будинку, а його брати, [PERSON] і [PERSON] за вказаною адресою не з`являються. Заслухавши пояснення позивача та свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Однак, як вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 01.04.2002 року (а.с.18). Зазначений житловий будинок зареєстрований Синельниківським БТІ на право приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу за №27 за реєстром №3741 01.04.2002 року (а.с.18 зворотній бік). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №1160 (а.с.19). 16.02.2023 року [PERSON] звернувся до Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] , в якій зазначено, що іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом є сини померлого: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5 зворотній бік). Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 24.03.2023 року, [PERSON] здійснює догляд за житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , власником якого є його покійний батько, [PERSON] (а.с.5). Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] не являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки на момент звернення до суду з даним позовом ще не встиг оформити свої спадкові права на вказаний будинок, в той час, як стаття 391 ЦК України передбачає, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майна і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Крім того,\~з наданих\~позивачем документів\~вбачається,\~що відповідач\~також являється\~спадкоємцем першої\~черги за\~законом до\~майна батька, [PERSON] , померлого [INFO] , та має право на спадкування належної йому частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і у разі оформлення своїх спадкових прав на зазначений будинок позивач та відповідач будуть його співвласниками. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що з метою досудового врегулювання спору, власник майна відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" повинен звернутися до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. І лише у разі отримання відмови органу реєстрації у знятті особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання, власник майна має право звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed