Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2014 позивачка проживала цивільним шлюбом з [PERSON] до 2021 року. Під час проживання цивільним шлюбом у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . До 2022 року, відповідач підтримував з позивачкою та їх спільною дитиною зв`язок, та іноді допомагав матеріально, за весь час надав на дитину не більше 7000,00 грн., але приблизно з березня 2022 року, та на даний час, ніякої допомоги ні позивач, ні син не отримують. Також зазначила, що відповідач працює директором та засновником ТОВ «Добра Їжа», є засновником ТОВ «Праздник», директор ТОВ «Мюнхаузен, директор ТОВ «Сімар». Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, та має високий рівень заробітку, тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 8000,00 грн., який позивач просить стягнути на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач [PERSON] зазначає, що частково не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення цього позову у повному обсязі, посилаючись на наступне. Між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість, що він щомісяця буде сплачувати на утримання сина не менше 4000,00 гривень на місяць. Виконуючи дану домовленість [PERSON] систематично надавав [PERSON] на утримання сина грошові кошти, однак починаючи з жовтня 2022 року у зв`язку з виїздом з України, надавати особисто кошти на утримання сина у нього не було можливості, у зв`язку з чим за особистою домовленістю із його батьками, кошти на утримання сина перераховував його батько [PERSON] . Незважаючи на те, що відповідач систематично сплачував та сплачує на утримання сина визначений між сторонами розмір коштів, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на у тримання сина, [PERSON] , у розмірі 8 000,00 грн. Також зазначив, що він не відмовляється нести витрати на свою дитину та робить це добровільно у розмірі 4000,00 грн. щомісяця. Вважає, що розмір коштів у сумі 4000,00 грн., які він надає позивачці на утримання дитини перевищує встановлений та гарантований державою прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Більше того, як вбачається з положень ст. ст. 8.11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України, обов`язок по утриманню дитини покладено як на батька так і на матір рівною мірою, а отже позивачка має нести нарівні з ним витрати по утриманню спільної дитини, а отже кошти які він сплачує відповідачці у розмірі 4000,00 грн, помножені на два, що сукупно складає 8000,00 грн. на місяць, для дитини віком 7 років є більш ніж достатньою для її повноцінного утримання. Також, така сума значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а саме прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку (2\~833,00 грн.), який за змістом закону може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, наявність якого позивачем не доведена. Посилання ж позивачки, як на підставу для визначення розміру аліментів, що оскільки відповідач є директором та засновником ТОВ «Добра їжа», є засновником ТОВ «Праздник», директор ТОВ «Мюнхаузен, директор ТОВ «Сімар» жодним належним доказом не доведено, що він отримує доходи від цих підприємств. Отже, при зверненні до суду з даним позовом, позивачка не надала належних доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які дані про розмір заробітку як позивача та дані про достатній розмір заробітку у відповідача для оплати розміру аліментів, які заявлено позивачем, не надано обґрунтованого розрахунку заявленого розміру аліментів, доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування як платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Також, звертає увагу на ту обставину, що у період перебування у не зареєстрованому шлюбі з 2014 року по 2021 рік, був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на [PERSON] , та який по суті відповідач залишив позивачці та дитині, без жодних претензій на таке майно. відтак, відповідач визнає позовні вимоги частково, та готовий сплачувати аліменти у розмірі 4\~000,00 грн. на місяць. Відповідно до відповіді на відзив, позивач [PERSON] спростовує доводи та твердження відповідача, викладені у відзиві, зазначаючи наступне. Письмового (і, тим більш, нотаріально посвідченого) договору стосовно сплати відповідачем аліментів на утримання дитини між її батьками укладено не було, посилання відповідача на наявність такої угоди у контексті відсутності у позивачки права вирішувати питання участі відповідача в утриманні дитини через судовий позов є безпідставним. Насправді «домовленість», що її нібито було досягнуто із позивачкою «у 2021 році» щодо добровільної сплати відповідачем на утримання дитини «не менше» 4 000,00 грн. щомісячно, є радше одноособовою позицією відповідача, аніж справжнім договором, який влаштовував би обидві сторони. Однак, навіть ті зобов`язання, які відповідач нібито визнає за собою, ним також не виконуються, що, до речі, чітко підтверджується доказами, доданими ним самим до заяви про перегляд заочного рішення. Позивачка наголошує на тому, що заявлений нею у позові щомісячний розмір аліментів насправді: з одного боку, є не «більш ніж достатнім», як зазначає відповідач, а ледь достатнім для, справді, гармонійного розвитку дитини; з іншого боку, є більш ніж доступним для відповідача, враховуючи його матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я. Так, щомісячні та документально підтверджені витрати, які позивачка несе лише на навчання та розвиток дитини, складають наразі 7 050,00 грн. (щомісячний внесок за відвідування загальноосвітніх занять; щомісячна вартість занять з англійської мови; спортивні заняття; вартість літнього спортивного табору). Крім того, дитина наразі відвідує індивідуальні заняття з малювання вартістю 200,00 грн кожне, що на місяць, відповідно, становить 800,00 грн. Усі наведені установи, які відвідує дитина, знаходяться у різних районах міста та територіально віддалені від місця проживання позивачки із дитиною, а, отже, кожне з цих занять пов`язане для позивачки із додатковими витратами на проїзд. Навчання та розвиток дитини пов`язаний з іншими періодичними витратами (атестаційні семінари, придбання літератури, навчальних матеріалів тощо). Таким чином, є доведеним, що лише прямі витрати на навчання та фізичний розвиток дитини, які позивачка, не отримуючи від відповідача жодної матеріальної допомоги, фактично несе щомісяця, є більшими за заявлену нею до стягнення сумою аліментів. Гармонійний розвиток дитини потребує відпочинку, зміни середовища, мандрів. Відповідач, перебуваючи за кордоном, не може не погодитися із тим, що війна в Україні не є приводом позбавляти дитину нових вражень. У міру своїх фінансових можливостей позивачка намагається ці потреби задовольняти. Крім того, одяг для дитини - окрема і значна частина фінансових витрат. У цілому ж витрати позивачки на утримання дитини складають орієнтовно та залежно від пори року від 15 000,00 до 18 000,00 грн. Таким чином, позивачка вважає, що нею доведена розумність та відповідність заявленої нею суми аліментів фактичним витратам, які вона несе щомісяця на утримання дитини. Позивач зазначає, що відповідач є здоровою та працездатною людиною зрілого (43 роки) віку, не має на своєму утриманні інших осіб, тож, з цих міркувань цілком здатний утримувати дитину не на «мінімальному», а на гідному рівні. Відповідач має корпоративні права у двох господарських товариствах, що натепер не припинені, тож, функціонують (ТОВ «Праздник», ТОВ «Добра їжа»). Усі викладені вище обставини та додані до цих пояснень докази на їх підтвердження чітко свідчать про нікчемність доводів відповідача щодо недостатності його доходу для сплати аліментів у заявленій сумі. Таким чином, при оцінці фінансового стану платника аліментів слід враховувати його реальні доходи, а не лише офіційну заробітну плату, особливо у випадку, коли сама така особа підтверджує, що вже більш як півроку знаходиться за кордоном, де, очевидно, має певні джерела для існування, про які невідомо українським податківцям. У зв`язку з цим позивачка має всі підстави заперечувати проти підтвердження розміру доходів відповідача довідкою від податкового органу України, адже така інформація, не відображатиме реального стану речей у цій конкретній справі. Також, позивач зазначає, що відповідач, як він сам визнає, починаючи з середини жовтня минулого року постійно проживає за кордоном, а, отже, не потребує доказування той факт, що ані у догляді за дитиною, ані у її вихованні та навчанні, ані у забезпеченні її розвитку та відпочинку, ані навіть в організації задоволення елементарних фізіологічних потреб дитини (приготування їжі, прання, тощо) відповідач участі не бере, часу із дитиною не проводить, тож від виконання покладених на нього обов`язків повністю самоусунувся. У спірних відносинах паритетний та справедливий розподіл батьківських обов`язків не може розглядатися як арифметичний поділ між батьком та матір`ю фінансової складової з утримання дитини порівну, адже якщо відповідач, як вже неодноразово наголошувалося, принаймні останні півроку живе абсолютно вільним від дитини життям, може дозволити собі влаштовуватися на будь-яку роботу та витрачати на себе скільки завгодно часу, то позивачка подібної можливості позбавлена. Більш того, відсутність очного навчання початкових класів в запорізьких школах через пов`язану із війною небезпеку взагалі не дозволяє позивачці працевлаштуватися на повний робочий день, адже з дитиною постійно хтось має знаходитися. Позивачка вважає, що нею повністю доведено обґрунтованість позовних вимог у частині заявленого розміру аліментів, а відповідач, зі свого боку, всупереч приписам статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, заперечення проти цих вимог належними та допустимими доказами не обґрунтував. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 коп., щомісячно, починаючи з 29.11.2022, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - скасовано і призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, на підставах зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представники у судове засідання не з`явилися. На адресу суду від представників: адвоката Лазарук В.В. та адвоката Марчевського Д.І. надійшли заяви про розгляд вказаної справи без участі відповідача та його уповноважених представників. У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 жовтня 2015 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 716. Також встановлено, що дитина [PERSON] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Факт проживання дитини разом із матір`ю визнається сторонами у справі. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 24.11.2022 вбачається, що [PERSON] є директором ТОВ «Добра Їжа». Відповідно до Опендатабот вбачається, що [PERSON] є засновником: ТОВ «Праздник»; є директором ТОВ «Мюнхаузен»; є директором ТОВ «Сімар». У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як встановлено судом, спільна дитина сторін - [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка несе тягар утримання, у тому числі матеріального, щодня. При цьому, встановлено, що батько дитини [PERSON] 16.10.2022 виїхав за межі території України, де перебуває по теперішній час, що також свідчить про факт перебування дитини на повному утриманні матері. Доводи відповідача [PERSON] щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі 8\~000,00 грн., який належним чином обґрунтований та доведений позивачкою, є голослівними та не доведено жодними належними, допустимими доказами про відсутність доходу та/або наявність підстав для визначення меншої суми грошового утримання дитини, ніж заявлено позивачем. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав для задоволення вимог, зазначених у запереченнях відповідача, покладається також на особу, яка ініціює питання про відповідну грошову суму утримання, тобто на відповідача у даній справі. Твердження відповідача про те, що він залишив позивачу та дитині придбаний за час сумісного проживання з позивачем, будинок, суд не приймає до уваги, оскільки встановлено, що відповідач не має жодного відношення до придбання цього будинку, який належить на праві власності [PERSON] , що підтверджено його заявою, яка засвідчена нотаріально, відповідно до якої останній засвідчує факт його придбання за особисті кошти [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність можливості з боку відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. Враховуючи той факт, що із матір`ю дитина проживає більшість часу (а з 16.10.2022 постійно), отже на [PERSON] покладено більше турбот щодо утримання дитини, враховуючи вимоги закону, інтереси дитини, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи, що відповідач позовні вимоги підтримав частково, не відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина, є працездатною, здоровою особою, на утриманні інших осіб не має, має відповідний дохід, що свідчить про його здатність сплачувати аліменти, та на підставі положень чинного законодавства, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 8\~000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, слід зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved