Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.04.2023 року в особі представника - адвоката Главацького Ю.А. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда І.В. , про скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна , згідно якого просить: - скасувати рішення Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни від 05.11.2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 61394012 від 05.11.2021 о 13:49:23, яким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»; - визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, укладений 11.08.2022 року між ТОВ «Консалт Солюшенс» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., та зареєстровано у реєстрі під №1708; - застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу шляхом витребування квартири [ADDRESS] у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), адреса [ADDRESS] , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] адреса [ADDRESS] ); - всі судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Гордою І.В. майно позивача було зареєстроване за банком, однак вважає, що рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки не дотримано передбаченої договором іпотеки процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема не направлення Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також письмової вимоги про усунення порушень умов договору без доказів направлення й отримання якої державна реєстрація права власності не може бути здійснена. Також позивач вказує на те порушення, що умовами договору іпотеки виключається можливість одночасного застосування способів звернення стягнення на предмет іпотеки трьома способами, або за рішенням суду, або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, також позивач посилався на порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та на порушення приватним нотаріусом проведення процедури державної реєстрації , так як стягувачем не надано грошову оцінку квартири на момент її відчуження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 10.05.2023 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.06.2023. Від представника відповідача ТОВ «Консалт Солюшенс» адвоката М.О.Боднара надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-1заперечує щодо задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено , що постановою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року у справі №522/15653/19 апеляційний суд лише підтвердив заборгованість за кредитом у сумі 143 377,09 дол.США, що за курсом НБУ складає 1 135 431, 85 грн , яка була визначена рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 30.09.2011 року у справі №2/1522/9800/11. Також зазначив, що в матеріалах реєстраційної справи містяться підтвердження направлення на адресу позивача [PERSON] ( [ADDRESS] ) повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також письмові вимоги про усунення порушень умов договору. Вимоги направлялись саме на цю адресу, оскільки цю адресу як адресу постійного місця проживання [PERSON] зазначав у заявах приватному виконавцю, а також через те , що ця інформація вбачається з довідки про проживаючих осіб у житловому приміщенні від 25.09.2019 року, виданої головою ОСББ «Новосельського 69/71», та тим , що сам позивач у позові зазначає, що іпотечна квартира [ADDRESS] є його єдиним житлом. Також в заперечення проти позову відповідачем зазначено, що позивачу [PERSON] на момент проведення державної реєстрації належить на праві власності квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , а також земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також в запереченнях проти позову відповідач ТОВ «Консалт Солюшенс» зазначив, що Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення , дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянуто скаргу [PERSON] на рішення нотаріуса Гордої І.В. №61394012 від 05.11.2021р. щодо квартири [ADDRESS] та прийнято рішення про відмову у задоволенні скарги [PERSON] , оскільки рішення приватного нотаріуса Гордої І.В. №61394012 від 05.11.2021 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. 14 червня 2023 року від відповідача-2 [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення до позовної заяви, в яких відповідач-2 послався на ті ж самі заперечення проти позовних вимог позивача [PERSON] як і відповідач-1 ТОВ «Консалт Солюшенс». 13 липня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 08 серпня 2023 року о 13.00 год. У судовому засіданні 08.08.2023, проведеному за участі представника позивача адвоката Главацького Ю.А. та представника відповідача-1, відповідача-2 адвоката М.О.Боднара, від представника відповідачів було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для надання письмових доказів до матеріалів справи, серед яких представник надав суду копії листів-вимог з доказами направлення на адресу позивача та доказами відмови від отримання листів-вимог, як доказ на спростування доводів позивача. Суд задовольнив заяву представника відповідачів та залучив до матеріалів справи копії листів-вимог з доказами поштового направлення. Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для можливості підготувати та надати суду письмові пояснення з приводу наданих представником відповідачів письмових доказів. 18 серпня 2023 року представник позивача надав письмові пояснення до позову , які просив врахувати при ухваленні судового рішення. 21 серпня 2023 року суд, закінчивши перевірку доказів матеріалами справи , закінчив судовий розгляд та перейшов до судових дебатів. Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви у судових дебатах для надання письмових судових дебатів. Суд задовольнив клопотання представника позивача та оголосив перерву до 07 вересня 2023 року до 11.00год. 07 вересня 2023 року судове засідання відкладено на 21 вересня 2023 року. 21 вересня 2023 року представник позивача не з`явився у судове засідання, надав письмову заяву про відкладення засідання по причині знаходження в інших судових засіданнях. Представник відповідачів подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі та просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. Зважаючи на тривалий час розгляду справи, суд вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи, сторони надали всі свої вимоги та заперечення з відповідними доказами, висловили свою позицію в судовому засіданні та судом були дослідженні докази. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають відмові в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0054/74/50144, згідно якого позивач отримав кредит у сумі 150 000,00 дол.США терміном з 10.04.2006 по 10.04.2026 року під 11,5 % річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків. В якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 14 квітня 2006 року між тим самим банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А.В, за реєстровим №1190, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.166-167). 14.04.2006 року укладено договір іпотеки між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] , яким забезпечено вимогу іпотекодержателя за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року (т.1 а.с.31-32). 16 травня 2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0054/82/74810 , згідно якого позивач отримав кредит у сумі 91800,00 дол.США терміном з 16.05.2007 по 16.05.2017 року під 13,75 % річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків. В якості забезпечення зобов`язань 17 травня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки , предметом якого виступає квартира [ADDRESS] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Журид С.М. від 27.05.2019 року по ВП [NUMBER] відкрито виконавче провадження по виконавчому напису №364, вчиненому 11.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. (т.1 а.с.33). Судом досліджені витребувані ухвалою суду від 22.06.2023 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , індексний номер: 61394012 від 05.11.2021 о 13:49:24 на користь ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» та належним чином завірені копії документів , на підставі яких проведено реєстраційну дію (т. 1 а.с. 181-204). Відповідно до них , 05 листопада 2021 року в рахунок погашення заборгованості позасудовим шляхом приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. проведено державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру [ADDRESS] за іпотекодержателем ТОВ «Консалт Солюшенс» , якому перейшли права вимоги за договором відступлення права вимог від 30.06.2021 року від АТ «Оксі Банк» за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року та договором іпотеки від 14 квітня 2006 року. Рішення нотаріуса індексний номер 61394012 від 05.11.2021р. Листом-вимогою №1/06.07-Ш від 06.07.2021 року [PERSON] повідомлено про намір ТОВ «Консалт Солюшенс» звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки №б/н від 17.05.2007 року (т.1 а.с.242), яке направлено рекомендованим листом (т.1 а.с.243). Листом-вимогою №4/06.07-Ш від 06.07.2021 року [PERSON] повідомлено про намір ТОВ «Консалт Солюшенс» звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки №б/н від 10.04.2006 року (т.1 а.с.244). Листом-вимогою №1/10.08-Ш від 10.08.2021 року [PERSON] повідомлено про намір ТОВ «Консалт Солюшенс» звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки №б/н від 17.05.2007 року (т.1 а.с.247). Листом-вимогою №4/10.08-Ш від 10.08.2021 року [PERSON] повідомлено про намір ТОВ «Консалт Солюшенс» звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки №б/н від 10.04.2006 року (т.1 а.с.248). Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору від 14.04.2006 року, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю вимогу про усунення порушень. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Пунктом 4.6 іпотечного договору передбачено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя встановлено п.4.5. цього договору та вибір способу задоволення таких вимог належить іпотекодержателю. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05.11.2021 року право власності на іпотечну квартиру було зареєстровано за ТОВ «Консалт Солюшенс» та зазначені підстави : договір іпотеки №1190 від 14.04.2006, договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 548 від 30.06.2021р.; договір іпотеки від 17.05.2007 року серія та номер 1800; договір про задоволення права вимоги за договором іпотеки від 30.06.2021р., серія та номер 549; лист серія та номер б/н видний 02.11.2021 видавник приватний нотаріус Качурка В.В.; копія листа вимоги серія т а номер 1/06.07-Ш виданий 06.07.2021 видавник ТОВ «Консалт Солюшенс»; копія рекомендованого повідомлення та довідки, серія та номер 6550106977617, виданий 08.07.2021 видавник Укрпошта; копія опису серія та номер 6550106977617, виданий 07.07.2021, видавник Укрпошта; копія поштового відправлення серія та номер 6550106977617 ,виданий 07.07.2021, видавник Укрпошта; копія листа-вимоги серія та номер 4/06.07-Ш ,виданий 06.07.2021 , видавник ТОВ «Консалт Солюшенс»; копія рекомендованого повідомлення та довідки серія та номер 6550106977623 виданий 09.07.2021 видавник АТ Укрпошта; копія опису серія та номер 655010697725 виданий 07.07.2021 видавник АТ Укрпошта; копія поштового відправлення серія та номер 655016977625 виданий 07.07.2021 видавник АТ Укрпошта; копія листа-вимоги серія та номер 1/10.08-Ш виданий 10.08.2021 видавник ТОВ «Консалт Солюшенс»; копія листа-вимоги серія та номер 4/10.08-Ш виданий 10.08.2021 видавник ТОВ «Консалт Солюшенс»; копія рекомендованого повідомлення та довідки серія та номер 6550106988317 виданий 10.08.2021 видавник АТ Укрпошта; копія опису серія та номер 6550106988717 виданий 10.08.2021 видавник АТ Укрпошта; копія поштового відправлення серія та номер 6550106988317 виданий 10.08.2021 видавник АТ Укрпошта; довідка іпотекодержателя серія та номер 133 виданий 03.11.2021 видавник ТОВ «Консалт Солюшенс»; довіреність серія та номер 655 виданий 23.03.2021 видавник ПН ОМНО Чапський А.Е.; витяг з ЄДРЮО, ФОП та ГФ серія та номер 28313473 виданий 03.11.2021 видавник ПН ОМНО Горда І.В. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.12.2022 року (справа №523/14521/19) позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ,правонаступник ТОВ «Консалт Солюшенс», до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені частково. У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року у сумі 212838,77 дол.США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині вимог відмовлено (т.1 а.с.132-135). Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 року, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.12.2022 року (справа №523/14521/19) - залишено без змін (т.1 а.с.136-141). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які саме права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. В рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому у статті 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», а й спеціальним Законом України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У частині першій статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частинах першій, четвертій статті 33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частина 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Щодо посилання на неналежність повідомлення іпотекодавця, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час реєстрації права власності за відповідачем) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За змістомп.61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25грудня 2015р. №1127 для державної реєстрації правна підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. 06.07.2021 ТОВ «Консалт Солюшенс» складено Лист-вимогу для [PERSON] із повідомленням про існуючу заборгованість та про намір звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки у випадку не сплати боргу за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006, розмір якої станом на 30.06.2021 складає 212 838,77 USD, та сплати боргу за кредитним договором №014/0054/82/74810 від 16.05.2007 року, розмір якої станом на 30.06.2021 року становить 143 377,09 USD. Такі вимоги направлялися на адресу : [ADDRESS] , яку зазначає у позові позивач як єдине житло , в якому він та його сім`я мешкають. Відправлення таких повідомлень підтверджуються описом вкладення, квитанцією оплати та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до банку з відміткою «відмова від одержання». 10.08.2021 ТОВ «Консалт Солюшенс» складено повторно листи-вимоги для [PERSON] із повідомленням про існуючу заборгованість та про намір звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки у випадку не сплати боргу за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006, розмір якої станом на 30.06.2021 складає 212 838,77 USD, та сплати боргу за кредитним договором №014/0054/82/74810 від 16.05.2007 року розмір якої станом на 30.06.2021 року становить 143 377,09 USD. Відправлення таких повідомлень підтверджуються описом вкладення, квитанцією оплати та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до банку з відміткою «адресат відмовився». Тобто іпотекодержателем, в даному випадку ТОВ «Консалт Солюшенс», у повному обсязі були виконані вимоги законодавства щодо попередження іпотекодавця про наміри перереєструвати право власності на іпотечне майно. Доводи представника позивача відносно того, що не відома посада особи, яка зробила відмітку «відмова від одержання» та «адресат відмовився» та не відомо яким чином це зроблено, не приймаються судом до уваги, адже виконання/неналежне виконання обов`язків поштових організацій не може бути наслідком для банку, який вчинив всі залежні від нього дії в порядку, встановленому законодавством. Посилання представника позивача на те, що приватний нотаріус при проведенні державної реєстрації повинен був отримати від ТОВ «Консалт Солюшенс» звіт про оцінку вартості предмета іпотеки на момент проведення державної реєстрації права власності, є необґрунтованими та не доведеними, так як Звіт про незалежну оцінку іпотечної квартири [ADDRESS] був наданий іпотекодержателем , який був відсканований приватним нотаріусом та повернутий іпотекодержателю. Як зазначає представник відповідачів, до нотаріуса Гордої І.В. подавався висновок про вартість майна, який складений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] від 02.11.2021р., яким визначено ринкову вартість іпотечної квартири. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у частині другій статті 18 якого зазначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У пунктах 6, 7 Порядку № 1127 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Відповідно до пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Згідно з пунктами 18, 23 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. У частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічено підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Не знайшовши підстав для відмови у державній реєстрації права власності за ТОВ «Консалт Солюшенс», приватний нотаріус ОМНО Горда І.В. зареєструвала право власності на предмет іпотеки за відповідачем-1. Щодо посилань представника позивача на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» під час проведення державної реєстрації права власності на іпотечну квартиру приватним нотаріусом ОМНО Гордою І.В. за ТОВ «Консалт Солюшенс», як на порушення , яке допущено приватним нотаріусом та як на підставу для скасування рішення приватного нотаріуса, суд зазначає, що на час проведення державної реєстрації 05 листопада 2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 року №1381-ІХ. В той же час позивач не надав суду доказів, що вказана іпотечна квартира використовується для постійного проживання позивача та його родини, і є його єдиним житлом. Доказом того , що у позивача є ще інше житлове нерухоме майно, є надана відповідачем ТОВ «Консалт Солюшенс» інформаційна довідка від 27.01.2022 року з ЄДР речових прав на нерухоме майно сформований після проведення державної перереєстрації права власності на іпотечну квартиру, тобто після 05 листопада 2021 року. Суд також враховує висновки рішення Центральної Колегії Міністерства Юстиції України від 26 жовтня 2022 року, якими визначено, що приватним нотаріусом дотримано вимог закону під час проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, та відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на рішення приватного нотаріуса ОМНО Гордої І.В. У постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Підстави припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону №898-ІV. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач вимог про визнання іпотеки припиненою не заявляє, не спростовує невиконання ним умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного ним іпотечного договору, який ним не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону №898-ІУ. [PERSON] заявляє, що його права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за ТОВ «Консалт Солюшенс» та внесення записів за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості. Заявлені позивачем вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно не впливає і не може вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки, з огляду на що в задоволенні позову необхідно відмовити. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність вимог [PERSON] . Щодо позовних вимог про витребування майна, суд виходить з наступного. Статтею 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed