Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить усунути йому в користуванні трьох кімнатною квартирою [ADDRESS] , загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 43 кв.м. шляхом його вселення у кімнату площею 15,7 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина у трикімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS] . Інша 1/2 частина цієї квартири належить відповідачці [PERSON] . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43 кв. м. 1-ша кімната площею 12.9 кв. м., 2-га кімната площею 14.4 кв. м. обладнану балконом і 3-тя кімната площею 15.7 кв. м. також обладнана балконом , кухня площею 6.0 кв-м.. ванною кімнатою площею 2.0 кв.м., вбиральні площею 1.0 кв.м., коридору 10.5 кв.м. По склавшомуся між сторонами порядку користування квартирою [PERSON] з [PERSON] займає кімнати площею 12.9 кв. м. та 14.4 кв. м. В квартирі зареєстровані і постійно мешкають - [PERSON] та [PERSON] . Позивач займає кімнату площею 15.7 кв. м. обладнану балконом. У зв`язку з тривалим конфліктом між позивачем та відповідачами відносини постійно натягнуті, вони не можуть прийти до згоди по багатьом питанням, а також по питанню сплати комунальних і інших обов`язкових платежів, а також хто якою кімнатою буде користуватися, безперешкодним доступом до квартири та інше. На підгрудні цих непорозумінь в 2019 році позивач звернувся з позовною заявою до Московського районного суду м. Харкова про встановлення порядку користування квартирою. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року справа № 643/7664/19, провадження № 2/643/312/21 позовні вимоги були задоволені. Суд встановив порядок користування трьох кімнатною квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачу кімнату площею 15.7 кв.м., в користування відповідача [PERSON] кімнати площею 12.9 кв.м. та 14.4 кв.м.; кухню площею 6.0 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м., вбиральню площею 1.0 кв.м., коридор площею 10.5 кв.м. залишити в загальному користуванні. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2022 року, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року залишено без змін. З того часу позивач неодноразово намагався вселитися в квартиру, але жодного разу йому це зробити не вдавалося. У нього відсутні ключі від квартири, на його прохання надати дублікат ключів, він постійно отримував відмову. Крім того в квартирі знаходяться його особисті речі, які він залишив і якими він не може користуватися. Відповідачі зайняли всю квартиру користуються нею, а тягар утримання майна (оплату за комунальні послуги) лягає на плечі позивача. Ще одним підтвердженням, що відповідачі не визнають його права володіти та користуватися майном підтверджується копіями рішень Московського районного суду м. Харкова. Крім того, за захистом своїх прав позивач звертався до правоохоронних органів. Таким чином, позивач, як власник квартири, має право на вселення до неї, оскільки відповідачами не забезпечено можливості вільного доступу до спірної квартири, а тому порушене право позивача підлягає захисту, зокрема, усуненню перешкод в користуванні квартирою шляхом його вселення у дану квартиру. У зв`язку з чим [PERSON] просить вселити його до квартири та зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користування його власністю. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 31.03.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.04.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, з обов`язковим призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Крамаренко В.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресатів за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне їх повідомлення, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подали. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялись про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши письмові докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року, винесеного у справі № 643/20372/15-ц. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: трьох кімнат житловою площею 43 кв. м., 1-ша кімната площею 12.9 кв. м., 2-га кімната площею 14.4 кв. м., 3-тя кімната площею 15.7 кв. м., кухні площею 6.0 кв-м.. ванної кімнати площею 2.0 кв.м., вбиральні площею 1.0 кв.м., коридору 10.5 кв.м. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач - [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до порядку користування квартирою, який склався між сторонами, [PERSON] та [PERSON] займають кімнати площею 12.9 кв. м. та 14.4 кв. м., а позивач [PERSON] займає кімнату площею 15,7 кв.м. Однак, у зв`язку з тривалим конфліктом між сторонами у справі, позивачем [PERSON] було подано позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова про встановлення порядку користування квартирою. Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року позов [PERSON] задоволено. Встановлено порядок користування трьох кімнатною квартирою [ADDRESS] , виділено [PERSON] кімнату площею 15,7 кв.м., в користування відповідача [PERSON] кімнати площею 12,9 кв.м. та 14,4 кв.м.; кухню площею 6,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 10,5 кв.м. - залишено в загальному користуванні. Не погодившись з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року, відповідачка [PERSON] подала апеляційну скаргу. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2022 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року залишено без змін. Як встановлено під час розгляду даної справи та з пояснень самого позивача [PERSON] , він неодноразово намагався вселитися в квартиру, але жодного разу йому зробити це не вдавалося. У зв`язку із чим він був вимушений звернутись до Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області. Згідно відповіді начальника Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.02.2023 року, що матеріал за фактом неправомірних дій відносно [PERSON] зареєстрований Харківським районним управлінням поліції № 2 ГУ НП в Харківській області за № 436 від 05.01.2023 року та розглянутий. Під час додаткової перевірки, з громадянами [PERSON] та [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення протиправної поведінки в подальшому. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житловим приміщенням допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав. З наданих суду доказів вбачається, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у доступі до належної йому частини квартири, тобто заважають йому вселитися в неї та чинять інші перешкоди у користуванні квартирою, зокрема не дають дублікатів ключів, що встановлено з пояснень позивача та його представника. Крім того, відповідачка лише заперечувала проти позову про встановлення порядку користування квартирою за справою № 643/7664/19, як вказано у постанові Полтавського апеляційного суду від 20.10.2022 року та не запропонувала свого варіанту порядку користування спільної квартирою, чим порушує охоронювані законом права позивача та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Отже, позивач, як співвласник частини квартири має право вимагати від відповідачів, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, у тому числі шляхом вселення та зобовязання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні своїм майном, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1073 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved