Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01.08.2014 по 31.10.2021 року надав послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі, у свою чергу, належним чином не виконували обов`язок за договором по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість і позивач просить суд стягнути з відповідачів суму за заборгованості у розмірі 81141,27 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням від 23.03.2023 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] [ADDRESS] ) солідарно на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137, ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.08.2014 по 31.10. 2021 року в сумі 81141,27 грн. (вісімдесят одна тисяча сто сорок одна гривня 27 копійки). Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ЄДРПОУ 32121458 місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137) судовий збір у розмірі 1342,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ЄДРПОУ 32121458 місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137) судовий збір у розмірі 1342,00 грн.. Ухвалою суду від 08.08.2023року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2023 року по справі за позовом\~\~ Концерну «Міські теплові мережі» до до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові вказав, що просить розглядати справу у відсутність представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст.\~247,280,281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вище вказаною адресою та користувалися послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на їх ім`я та при фактичному отриманні послуг повинні проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.08.2014 по 31.10. 2021 нараховано за послуги в сумі 83741,27 гривень, сплачено 2600,00 грн. Отже, заборгованість за період 01.08.2014 по 31.10. 2021 року складає 81141,27 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачі не спростували наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Разом із тим, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період з 01.08.2014 по 31.10.2021- \~09.02.2023 року. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.264 ЦПК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст.\~260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої\~статті 261 ЦК України\~містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.08.2014 по 31.10.2021. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до суду 09.02.2023 року Згідно з п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено\~Цивільний кодекс України\~відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями\~257\~та\~258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України\~«Про запобігання поширенню на території України\~гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211\~карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України "'«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому\~Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021\~продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу. З розрахунку суми боргу встановлено, що у грудні 2014 року відповідачами сплачено за опалення 100,00 грн (нараховано за опалення 379,68 грн). Разом із тим, про визнання заборгованості з боку споживача за інший період, крім поточного щомісячного платежу, буде свідчити сплата ним суми більшої за поточне нарахування. Але у даному випадку відповідачам нараховано оплату на суму 379,68 грн. за опалення у грудні 2014, а було погашено лише суму у розмірі 100,00 грн., що не свідчить про визнання заборгованості. Отже платіж у грудні 2014 грудня свідчить про визнання відповідачами лише певної частини(періодичного платежу) (не виходять за межі нарахування за вказаний місяць), а тому такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова ВС від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц). 30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX(набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу\~України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу(зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58\~Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими. При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито. Встановлено, що платіж за опалення у лютому 2019 року на суму 2500 грн. свідчить про визнання боргу відповідачами, адже його розмір перевищує розмір помісячних нарахувань (нараховано за опалення 1395,14 грн.), а тому вказаний платіж перериває перебіг позовної давності за вимогами по оплаті опалення за лютий 2016-лютий 2019 року і з цими вимогами позивач мав звернутися до суду із позовом до 21 березня 2021 року, тобто під час дії карантину, і після вступу в законну силу закону № 540-IX(набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. З вимогами за цей період позивач звернувся 09.02.2023 року під час дії карантину і на цю заборгованість за опалення поширюється дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України\~щодо продовження строку позовної давності, а тому до цих вимог позовна давність не застосовується. Щодо оплати за централізоване опалення, то в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень»\~ЦК України та переривання строку позовної давності вкладається період щомісячних платежів з лютого 2016 року по 31.10.2021р. включено, а борг у цьому періоді відповідачів за централізоване опалення становить: 31885,01 грн., які слід стягнути з відповідачів. У стягненні заборгованості за централізоване опалення, яка виникла з серпня 2014 року до лютого 2016 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також, з огляду на відсутність переривання строку давності по заборгованості по оплаті за гарячу воду за серпень 2014 жовтень 2016 року ,позовна давність до цих вимог спливла до введення карантину 21 листопада 2019 року, як і заборгованість за листопад 2016-лютий 2017 року також спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України\~щодо продовження строку позовної давності не поширюється. З огляду на наведене, у стягненні заборгованості за гаряче водопостачання, яка виникла з серпня 2014 року до березня 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень»\~ЦК України\~ вкладається період щомісячних платежів за гаряче водопостачання з березня 2017 року по 31.10.2021р. включено, а борг у цьому періоді відповідачів за гарячу воду становить: 42984,65 грн., які слід стягнути з відповідачів. З огляду на наведене, позов суд задовольняє частково на суму 74355,31 грн (42470,30 гаряче водопостачання +31885,01 централізоване опалення) У пункті 139 постанови ВП ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності». Тобто при солідарному обов`язку будь-який із відповідачів може заявити про застосування позовної давності. Таким чином в межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України борг відповідачів за централізоване опалення та постачання гарячої води у цьому періоді за мінусом сплачених сум згідно розрахунку становить: 74355,31 грн., який слід стягнути з відповідачів солідарно, а тому позов суд задовольняє частково. Крім того, у відповідності зі ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (91,63%) у розмірі 2459,34 грн. по 1229,67 грн. з кожного в рівних частках

Outcome: partial