Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2020 року задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Вказаним рішенням суду ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6\~437,37 гривень завданих збитків в порядку регресу, 840,80 гривень судового збору, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень. 17 листопада 2020 року державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 63637703, однак відповідач рішення суду не виконує. Позивач вважає, що [PERSON] порушив грошове зобов`язання, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦПК України, зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі № 161/6965/20, тобто з 13 травня 2020 року по день звернення до суду з цим позовом 20 червня 2023 року. Згідно з розрахунками позивача загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 3\~136,68 гривень, а загальна сума трьох процентів річних 599 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 599 гривень та інфляційні втрати в розмірі 3\~136,68 гривень. Крім того, позивач просить здійснити розподіл судових витрат, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 858,88 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 4\~000 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Станом на 12 вересня 2023 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заявою від 11 серпня 2023 року просить здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної з додатками надіслані за адресою зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд установив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 18 серпня 2020 року (справа № 161/6965/20) ухвалено: стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6\~437, 37 гривень; стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] судовий збір у розмірі 840,40 гривень; стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень (а. с. 4-6). Вищевказане рішення суду набрало законної сили 29 вересня 2020 року. Постановою державного виконавця Луцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63637703 з примусового виконання цього рішення суду (а. с. 8). Ухвалюючи рішення у справі 161/6965/20, суд встановив, що 07 лютого 2017 року в м. Львів по вул. Городоцькій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Renault Kangoo, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Renault Kangoo, державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. У відповідній графі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] визнав свою вину у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. 16 травня 2017 року за платіжним дорученням № 247 зазначені кошти були виплачені ТзОВ «Авто Дент-Сервіс». Призначення платежу: страхове відшкодування за полісом №АК/5122352. 16 березня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) відступає, а ФОП [PERSON] (Новий кредитор) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування. За вказаним договором відступлення прав вимоги ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/5122352 від 13 грудня 2016 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст.82 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] перед позивачем простроченого грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми. Платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, розмір заборгованості відповідача підтверджена рішеннями суду, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, розмір яких визначений з урахуванням наданого позивачем розрахунку. Згідно з розрахунками позивача загальний розмір інфляційних витрат за період 13 травня 2020 року по 20 червня 2023 року дорівнює 3 136,68 гривень, а загальна сума трьох процентів річних за той же період 599 гривень. Належних і допустимих доказів на спростування указаного розрахунку та/або свого розрахунку відповідачем надано не було. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 858,88 гривень. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. До позовної заяви позивачем додано копію договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня2019 року (а.с.11), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката (а. с. 16), копію додаткової угоди № 92 від 13 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги (а. с. 12), акт здачі-прийняття наданих послуг від 13 березня 2023 року (а. с. 13), платіжне доручення про сплату послуг за надання правової допомоги у розмірі 4 000 гривень (а. с. 14). Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Тож, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Outcome: approved