Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач\~Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція»\~звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - визнати незаконним та скасувати пункт 34 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №249/10 від 22.09.2010, яким [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл па розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. - визнати незаконним та скасувати пункт 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №39/10 від 22.12.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано у власність [PERSON] указану земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0140); - визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯЛ № 504656 зареєстрований 22.09.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140, \~ \~ \~ \~площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140, розташовану за адресою: [ADDRESS] державі в особі дії «Харківська лісова науково-дослідна станція», як постійному користувачу. На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Харківською місцевою прокуратурою № 1 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12018220480004660 від 28.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за фактом неправомірного прийняття протягом 2010 року Харківською міською радою рішень про виділення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд розташованих по в`їзду Гірському в м. Харкові, та які використовувались для потреб лісового господарства. Під час досудового розслідування встановлено, що п.34 додатку І до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №249/10 від 22.09.2010 [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею, орієнтовно 1000,0 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Пунктом 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №39/10 від 22.12.2010 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 63101366004 4:006:0140), площею 1000,0 кв. м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано у власність [PERSON] вказану земельну ділянку. На виконання вказаного рішення міської ради [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ N«504656, зареєстрований 22.09.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. На теперішній час вказана земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2018 №146126274, а саме відсутністю будь-яких відомостей щодо прав власності [PERSON] на нерухоме майно - земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0140) за адресою : [ADDRESS] , в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140 знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДІІ «Харківська лісова науково-дослідна станція». Зазначене підтверджується листом ДП «Харківська лісова науково- дослідна станція» від 09.1 1.2018 №270/02, згідно з яким, на підставі планово- картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140 відноситься до земель лісогосподарського призначення, накладається на землі лісогосподарського призначення виділу 4 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні підприємства та жодних погоджень щодо вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду підприємством не надавалося. Прокурор зазначає, що вищевказане рішення Харківської міської ради незаконне та підлягає скасуванню. 16.08.2019 від представника відповідача [PERSON] адвоката Шипенко М.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник зазначив, що нормами безоплатної передачі земельних ділянок визначенні ст. 121 ЗК України, відповідно до якої, в контексті даного спору, громадяни України мають право на безоплатну передачі їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах не більше 0,10 гектарів. За таких обстави, представник відповідача зауважує, що [PERSON] отримано спірну земельну ділянку саме у визначеному законодавством розмірі. Відповідно до ч.2 ст. 55 ЗК України (в чинній на момент приватизації редакції), до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Таким чином, маючи повноваження на розпорядження землями комунальної власності, до яких і належить спірна земельна ділянка, діяв повністю в межах чинного на той момент законодавства. Щодо доводів про належність приватизованої земельної ділянки до земель державної власності та перебування їх постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». В обґрунтування належності земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140 до земель державної власності та перебування їх у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Позивач спирається на планово-картографічні матеріали лісопідпорядкування та листи від державних підприємств, однак таке посилання жодним чином не доводить вказані вище факти виходячи із наступного. В листі ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17.12.2018 г. №591 вказані кадастрові номери земельних ділянок, жоден із яких не збігається з тим який присвоєний належній [PERSON] , що робить такий лист неспроможним показом. Схема, що є додатком до вказаного вище листа не може сприйматися як належний і допустимий доказ оскільки являє собою фотокопію частини публічної кадастрової карти України, на якій підприємством самостійно проведено лінію, яка нібито вкреслює межі Державного лісового фонду до якого нібито входить належна [PERSON] ділянка. Крім того, навіть у наведеному у схемі переліку кадастрових номерів земельних ділянок, що належать до Державного лісового фонду земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140 відсутня. Також, в листі від 09.11.2018 р. №270/02 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» повідомляє, що належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісопідпорядкування 2013 р. (викопіювання з проекту організації та розвитку лісового господарства Південного лісництва 2014 р.; викопіювання з планово-картографічних матеріалів 2013 р.) в той же час, представник відповідача зазначив, що право власності на Ділянку [PERSON] у 2010 році, тобто виготовлення вказаних документів відбулось пізніше, що свідчить про неспроможність доказів Позивача довести заявлену ним приналежність спірних земельних ділянок. Крім того, викопіювання планово-картографічних матеріалів здійснено саме з проекту організації та розвитку лісового господарства Південного лісництва 2014 р., що позбавляє можливості сприймати його як завершений документ, зі змісту якого, до того ж поталі нічого не зрозуміло. Представник відповідача зазначив, що згідно Генерального плану міста Харкова, що розмішений на офіційному веб сайті Харківської міської ради (https://www.city.kharkov.ua) земельні ділянки за адресою: м. Харків, в`їзд Гірський 29-В, згідно умовних позначень належать, до земель садибної житлової забудови. На необхідність, в таких спорах досліджувати, Генеральний план міста наголошує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 р. по справі №761/31121/14-ц. Спірна земельна ділянка знаходилась і знаходиться в межах міста Харкова, що в силу діючого на момент їх приватизації Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-IV належать до комунальної власності. Листом від 19.08.2010 р № 3968 Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», Висновком від 21.12.2010 р. №4661 Управлінням Держкомзему у місті Харків підтверджено відсутність будь-яких інших прав (власність, листування) на Ділянку №1. Місце розташування ділянки було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією; Управлінням культури і туризму Харківської обласної держаної адміністрації; Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради; Управлінням держкомзему у місті Харків; ДП ОАСУ «Слобідська археологічна служба»; Харківським-обласним управлінням лісового та мисливського господарства; Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області і жоден із даних суб`єктів не зазначав, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція». На підставі зазначеного, представник відповідача зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт належності спірної земельної ділянки до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебування їх у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Також представник відповідача зазначив, що прокурор не має права звертатись з даним позовом, оскільки для цього є спеціально уповноважені суб`єкти - Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України. Крім того, вважає, що строк позовної давності слід рахувати з моменту, коли на його думку, прокурор дізнався про порушення інтересів держави - тобто з 02.09.2015 р., а тому прокурором пред`явлено позов із пропуском строку позовної давності, про застосування судом якого відповідач робить відповідну заяву, що є підставою для відмови у позові. 23.08.2019 від керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 К. Шевцової надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до якого остання зазначила, що відповідно до ч. 4 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України у вказаній позовній заяві місцевою прокуратурою обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора в інтересах держави із особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», тобто органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Також, у позовній заяві зазначено, що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» стало відомо про порушення його інтересів, а саме вибуття з постійного користування спірної земельної ділянки, з листа Харківської місцевої прокуратури №1 від 23.10.2018 №04-28-923/вих-18, відповідь на який надана ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» 09.11.2018 за №270/02. Оскільки до теперішнього часу ані підприємством, ані Державним агентством лісових ресурсів України не вживалося жодних заходів з метою повернення у власність держави спірної земельної ділянки, що підтверджується інформаціями ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» за №001/02 від 02.04.2019 та Державного агентства лісових ресурсів України за №12- 1 2/2912-19 від 16.04.2019 то прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави. 10.12.2019 від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що Харківська міська рада заперечує проти задоволення вказаного позову в повному обсязі виходячи з наступного. Виходячи з положень ст. 118 ЗК місцевими радами для надання земельних ділянок у власність в порядку приватизації приймаються два рішення: 1) \~ \~ \~ \~про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) \~ \~ \~ \~про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Вказані рішення передують одне одному, приймаються одним і тим самим органом, але кожен з них має різну правову природу. Підготовка зазначених рішень здійснюється за визначеною процедурою, яка включає в себе дослідження правового статусу земельної ділянки, наявності будь-яких прав на земельну ділянку яку особа бажає у власність за іншими юридичними чи фізичними особами, їх. Так, як вбачається з листа Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» у м. Харкові, від 19.08.2010 №3968, що є складовим проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, право власності чи право користування на земельну ділянку по в`їзду Гірський, 29-В в Державному реєстрі земель не зареєстровано. Як вбачається з технічного завдання на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.10.2010, категорія земель передбачається вилучення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови. У той же час, у відповідності до ч.2 ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Єдиним належним доказом, який може підтвердити наявність права постійного користування на земельну ділянку ний державний акт. Як на єдине підтвердження належності наданих Харківською міською радою земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення дож накладання їх на землі, що наданні у постійне користування Харківській лісовій науково-дослідній станції», прокурор посилається виключно на листи самого ДП. Більш того, лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» № 591 від 17.12.2018 містить інформацію, сформовану на підставі планово- картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, в той час ж оскаржувані рішення Харківської міської ради прийняті у 2010 році, що обґрунтовано ставить під сумнів достовірність планово-картографічних матеріалів, як доказів у даній справі. Щодо доводів прокурор щодо віднесення земельних ділянок до Державної форми власності, Харківська міська рада зазначила, що розмежування земель державної та комунальної власності відбулося лише 1 січня 2013 року, внаслідок чого лише з 01.01.2013р. вважаються розмежованими землі відповідно до положень статей 83 і 84 кодексу України, а на момент прийняття оскаржуваного рішення, Харківська міська рада відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного цілком правомірно-розпоряджалась землями в межах населених, у тому числі також і землями державної власності, оскільки зазначені повноваження були передбачені діючим на той час законодавством, зазначених висновків дійшов і експерт у Висновку експертів від 27.05.2019 № 7268/7269, який надано прокурором до позовної заяви на підтвердження своїх вимог. До позовної заяви прокурором додано висновок експертів результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою оціночно-земельної експертизи від 27.05.2019 № 7268/7269 по матеріалам кримінального провадження № 12018220480004660 на який він посилається, на підтвердження своїх позовних вимог. У той же час висновок експертів наданий прокурором складений ані в порядку ст. 103, ані в порядку ст. 106 ЦПК України та не відповідає вимогам, що висувається зазначеними статтями відповідному Висновку. Висновок експертів підготовлено в межах кримінального провадження, за правилами КПК України та відповідно, може використовуватись виключно в межах кримінального провадження для якого він складався, а отже не відповідає вимогам належності та допустимості доказів у цивільному проваджені. Крім того, представник відповідача зазначив, що прокурор не є суб`єктом, який може звертатись до суду з вказаними позовними вимогами та крім того, прокурор звернувся до суду з позовом, після спливу строків позовної давності. На підставі зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 13.12.2019 від керівника Харківської місцевої прокуратури №1 надійшла відповідь на відзив, в якому керівник зазначила, що доводи викладені у відзиві представника відповідача Харківської міської ради на позовну заяву, спростовуються матеріалами цієї справи. Так, Відповідно до ч.4 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України у вказаній позовній заяві місцевою прокуратурою обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», тобто органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Так, відповідно до п. п. 1.1, 1.3. статуту ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» - є державним науково-дослідним лісогосподарським підприємством, заснованим на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, яким в свою чергу здійснюються повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого цьому підприємству. Згідно із п.4 «Положення про Державне агентства лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.10.2014 №521, Державне агентства лісових ресурсів України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин), веде державний лісовий кадастр та облік лісів, здійснює моніторинг лісів, приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії, тощо. До теперішнього часу ані підприємством, ані Державним агентством лісових ресурсів України не вживалося жодних заходів з метою повернення у власність держави спірної земельної ділянки, вказане підтверджується інформаціями ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» за №101/02 від 02.04.2019 та Державного агентства лісових ресурсів України за №12- 12/2912-19 від 16.04.2019. Крім того, початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. Так, у позовній заяві зазначено, що ДП «Харківська лісова науково- дослідна станція» стало відомо про порушення його інтересів, а саме вибуття з постійного користування спірної земельної ділянки, з листа Харківської місцевої прокуратури №1 від 23.10.2018 №04-28-923/вих-18, відповідь на який надана ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» 09.11.2018 за №270/02. Державному агентству лісових ресурсів України стало відомо про порушення його інтересів, а саме вибуття з державної власності спірної земельної ділянки, з листа Харківської місцевої прокуратури №1 від 18.03.2019 №04-24-1593/вих-19, відповідь на який надана Державним агентством лісових ресурсів України за №12-12/2912-19 від 16.04.2019. 18.12.2019 від представника відповідача Харківської міської ради до суду надійшов повторний відзив, який тотожний з відзивом Харківської міської рали від 10.12.2019. 15.02.2022 представник відповідача Харківської міської ради надав до суду додаткові пояснення до відзиву, в якому посилаючись на постанову Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 640/13731/19, зазначила, що прокурор не має повноважень на ведення справ в інтересах державного підприємства, а відповідні вимоги не підлягають розгляду по суті. Також, посилаючись на висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що витребування нерухомого майна, оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника, що є самостійною вимогою для відмови у позовних вимогах. На підставі викладеного, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні прокурор Ольховий Б.С., позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України - адвокат Муха А.І. позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що посилання відповідачів на те, що прокурор звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності є неспроможними, оскільки Верховний строк висловив свою позицію щодо строків звернення прокурорів з позовами щодо земель особливої охорони, в якій зазначив про те, що строки позовної давності до таких правовідносин не застосовуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Представник відповідача Харківської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні, також посилаючись на постанову Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 640/13731/19 просила позовні вимоги прокурора до ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши прокурора, представника позивачів ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України, представника відповідача ХМР, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторона, що п.34 додатку І до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №249/10 від 22.09.2010 [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею, орієнтовно 1000,0 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 17-23). Пунктом 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №39/10 від 22.12.2010 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 63101366004 4:006:0140), площею 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано у власність [PERSON] вказану земельну ділянку. (т. 1 а.с. 27). На виконання вказаного рішення міської ради [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ N 504656, зареєстрований 22.09.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. На теперішній час вказана земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2018 №146126274, а саме відсутністю будь-яких відомостей щодо прав власності [PERSON] на нерухоме майно - земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0140) за адресою : [ADDRESS] , в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва. (т.1 а.с. 15, 36). Відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 09.11.2018 № 270/02, вбачається, що на підставі планово- картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140 відноситься до земель лісогосподарського призначення, накладається на землі лісогосподарського призначення виділу 4 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні підприємства та жодних погоджень щодо вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду підприємством не надавалося. (т. 1 а.с. 47). На запит Харківської місцевої прокуратури №1 листом від 17.12.2018 № 591 ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140, площею 1000,0 кв.м., по [ADDRESS] , відноситься до земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та знаходиться в межах кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». (т. 1 а.с. 45). Таким чином, оскільки вказана земельна ділянка на час відчуження перебувала в державній власності та належить до земель лісогосподарського призначення, прокурор 25.04.2019 заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №1 повідомив Державне агентство лісових ресурсів України та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про звернення до суду зі вказаним позовом. (т. 1 а.с. 53-56). Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Частиною другою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність. Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою\~статті 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12\~розділу III ЦПК України\~(стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1\~Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII). ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)). Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у\~Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)). Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)). У\~рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України\~зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами\~Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 2 статті 121\~Конституції України\~на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у\~статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру»(тут і далі - в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з абзацом першим частини другої\~статті 23 зазначеного Закону\~прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким\~законом\~надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Згідно з абзацом першим частини третьої\~статті 23 зазначеного Закону\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб. У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до частин першої, другої\~статті 20 Земельного кодексу України\~віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до\~закону\~громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України). При цьому, згідно зі\~статтею 3 ЗК України\~земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать\~ЗК України. Відповідно до частини другої\~статті 8 Лісового кодексу України\~право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Водночас частиною другою\~статті 5 ЛК України\~передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено\~статтею 122 ЗК України. Частиною третьою\~статті 17 ЛК України\~передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої\~статті 31 ЛК України\~Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема: а) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; б) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; в) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством. Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої\~статті 32 ЛК України). Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Держлісагентство України- центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів. Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії. Як вбачається із матеріалів справи, Державне агентство лісових ресурсів України є уповноваженим державним органом, яке не надавало згоди на передачу спірної земельної ділянки в оренду. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування\~аерознімків, містять детальну характеристику лісу. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року,\~планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Тобто, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними документами на підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського\~призначення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі\~№488/6211/14. 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Відповідно до абз. 2 п.п. «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень закону у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які\~перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних\~підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук. Згідно зі ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження\~землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 27 Лісового кодексу України (в\~редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин)\~Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність,\~надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних\~лісових ділянок більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Відповідно до ч.ч. 1,2,12 ст.149 Земельного кодексу України(в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого\~самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрації, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України\~вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному\~користуванні, зокрема ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських\~потреб. За загальним правилом, визначеним у ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом. Частиною 2 статті 56 Земельного Кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів\~виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ч.3 ст.56). Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель\~лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам, законодавство не місить. На час виникнення спірних відносин діяло Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» №610-р від 10.04.2008, яким встановлено заборону на вилучення лісових земельних ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення. Таким чином, земельна ділянка, що передана у приватну власність [PERSON] є землями державної власності лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства та згода на їх вилучення державою не\~надавалась, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тому\~пункт 34 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення ділянок № 249/10 від 22.09.2010 та пункти 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в\~оренду громадянам земельних ділянок» № 39/10 від 22.12.2010 є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України\~порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Оскільки пункт 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в\~оренду громадянам земельних ділянок» № 39/10 від 22.10.2010, на підставі якого\~оформленні державний акт на\~право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 504656 \~є незаконними, а тому його слід визнати недійсними, таким що порушує права власника. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що слід визнати визнати незаконним та скасувати пункт 34 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №249/10 від 22.09.2010, яким [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл па розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнати незаконним та скасувати пункт 37 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №39/10 від 22.12.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано у власність [PERSON] указану земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0140), визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯЛ № 504656 зареєстрований 22.09.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140, \~ \~ \~ \~площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0140, розташовану за адресою: [ADDRESS] державі в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», як постійному користувачу. Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, а також пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суд від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанова Верховного\~Суду від\~20.06.2023\~554/10517/16-ц). Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку. (Постанова Верховного суду від 04.02.2020 у справі № № 911/3311/17.) В своїй постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц Верховний Суд також зазначив, «що ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)). Таким чином, суд не вбачає підстав, для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки позов про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі по 3842 гр. з кожного (7684:2=3842).

Outcome: approved