Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.09.2010 року з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписав заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, свої зобов`язання за умовами кредитного договору [PERSON] виконував не належним чином та помер [INFO] . Станом на дату смерті [PERSON] розмір його заборгованості за кредитним договором становив 17610,64 грн. та складав заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, як було встановлено, спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , які в силу приписів ч. 1 ст. 1282 ЦК України, є правонаступниками спадкодавця у зобов`язаннях, які виникли у нього на підставі кредитного договору, згідно заяви №б/н від 29.09.2010 року. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.09.2010 року в розмірі 17610,64 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтава від 01.02.2023 року прийнято до провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 31.01.2022 року від представника відповідача поданий відзив в обґрунтуванні якого вказував, що боржник [PERSON] - батько відповідача [PERSON] та чоловік відповідача [PERSON] - помер [INFO] . Тоді ж у вересні 2018 року відповідачі надали до відділення АТ КБ «Приватбанк» копію свідоцтва про смерть, що підтверджується тим, що копія вказаного свідоцтва подана позивачем в якості доказу. Іншого шляху для отримання копі свідоцтва, крім як отримати його від відповідачів, у позивача не було. Відповідачі повідомили позивача про смерть боржника у вересні 2018 року, про що опосередковано свідчить наявна серед доказів копія паспорту відповідача [PERSON] , яка посвідчена представником банку 10.09.2018 року, тобто в день видачі свідоцтва про смерть. Як повідомив позивач в позовній заяві, 03.07.2020 року ним була направлена претензія кредитора на адресу нотаріуса. Таким чином, вимога спадкоємцям була заявлена позивачем лише 03.07.2020 року, хоча дізнався він про смерть [PERSON] і отримав копію свідоцтва про смерть у вересні 2018 року. Позивач не надав суду жодних доказів щодо переліку та вартості майна, одержаного відповідачами у спадщину. Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №332/2936/16-1 визначено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов?язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це свідчить про відсутність спадкового майна після смерті боржника [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій на момент смерті разом із відповідачами мешкав [PERSON] є неприватизованою і надавалась за ордером від 18.12.1979 року родині відповідача [PERSON] (її матусі, бабусі та їй) ще до шлюбу з [PERSON] . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про таке майно [PERSON] також відсутні. 15.02.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтуванні вказували, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, є в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . Місце реєстрації особи за однією адресою із спадкодавцем дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу ї відкриття. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відсутність реєстрації вищезазначеного нерухомого майна, а саме, об?єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - можливо є наслідком того, що Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не передало ще своєчасно документи на вищезазначене нерухоме майно на реєстрацію до Державного реєстратора. 21.02.2022 року від представника відповідачів надійшло заперечення на відповідь на відзив, де виклали свої пояснення аналогічні у відзиві, просять відмовити у задоволенні позову. 20.02.2023 року надійшли пояснення від представника відповідачів, аналогічні висвітлені у відзиві та додані додаткові докази по справі. 10.03.2023 року від представника позивача надійшло пояснення на заперечення, аналогічні у відзиві. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою повідомлено, що заведено спадкову справу №169/2020 на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» від 06.07.2020 року. При появі спадкоємців їм буде доведено вимоги. За змістом ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Згідно наведених положень закону, обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця покладений на спадкоємців, які одержали свідоцтво про право на спадщину на все або частину спадкового майна. Виконання цього обов`язку обмежується вартістю майна, одержаного у спадщину. У пункті 32 Постанови Пленуму "Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №13366 (а.с.70). Проте, позивачем не надано доказів того, що відповідачі отримали у спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , будь-яке майно зі встановленою вартістю або звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, в постанові ВС КЦС у справі №587/381/15-ц від 04.02.2021 зазначено, що у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Отже,\~позивач для\~обґрунтування своїх\~вимог,\~у способи\~передбачені процесуальним\~законодавством,\~не довів,\~що у\~відповідачів [PERSON] , [PERSON] є якесь майно, що відносить до спадкової маси після померлого [PERSON] , в межах якого вони (відповідачі) мають виконувати зобов`язання за кредитним договором, а так само й не довів наявність заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, які позивачем не відкриті та не доведенні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed