Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

06 липня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він, посилаючись на статті 18,55,110,112 СК України, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 04 серпня 1979 року Катеринопільським районним відділом запису актів громадянського стану Черкаської області, актовий запис № 62. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 1979 року Катеринопільським районним відділом запису актів громадянського стану Черкаської області, актовий запис №62. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що не дивлячись на тривалий час спільного проживання, сторони не змогли налагодити нормальні стосунки. Під час сімейного життя постійно виникали суперечки через різне розуміння вирішення життєвих проблем. Почуття любові та поваги між сторонами втрачено. Вказані обставини призвели до припинення між ними шлюбних відносин з 2004 року. З того часу позивач та відповідачка проживають окремо. Відповідачка не бере участі у веденні спільного господарства, не вносить вклад до сімейного бюджету. Шлюб існує формально. Подальше існування шлюбу протирічить його інтересам, оскільки він проживає з іншою жінкою, з якою має намір зареєструвати шлюбні відносини. Відповідачка не бажає розривати шлюб в добровільному порядку. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 серпня 2023 року. 08 серпня 2023 року цивільну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Бабич Н.С. у щорічній відпустці з 07.08.2023 по 05.09.2023 та призначено судове засідання на 06 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року судове засідання було відкладено на 21 вересня 2023 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач не прибув у призначене судове засідання, про дату, часу і місце якого був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка також не прибула в призначене судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлялася в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи та заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходили. Відзив на позовну заяву відповідачка не подала. За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 21 вересня 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 серпня 1979 року Катеринопільським районним відділом запису актів громадянського стану Черкаської області, копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 серпня 1979 року у Катеринопільському районному відділі запису актів громадянського стану Черкаської області, про що 04 серпня 1979 року складено відповідний актовий запис за № 62. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку та дружині- [PERSON] . Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що сімейні стосунки з відповідачем не склалися. Через непорозуміння та систематичні сварки сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до\~статті\~51\~Конституції України,\~частини першої\~статті 24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді\~жінки\~та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як убачається з позовної заяви, неповнолітніх дітей у сторін не має. Про наявність чи відсутність спору щодо спільного майна, набутого за час шлюбу, позивач свою позицію не зазначив. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа,\~яка змінила\~своє прізвище\~у зв`язку\~з реєстрацією\~шлюбу,\~має право\~після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не висловила свою позицію щодо її прізвища після розірвання шлюбу, тому суд приходить до висновку про необхідність залишення їй прізвища- [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» №1174970747 від 27.06.2023 (а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved