Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду, з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить суд: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за правом представлення на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] у Сполучених Штатах Америки в штаті Каліфорнія померла громадянка України, [PERSON] , мати її покійного чоловіка і бабуся її сина. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 29 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира на праві власності зареєстрована за: [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною Радою народних депутатів м.Києва 15.09.1995 року, (розпорядження №22/445), зареєстрованого в Бюро 13.10.1995, за реєстровим №3306. [PERSON] , мати [PERSON] , померла [INFO] , спадкоємицею до її майна була її дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до даних Спадкового реєстру, Десятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №619/10, однак з невідомих причин спадкоємець, [PERSON] , не оформила своїх спадкових прав. На момент смерті спадкодавця, [PERSON] , жодного із названих спадкоємців першої черги в живих не залишилось. Чоловік бабусі, [PERSON] , помер [INFO] . [INFO] у шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] , батько її сина. [INFO] у шлюбі між нею та [PERSON] народився син - [PERSON] . [INFO] батько дитини, [PERSON] , помер. Таким чином, її син, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої [PERSON] за правом представлення. 23.07.2021 остання, діючи в інтересах свого неповнолітнього сина, [PERSON] , звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини її неповнолітнім сином та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, з огляду на що, була заведена спадкова справа №706/2021 до майна померлої [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 05.05.2023 державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. відмовила останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Спадкоємець проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з моменту свого народження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, витребувано від державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С.В. спадкову справу №706/2021 до майна померлої [PERSON] . Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідач та третя особа отримали 10.07.2023. Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. копію ухвали від 28.06.2023 отримала 14.07.2023. Заяв по суті справи від учасників у справі до суду не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2023 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.07.2023 до суду з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло повідомлення. 25.07.2023 до суду з Десятої київської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа № 706/2021 після померлої [INFO] [PERSON] . 19.09.2023 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Уповноважені представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився [PERSON] , [INFO] (а.с. 29, 30, 34). [PERSON] народився [INFO] у місті Києві, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.09.1990 серії [NUMBER] (а.с.33). [INFO] у місті Києві помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.01.2017 серії [NUMBER] (а.с.32). Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» КВ-2022 № 12891 від 05.07.2022, згідно з даними реєстрованих книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] ( в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною Радою народних депутатів м. Києва 15.09.1995 (розпорядження № 22/445), зареєстрованого в Бюро 13.10.1995, за реєстровим № 3306, що також підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та про реєстрацію № 5 від 13.11.1996, розпорядженням органу приватизації № 22/445 від 15.9.95 (а.с.20, 35,36). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2001 серії [NUMBER] (а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частини квартири [ADDRESS] . При цьому, 22.05.2010 Десятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову № 619/10 після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] , проте свідоцтва про право на спадщину видано не було, що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23750351 від 22.05.2010 (а.с. 26). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 17.02.2021 Департаментом охорони здоров`я адміністративного округу Лос-Анджелес штату Каліфорнія, номер справи штата: 3052021035323, апостильованим та перекладеним в установленому порядку (а.с. 11-19). 23.07.2021 [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.39). Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. від 05.05.2023 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на квартиру, яка знаходиться з адресою: [ADDRESS] , після смерті його рідної бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка, [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.60). За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» КВ-2022 № 12891 від 05.07.2022, згідно з даними реєстрованих книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною Радою народних депутатів м. Києва 15.09.1995 (розпорядження № 22/445), зареєстрованого в Бюро 13.10.1995, за реєстровим № 3306, що також підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та про реєстрацію № 5 від 13.11.1996, розпорядженням органу приватизації № 22/445 від 15.9.95 (а.с.20, 35,36). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок щодо застосування статті 1266 ЦК України та вказано, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). В силу вимог ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Оскільки, [PERSON] , який є батьком [PERSON] , помер до відкриття спадщини після смерті [PERSON] , то позивач має право на спадкування тієї частки спадщини, яка б належала його батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, на підставі належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог в інтересах свого сина та задоволення позову [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved