Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши їх в твердій грошовій сумі у розмірі 350 фунтів стерлінгів, що становить 15 505, 32 грн, в національному грошовому еквіваленті з урахуванням курсу Національного банку України, щомісячно, починаючи з 17 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем у м. Лондон та перебуває на повному його утриманні. Через один рік і чотири місяця після народження дитини відповідач поїхала до України та не повернулася. При цьому вона обіцяла фінансово утримувати сина з вересня 2020 року, проте фінансову допомогу надавала лише двічі. Фактично після виїзду до України відповідач припинила фінансове утримання сина та не бере участь у його вихованні. Позивач вважає, що у відповідача є фінансова можливість утримувати сина. Також позивач вказав, що у відповідача є на утриманні її неповнолітня дочка [PERSON] . Між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. У відзиві на позовну заяву відповідач вказала на наявність підстав для часткового задоволення позову, визнавши свій обов`язок по утриманню свого сина на період його проживання з батьком. При цьому відповідач не погоджується із заявленим позивачем розміром аліментів, надавши суду довідку про доходи, згідно якої відповідач працює з посадовим окладом 8 000,00 грн. Також відповідач вказала, що має на утриманні малолітню дочку, батько якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Також відповідач зазначила, що вважає безпідставною заявлену позивачем вимогу про стягнення аліментів за минулий час. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року вирішено питання про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження за участі сторін. 10.07.2023 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, з підстав, зазначених позивачем в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач зазначила, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, позивач під час дії карантину вивіз малолітнього сина до [PERSON] , куди їй не надають візу, перешкоджає спілкуванню з ним, їй не відомо його місце знаходження, стан здоров`я, в зв`язку з чим вона має намір розпочати процес щодо повернення сина. Однак, зважаючи на те, що дитина знаходиться з батьком вона визнає свій обов`язок щодо його утримання, однак просить призначити аліменти, враховуючи її рівень доходу та знаходження на її утриманні ще однієї неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 05.03.2019. Батьком дитини є [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] . Судом встановлено, та не заперечується відповідачем той факт, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає у м.Лондон разом зі своїм батьком. Мати дитини [PERSON] проживає в Україні. Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Так, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, законодавець визначив, що саме особа з якою проживає дитина визначається зі способом стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. [PERSON] не надав суду жодних доказів, з яких би суд міг встановити, що позивач дійсно несе витрати на утримання дитини, про які зазначає у поданому позові. Відповідно, суду не надано жодного доказу, який би обґрунтував суму аліментів, які позивач бажає стягнути із відповідача. Суду також не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможна сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачем до стягнення щомісячно. Натомість відповідач надала відомості щодо розміру свого доходу, що спростовує твердження позивача про наявність у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому позивачем розмірі. Також суд враховує, що на утриманні відповідача перебуває ще одна неповнолітня дитина - [PERSON] , 2011 р. народження. З урахуванням обставин справи, розміру доходу відповідача, та беручи до уваги, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштована, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітнього сина, оскільки спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, її потреби, наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є посильним для відповідача з урахуванням її доходів та перебування на утриманні неповнолітньої дочки від першого шлюбу. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, в ході судового розгляду не встановлено враховуючи майновий стан відповідача та її заробітну плату. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Надаючи оцінку письмовим доказам, дослідженим в ході судового розгляду, суд враховує, що позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з матері дитини, в період з липня 2020 року по день звернення до суду із цим позовом, а також доказів ухилення відповідача від надання утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останньої, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,00 грн.

Outcome: partial