Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Селезень С.В. 14.08.2023 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 953/14874/21, в якій просить стягнути з відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40\~000 грн., які позивач поніс в зв`язку з розглядом справи № 953/18474/21 про що ухвалити додаткове рішення. При цьому\~вказала,\~що позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бакумова А.В. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності. З метою отримання правничої допомоги щодо ведення справи, позивачем [PERSON] та адвокатом Селезень С.В. було укладено договір про надання правничої допомоги б/н від 01.08.2021; додаткову угоду № 1 від 20.01.2022 до договору про правничу допомогу б/н від 01.08.2021 за якими адвокатом отримано плату 20 000,0 грн. (згідно квитанції б/н від 01.08.2021 року); 2000,0 грн. (згідно квитанції б/н від 03.08.2023: - юридична консультація, збір доказів, досудова підготовка справи, направлення запитів, складання написання позовної заяви, уточненої позовної заяви, клопотань, участь в судових засіданнях в Київському районному суді м. Харкова. Зазначила, що сторонами узгоджено: за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1000,0 грн., участь в судовому засіданні - 20000,00 грн. незалежно від кількості судових засідань. Витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач в зв`язку з розглядом справи складають 40 000,0 грн. Питання про судові витрати судом вирішено не було в зв`язку з тим, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Зазначені докази не були надані суду на час ухвалення рішення, а подаються до суду 14.08.2023. В судове засідання представник позивача адвокат Селезень С.В. не з`явилася, через систему «Електронний суд» 03.09.2023 направила до суду заяву, в якій просила провести судове засідання за відсутності позивача та його представника (т. 3 а.с. 237-238). Представник відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку, 29.08.2023 до суду надійшли Заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі (т. 3 а.с. 224-225), у яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі № 953/14874/21 в частині стягнення правничої допомоги з ПАТ «КБ «Надра». На обґрунтування поданих заперечень, представник зазначив наступне. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) є нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування, порядок виплати Фондом гарантування відшкодування за вкладами, а також яким регулюються відносини між Фондом гарантування, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині що не суперечить цьому Закону. Відтак, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Зокрема, статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 2'1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами; 6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку. Тобто, якщо на момент розгляду справи у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Даної позиції притримується Верховний Суд у своїх рішеннях від 08.02.2018 справа № 308/3282/15-ц, від 14.02.2018 справи № 761/20903/15-ц, № 553/2630/15-ц. Так, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що «...На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»...». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 зазначено, що «...Згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються». Зазначив, що стягнення грошових коштів з ПАТ «КБ «Надра» поза межами ліквідаційної процедури, є порушенням норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» в судове засідання не з`явився, 06.09.2023 через «Електронний суд» подав Відзив на клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, у якому просив відмовити в задоволенні клопотання представника адвоката Селезень С.В., щодо стягнення з ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», ПАТ «КБ «НАДРА», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн., які позивач поніс в зв`язку з розглядом справи № 953/18474/21. Розгляд клопотання провести без участі представника Відповідача ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» (т. 3 а.с. 241-246). На обґрунтування поданого Відзиву представник зазначив, зокрема, що з вимогами адвоката Селезень С.В. представника Позивача [PERSON] щодо стягнення з ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», ПАТ «КБ «НАДРА», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн., які позивач поніс в зв`язку з розглядом справи № 953/18474/21 не згодні в повному обсязі. Вважають їх недоведеними та необгрунтованими. Питанням щодо відшкодування витрат на правничу допомогу є співмірність таких витрат, критерії їх оцінки, фактичне доказування. Позиції Верховного Суду щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу встановлюють, що процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору. У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Крім того, у справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях залишається на розсуд суду, а відтак у сторони залишається і ризик не отримати відповідне відшкодування судових витрат. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним. Також в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи, що вказаний у позовній заяві від 03.08.2021 очікувані можливі витрати на професійну правничу допомогу складають 10 000,00 грн. Незрозумілими є факти, які не можуть розглядатись Судом як належні докази отриманої правничої допомоги, а саме: 1. Розрахунок (акт-прийому передачі) витрат від 03.08.2023 передбачає 20 000 грн. як участь у судових засіданнях незалежно від кількості судових засідань. Чому витрати на участь у судових засіданнях від 03.08.2023 не були передбачені у попередньому розрахунку, при складанні попереднього оріентованого розрахунку. Тобто станом на 01.08.2021 участь у судових засіданнях не планувалась представником. 2. Окрім того, Договір про надання правничої допомоги від 01.08.2023, Позовна заява від 03.08.2021, у якій передбачені очікувані понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. Однак, у Квитанції б/н від 01.08.2021, що надана до клопотання, сума отримана [PERSON] від [PERSON] 20 000,00 грн. Незрозумілим, як доказ, є той факт що отримавши оплату в сумі 20 000,00 грн. 01.08.2023, в позовній заяві передбачено очікувані витрати 10 000,00 грн. 3. Надана до клопотання квитанція б/н від 01 (03?) 08.2023 року на суму 20 (40?) 000 гривень, взагалі не може розглядатись як належний доказ, у зв`язку з тим, що відповідно до вимог чинного законодавства України фінансові документи та первичні документи щодо фінансових операцій не можуть бути з виправленнями. Тобто виправлення у фінансових первічних документах суворо заборонені чинним законодавством України. 4. Незрозумілим є й факт значного збільшення суми правничої допомоги з 10 000,00 грн. до 40 000,00 грн. Очікувані можливі судові витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, витребуванням доказів, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, які повинні були уточнюваться відповідно до обставин викладених в позовній заяві від 03.08.2021 року не проводились, та не підтверджуються доказами наданими до клопотання. 5. Виокремлення адвокатом Селезень С.В. «вивчення наданих документів, що надані для складання позовної заяви», «Ознайомлення з матеріалами справи» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки до складання позову», до участі у судовому засіданні», а тому визначення оплати на суму 6 000 гривень, є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги; Не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час на підготовку касаційної скарги. 6. Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 7. Окрім цього Велика Палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 та в додаткових постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 904/5726/19, від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19. Визначені критерії передбачені ЦПК України,

Outcome: partial