Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт її спільного проживання заявниці разом із її матір`ю - [PERSON] , яка померла [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] з 2018 року по 2020 рік. Заява мотивована тим, що [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є донькою померлої. Заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою вона проживала сумісно зі своєю матір`ю з 2010 року. З 2018 року вони з матір`ю переїхали на постійне місце проживання і проживали за адресою: [ADDRESS] , де заявниця проживає по теперішній час. Мати і донька проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет. [PERSON] займалась лікуванням та доглядом за матір`ю (мати хворіла на онкологічне захворювання) з 2018 та до дня її смерті. 28.02.2020 року [PERSON] , було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона заповідала своїй дочці - [PERSON] . [INFO] [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно. Інших спадкоємців у померлої, крім її дочки [PERSON] немає. Заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 19.10.2021 була відкрита спадкова справа. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Седлецької Т.А. від 19.10.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки строк, визначений законом, для прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті матері, нею пропущений. Заявниця вважає, що такий строк нею не пропущений, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦПК України прийняла спадщину. Враховуючи вищевикладене, заявниця звертається до суду із заявою про встановлення факту її спільного проживання із матір`ю. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. В судове засідання заявник не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Заінтересова особа в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність заявника та представника заінтересованої особи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2020 року, актовий запис №1821. [PERSON] , [INFO] є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб померлої серія [NUMBER] . Згідно довіреності від 28.02.2020 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких органах, установах, організаціях з усіх питань. Згідно довіреності від 18.06.2020 року [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси та вести від її імені всі справи щодо управління та розпорядження банківськими рахунками. Згідно довіреності від 22.01.2010 року [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником та розпорядником з питань розпорядження належного [PERSON] , нерухомого майна - а саме: житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 28.02.2020 року, який був складений [PERSON] , зареєстрований в реєстрі під №203 та засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироненко М.О. - усе своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] . Згідно постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Седлецької Т.А. від 22.10.2021 р. у вчиненні нотаріальної дії було заявниці [PERSON] було відмовлено, оскільки спадкоємиця [PERSON] пропустила встановлений чинним законодавством України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Факт проживання однією сім`єю матері та доньки підтверджується: належним чином завіреною копією акту щодо встановлення факту, що особа проживала та вела спільне господарство з померлим до часу його смерті від 25.11.2021 р., підписаним свідками [PERSON] та [PERSON] , сімейним лікарем [PERSON] та засвідчений головою ОСББ "Лісова казка" [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Після смерті [PERSON] та відкриття спадщини, інших спадкоємців у померлої, крім її дочки [PERSON] немає. Оскільки заявниця постійно проживала разом із спадкодавцем (своєю матір`ю) на час відкриття спадщини, а тому в силу ч.3 ст.128 ЦК України прийняла спадщину. А так як, факт проживання однією сім`єю матері та донь підтверджується актом щодо встановлення факту, що особа проживала та вела спільне господарство з померлим до часу його смерті від 25.11.2021 р., підписаним свідками [PERSON] та [PERSON] , сімейним лікарем [PERSON] та засвідчений головою ОСББ "Лісова казка" [PERSON]., а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved