Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що [INFO] народилася їх спільна з відповідачем донька [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Діти проживають разом з позивачем по [ADDRESS] . Також зазначено, що шлюб між сторонами не укладався. У 2019 році між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо визначення місця проживання дітей, внаслідок якого відповідач самовільно залишила місце проживання, взяла із собою шестимісячного сина [PERSON] , не повідомивши позивача куди має намір поїхати. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений був звернутися до органів поліції. Поліція знайшла відповідача в м. Вінниця на орендованій квартирі, а [PERSON] знайшовся у с. Дашківці в передмісті Вінниці, який був в занедбаному стані, у зв`язку з чим позивач звернувся до лікарні в м. Вінниця, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 08.06.2023. На даний час між позивачем та відповідачем знову виник спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки відповідач виявила бажання забрати їх та виїхати за кордон. [PERSON] зазначив, що він належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, виявляє особисту прихильність до дітей, а діти до нього, стан їх здоров`я нормальний, оскільки він забезпечує їх всім необхідним та створив дітям умови для їх виховання і розвитку. Позивач не перешкоджає побаченням відповідачки з дітьми, можливості їх відвідувати та виховувати. Окрім того зазначив, що [PERSON] ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідачка має стабільний дохід, отримує заробітну плату, оскільки на даний час працює в ТОВ «Вінницька птахофабрика», а тому враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , разом з батьком [PERSON] та ухвалити рішення яким стягнути з дня подачі позову з відповідача на його користь кошти (аліменти) на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також просив стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати (а.с.2-5). Ухвалою від 08.05.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 22.05.2023 від відповідача надійшов зустрічний позов до [PERSON] за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Зустрічний позов обґрунтувала тим, що відомості, які викладені [PERSON] у позові, є завідомо неправдивими. Дійсною причиною звернення його до суду є ухилення від мобілізації, оскільки батько, який виховує дітей самостійно, має право на відстрочку від призову на військову службу, тобто даний позов поданий не з метою захисту прав та інтересів дітей, а виключно з корисливою метою. Крім того, у позові [PERSON] містяться завідомо неправдиві відомості, що нібито у 2019 році [PERSON] без відома батька вивезла дітей у невідомому напрямку і нібито син сторін був виявлений у занедбаному стані. Все це не відповідає дійсності, а навпаки, подані [PERSON] докази, спростовують дані твердження. Зокрема, у подані [PERSON] відповіді Тростянецького ВП від 09.06.2019 вказано, що [PERSON] разом з дітьми поїхала від [PERSON] по тій причині, що він вчиняв відносно неї домашнє насильство. Згідно виписки з медичної карти хворого, наданої на підтвердження того, що дитини перебувала у занедбаному стані слідує, що дитини була на лікуванні лише один день. Більше того, [PERSON] до лікування сина не мав жодного відношення, адже з самої виписки слідує, що за медичною допомогою для дитини звернувся дідусь, а не батько дитини. Також жодних важких діагнозів чи занедбаного стану у дитини не було, дитині призначено лише вітаміни. Щодо стягнення аліментів зазначила, що старша донька [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в с.Капустяни. Менший син проживає в с.Демидівка, проте займається його вихованням не [PERSON] , а його батько. Тобто, позивач одноособово не утримує дітей, оскільки [PERSON] регулярно приїздить до дітей, забирає їх, гуляє з ними, купує одяг, взуття, продукти та все необхідне, а отже діти перебувають на утриманні, як батька, так і матері. Також зазначила, що сторони в шлюбі не перебували, лише проживали разом. В даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей. [PERSON] вважає, що місце проживання дітей має бути визначено з мамою, так як це відповідатиме інтересам дітей, оскільки вихованням дітей мають займатися саме батьки, а не бабуся з дідусем. Просила прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним. Визначити місце проживання дітей з мамою [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття (а.с.78-84). Ухвалою суду від 15.06.2023 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Зустрічну позовну заяву та первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - об`єднано в одне провадження. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 14.06.2023 від представника [PERSON] , адвоката Дудіна Л.В., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що заперечує проти тверджень позивача за зустрічним позовом та зазначає, що факти неналежного виконання батьківських обов?язків [PERSON] було встановлено рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 27.06.2019 №6. Батько дітей, [PERSON] , працює оператором виробничої дільниці у цеху заморозки тушки та частин тушки на філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» з 30.10.2019. Протягом всієї роботи зарекомендував себе, як сумлінний працівник. У колективі працює злагоджено, сумлінно виконує свої посадові обов?язки. Зауважень до роботи немає, шанобливо ставиться до колег. Без порушень дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, що підтверджується характеристикою від 09.05.2023 та отримує стабільний дохід, достатній щоб утримувати сім?ю, яка складається з нього та дітей, які проживають з батьком по [ADDRESS] , а тому саме в інтересах дітей буде і подальше визначення місця їх проживання з батьком (а.с.53-58). 06.07.2023 до суду було подано висновок Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей. 16.08.2023 від адвоката Зубаня О.О. надійшло заперечення на висновок органу опіки та піклування (а.с.150-152). З підстав того, що даний висновок недостатньо обґрунтований. Ухвалою суду від 19.07.2023 задоволено клопотання представника [PERSON] , адвоката Зубаня О.О., про долучення доказів. Приєднано до матеріалів справи №147/576/23 копії характеристики [PERSON] та довідку директора ліцею с. Тростянчик Тростянецької селищної ради Вінницької області від 04.07.2023 №01-27/77. Закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання про виклик свідків. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, надав детальні пояснення про обставини, викладені у позові. Особливу увагу звернув на ті події, які передували його зверненню до суду. Зазначив, коли [PERSON] проживала разом з ним, часто залишала дітей і кудись їхала, на телефонні дзвінки не відповідала. Коли втекла перший раз, забрала сина, а доньку залишила. Тоді [PERSON] був змушений звернутися до поліції. Сина знайшов у Дашківському районі у бабусі, яка була п`яна. Через місяць [PERSON] повернулась, все ніби було нормально, однак потім знову почала їздити з подругою, повертатися вночі. Після цього вирішили, що діти будуть проживати з ним, а мати буде до них приїздити на 2-3 години. Також уточнив, що діти майже 2 роки живуть біля нього в [ADDRESS] . Відповідачка проживала в Тростянці на орендованих квартирах, потім проживала в с.Тростянчик у бабусі, яка є їй нерідною. Дочка навчається в Капустянському ліцеї, оскільки в Демидівці школи немає. В Капустянах проживає і працює мати [PERSON] , тому вирішили, що дитина буде навчатися у тій школі. Вчитися їй там подобається. Син спочатку ходив у садочок в с.Демидівка, однак після того, як його закрили, дитина залишається дома з дідусем, батьком [PERSON] , який є пенсіонером та має час за ним дивитися, коли син на роботі. Донька на вихідні приїздить додому. Останнім часом [PERSON] почала більше часу приділяти дітям. Будь-яких перешкод у спілкуванні з ними він не чинить. [PERSON] забезпечує дітей сам, купує одяг та все необхідне. Вказав, що даний позов не пов`язаний з мобілізацією, як це зазначає [PERSON] . Представник [PERSON] , адвокат Дудін Л.В., пояснив, що до нього звернулися з приводу вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей. Позов підтримав в повному обсязі і просив визначити місце проживання дитини з батьком в нормальних умовах, враховуючи інтереси дітей. Вважає, що орган опіки та піклування прийняв правильне рішення - визначити місце проживання з батьком, оскільки діти з ним захищені та забезпечені. [PERSON] проживає без реєстрації у нерідної бабусі, тому вона не зможе виховувати дітей. І чи взагалі вона буде мати бажання, щоб у неї проживали чужі діти. Окрім того, рішення про те, щоб діти проживали з батьком до травня місяця приймалося відповідачкою. До цього часу питань щодо місця проживання дітей не виникало. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] надав більшу половину неправдивої інформації. Два роки тому в кінці літа чоловік вигнав її з дому, сказав, що в нього є інша. Батьки просили, щоб вони помирилися, але [PERSON] не погоджувався. Так як це був його будинок, вона не могла там залишатися. Знайшла квартиру в Тростянці , влаштувалася на роботу. Діти часто були у неї. Однак перед судом все змінилося, з дітьми не давали бачитися. Раніше перешкод у спілкуванні з ними не було. З дітьми вона спілкується по телефону, з плачем відпускають додому, коли вона приїздить до них. Хоче щоб діти проживали з нею та були під наглядам. Вказала, що донька [PERSON] проживає в бабусі, а після школи сидить сама, поки остання на роботі. Син сидить із дідусем. Купує дітям все, що вони хочуть, а [PERSON] агресивно відноситься до дітей. Старша дитина просить приїздити, коли тата немає дома. Син постійно сидить у будинку з телефоном, розпелеханий, нігті не стрижені. Також зазначила, що інтереси дітей його не цікавлять, він хоче просто уникнути мобілізації. Просив, щоб [PERSON] написала відмову від дітей, однак вона не погодилась. Вважає, що дітям буде краще біля мами, а не біля діда та баби. Хоче віддавати свою любов дітям, для них живе і працює в м.Ладижин, сама фірма знаходиться в м.Києві. Працює позмінно, тиждень нічна зміна, тиждень денна. В майбутньому планує купити свій будинок, щоб проживати там з дітьми. На даний час проживає в с.Тростянчик, однак без реєстрації. Дітей готові взяти до школи і в садочок с.Тростянчик. У [PERSON] є хрещена та бабуся, які зможуть завезти дітей до школи і в садочок, коли вона буде на роботі. Готова прописатися в будинку в бабусі і прописати там своїх дітей. Представник [PERSON] , адвокат Зубань О.О., основний позов не визнав, наполягав на задоволенні зустрічного позову. Зазначив, що причиною звернення [PERSON] з даним позовом є ухилення від мобілізації. Просив звернути увагу суду на те, що з відповіді ВП вбачається те, [PERSON] вчиняв відносно [PERSON] насильство. Щодо перебування дитини з занедбаному стані, коли син був з матір`ю, відсутнє підтвердження. Також звертав увагу на те, що старша дитина проживає у бабусі, тому відсутні підстави для стягнення аліментів на користь [PERSON] .. Жодних доказів, що він платить за навчання, життя, немає. Не доведено. Що в матеріальному утриманні бере участь саме він , а не мати. Просить врахувати, що сторони зареєстровані в Гайсинському районі, а саме в с.Демидівка та в с.Тростянчик. [PERSON] працевлаштована через фірму, яка знаходиться в м.Київ. Окрім того, службою у справах дітей проведено обстеження проживання сторін і немає жодних зауважень щодо роботи чи умов проживання. Тому, невідомо з яких підстав було прийнято рішення про визначення проживання дітей з батьком. У [PERSON] є бабуся, хоч і не рідна та хресна, які можуть допомагати з дітьми. Представник Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради суду пояснила, що на комісії у службі у справах дітей були присутні і мати, і батько. Сторони висловили свою думку з приводу питання визначення місця проживання дітей. Було з`ясовано, що в 2016 році народилася спільна дочка [PERSON] , а в 2018 році син [PERSON] . Після розлучення, за спільною згодою сторін, діти залишилися проживати з батьком. Також було встановлено, що [PERSON] проживає в с.Демидівка, а старша дочка [PERSON] у робочі дні проживає з бабусею в с.Капустяни, оскільки там ходить до школи. [PERSON] не перешкоджав [PERSON] бачитись з дітьми. У них виник спір з приводу проживання дітей, після того, як [PERSON] повідомила, що хоче забрати дітей. Також, довідками з органів поліції та лікарні підтверджено, що мати забрала меншу дитину і залишила в с.Дашків, а сама перебувала в іншому місці. Окрім того, було проведено обстеження місця проживання батька, умови задовільні. Батько має постійне місце роботи та постійний заробіток. Також на комісії був присутній сімейний лікар, яка повідомила, що у довідці з лікарні міститься помилка, оскільки до лікарні з хлопчиком приходив і дідусь, і батько. [PERSON] проживає в с.Тростянчик, однак приватний будинок належить нерідній бабусі, з якою вона проживає. Вона заперечувала щоб діти проживали з батьком. Матері рекомендували надати довідки про місце роботи, однак остання подала лише довідку про стажування. Також [PERSON] повідомляла, що бачиться з дітьми, гуляла з ними, купувала іграшки. Підтримала висновок про визначення місця проживання дітей з батьком. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] є її сином, а [PERSON] колишня невістка. У 2019 році до неї подзвонила [PERSON] і сказала, що хоче поїхати до бабусі. Син завіз її з меншим сином, а старша донька залишилась дома. Наступного дня син ( [PERSON] ) зателефонував, і сказав що пропала [PERSON] . Коли приїхали до бабусі, остання повідомила, що [PERSON] пішла, а коляску залишила. Після цього написали заяву до поліції. Через деякий час [PERSON] зателефонувала і повідомила, що син залишиться з нею, а [PERSON] з ними, і так їй буде краще. Потім поїхали в с.Дашківці і побачили, як якась жінка годувала дитину, а матері не було. [PERSON] так і не дочекалися, забрати дитину і поїхали до лікарні в Тростянець . З Тростянецької лікарні їх направили на Вінницю . Також зазначила, що [PERSON] мирила дітей, щоб вони жили разом, щоб у внуків була сім`я. [PERSON] повністю забезпечує дітей, дає кошти на одяг, проживання. Ціле літо старша донька [PERSON] була в с. Демидівка і [PERSON] не перешкоджали спілкуватися з дітьми. Вона приїздила, ночувала. Бувало один раз в місяць, бували раз в тиждень. Кошти не давала, а привозила фрукти, солодощі. Також купила штани і куртку. До школи дитину збирали самі. Син, [PERSON] , з дітьми гуляє, купує речі, ніколи їх не бив. Онуки не знають [PERSON] маму як бабусю. Діти дуже люблять одне одного. [PERSON] не відвідує зараз садочок, так як його закрили, а [PERSON] ходить до школи. В суботу та неділю вони проводять час разом. Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] є його сином, а [PERSON] - невісткою. Зазначив, що зараз [PERSON] частіше приїздить до дітей, а раніше це робила раз у місяць, раз у півтора місяці. Син купує речі, продукти харчування для дітей. Після роботи з ними грається. [PERSON] не перешкоджали бачитися з дітьми. Три місяці тому, коли приїхав за дітьми в с.Тростянчик, [PERSON] сказала, що баба дихнула їй димом від цигарок у рот, і тоді перестали давати [PERSON] дітей у Тростянчик . Свідок [PERSON] зазначила, що є рідною тіткою і хрещеною [PERSON] . Вважає, що діти мають проживати з матір`ю, оскільки вона їх родила. Хоча [PERSON] проживає з бабусею, однак у дітей є спальні місця, своя кімната. Діти зможуть ходити в садочок, а не сидіти в хаті. Повідомила, що випадково зустріла [PERSON] з дідусем у лікарні, і він сказав, що дитина захворіла. На запитання де [PERSON] , сказав, що він дома. Потім [PERSON] подзвонила до [PERSON] і сказала, що хоче їсти, а бабуся дала їй таблетку від температури, а не їсти. Діти бачаться лише на вихідних, оскільки дівчинка живе з бабусею в одному селі, а хлопчик з дідусем в іншому. Також була свідком, коли [PERSON] не дали побачитися з дітьми. Викликали поліцію і в їх присутності дозволили мамі побачити дітей. Коли дозволяли брати, [PERSON] гуляла з ними в парку, приводила на роботу, купувала іграшки, розмальовки. Зазначила, що зі слів [PERSON] , [PERSON] бив її, знущався. Спільні відносили припинилися між ними у 2021 році. Свідок [PERSON] суду повідомила, що працювала вихователем в садочку з 2018 по 2021 рік. Мама приводила дітей у садочок і забирала, вони були веселі та щасливі. Після того як у сім`ї почалися розлади, настрій у дітей змінився. Після розриву, дітей приводив і забирав дідусь. Батько приходив рідко і завжди був чимось невдоволений. Діти дуже люблять маму. [PERSON] часто приїздила в село і приходила до них, завжди щось приносила. На її думку, якщо діти живуть не з мамою, то це діти сироти. Вихованням має займатися мама, а утримувати батько. Якщо [PERSON] створить нову сім`ю, то ніхто не буде дивитися за дітьми краще, ніж рідна мама. Свідок [PERSON] зазначила, що познайомилася з [PERSON] коли працювали разом в магазині. Батьки колишнього чоловіка привозили до [PERSON] дітей. Вона з ними гуляла, ходили на майданчик, на піцу. Відношення до дітей у [PERSON] було радісне, вони не хотіли йти від неї. При ній постійно їм щось купувала. Зараз разом із [PERSON] працюють в філії Переробний комплекс в м.Ладижин. Зі слів [PERSON] знає, що їй не дають дітей. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є рідним братом [PERSON] . Живе разом з братом, батьками та племінниками в [ADDRESS] . Зазначив, що часто [PERSON] присипала дітей і йшла гуляти. Потім забрала сина і поїхала. Батьки знайшли хлопчика і завезли в лікарню. [PERSON] шість раз змінювала місце проживання. Могла відвідувати дітей без перешкод. [PERSON] ніколи не вчиняв насильство відносно своєї дружини. Один раз брат викликав поліцію, коли [PERSON] без дозволу проникла до місця проживання [PERSON] та дітей. Чим це все закінчилось, йому не відомо. Коли син потрапив у лікарню в м. Вінниця, [PERSON] перебував з дитиною там. Від допиту свідка [PERSON] представник [PERSON] , адвокат Зубань О.О., відмовився. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу. Дані обставини були підтверджені учасниками страви. Під час спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилися діти. [INFO] народилася [PERSON] , про що 16.09.2016 складено відповідний актовий запис №51, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно даного свідоцтва, її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.12.2018, [PERSON] народився [INFO] , про що 26.12.2018 складено відповідний актовий запис №66. Його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). З витягу з реєстру територіальної громади від 04.01.2023 та 24.04.2023, вбачається, що [PERSON] 2016 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н., з 08.01.2019 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 12). За вищезазначеною адресою з 22.01.1999 також зареєстрований [PERSON] , що підтверджується відповідним витягом від 24.04.2023 (а.с.8). [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.19), однак фактично проживає в [ADDRESS] , без реєстрації. Так, [PERSON] у позовній заяві зазначає, що у 2019 році у нього із [PERSON] виник спір з приводу визначення місця проживання дітей. Внаслідок чого остання взяла 6-місячного сина і поїхала у невідомому напрямку. Дочку залишила з ним. У довідці про результати розгляду звернення гр. [PERSON] від 09.06.2019 вказано, що 31.05.2019 о 18:22 год. до чергової частини Тростянецького відділення поліції надійшла заява від [PERSON] про те, що його співмешканка [PERSON] самовільно залишила місце проживання, взявши з собою сина [PERSON] , не повідомивши, куди має намір їхати. Перевіркою даного повідомлення встановлено, що на даний час гр. [PERSON] перебуває у м.Вінниця на орендований квартирі разом із неповнолітнім сином [PERSON] . Адресу повідомляти відмовилась, оскільки з дому поїхала через те, що її співмешканець [PERSON] створив їй несприятливі умови для проживання, тобто вчинив насильство в сім`ї. Місце проживання [PERSON] та її неповнолітнього сина встановлено. Ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні (а.с.15). Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №7651 від 08.06.2019 встановлено, що [PERSON] перебував на госпіталізації з 07.06.2019 по 08.06.2019. У медичній картці зазначено, що дитина поступила із дідусем (у зв`язку з відсутністю матері; повідомлено соціальну службу). Скарги рідних на запальний, непродуктивний кашель. Діагноз - функціональний гастроінтестинальний розлад. Призначено лікування та надано профілактичні рекомендації (а.с. 14). Разом з тим, довідкою від 09.06.2023 №01-12-164, виданою директором КНП «Тростянецька лікарня», підтвердження факт звернення [PERSON] , 2018 р.н. до відділення екстреної медичної допомоги 06.06.2019 о 21.20 год. Діагноз-аспіраційна пневмонія. Надана невідкладна медична допомога та направлено до Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні (а.с.62). Окрім того, до опікунської ради Тростянецької ОТГ надійшло повідомлення від сільського голови Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 24.06.2019, з якого вбачається, що 06.06.2019 року до сільської ради звернувся [PERSON] з приводу проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого забрала мати ( [PERSON] , 2001 р.н.) і зняла квартиру в [ADDRESS] . Комісія у складі сільського голови, голови опікунської ради та секретаря виконкому взяли участь у відвідуванні проживання неповнолітнього. Під час поїздки [PERSON] помітив, що біля магазину стоїть дитяча коляска і там його син, а поряд стояла, так, як він назвав баба [PERSON] , яка пила пиво. Коли батько взяв на руки дитину, то немовля було злякане, плакало і дуже кашляло, майже без одягу в одній тоненькі кофтині. Зі слів продавця, [PERSON] , гр. [PERSON] вже декілька годин їздить по центру села, п?є пиво, постійно курить, а дитині купила йогурт, яким його нагодувала. Продавець зробила їй зауваження, що так неможна ставитись до такої маленької дитини, їй потрібен догляд і інша їжа. Та їй у відповідь нагрубила. [PERSON] запитав гр. [PERSON] , бабусю [PERSON] , щоб вона сказала де [PERSON] , та відповіла, що поїхала вранці до Вінниці. Він сказав, щоб [PERSON] їхала в Дашківці і разом з ним і з сином поверталася додому, та нагадав їй, що у неї є також маленька донечка, яку вона залишила. [PERSON] відповіла, що [PERSON] приїде на таксі. Протягом двох годин її не було, хоч відстань до Вінниці 17 км. Дитина та батько, водій, голова сільської ради, голова опікунської ради, секретар сільської ради чекали її, але вона не приїхала. [PERSON] , яка живе поряд зварила кашу та дала дитині, а [PERSON] нагодував [PERSON] . Він дуже кашляв, важко дихав, видно було, що дитиною не дуже займалися. Біля 18.30 год. 06.06.2019 [PERSON] забрав свого сина [PERSON] і повіз додому (а.с.59). 27.06.2019 комісія з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради постановила рішення про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Вирішено звернутися до управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА щодо припинення виплати одноразової допомоги при народженні дитини [PERSON] , у зв`язку із нецільовим використанням коштів; при поверненні додому [PERSON] проводити з жінкою профілактичні заходи щодо попередження повторного випадку залишення дитини без нагляду та відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Службі у справах дітей звернутися до Тростянецького ВП про вжиття заходів щодо встановлення місця проживання [PERSON] та притягнення її до відповідальності (а.с.60). Відповідно до довідки директора Капустянського ліцею Тростянецької селищної ради, [PERSON] дійсно навчається в 1 класі даного навчального закладу з 01.09.2022 по даний час (а.с.61). Судом досліджено і інші докази, що характеризують батьків дитини. З характеристики на [PERSON] 1995 р.н. від 09.05.2023 №172, виданої начальником служби експлуатації основного виробничого обладнання вбачається, що він працює оператором виробничої дільниці у цеху заморозки тушки та частин тушки на Філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» з 30.10.2019. Протягом всієї роботи зарекомендував себе як сумлінний працівник. У колективі працює злагоджено, сумлінно виконує свої посадові обов`язки. Зауважень до роботи немає, шанобливо ставиться до колег. Без порушень дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. До дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с.63). Відповідно до довідки про доходи, загальний дохід [PERSON] за листопад 2022-квітень 2023 становить 140870,43 грн. (сума до виплати) (а.с.64). З характеристики на [PERSON] , 2001 р.н., виданої директором ТОВ «СЕРВІС МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» вбачається, що з 06.06.2023 вона працює на посаді підсобного робітника. За період стажування і роботи зарекомендувала себе як відповідальна та дисциплінована працівниця, яка може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності і знаходяться в межах її компетенції. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує співробітників в складний період, але при цьому дотримується корпоративних правил і норм. За любих обставин порядна і чесна (а.с.122а). Відповідно довідки про доходи від 13.09.2023 №13, загальний дохід [PERSON] червень-серпень 2023 року становить 18407,30 грн. (сума до виплат) (а.с.181). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самих малолітніх дітей, та враховує при цьому, відповідальність батька, який досить відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей. Згідно зі статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки і піклування, затверджений рішення Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 05.07.2023 №177 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2016 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н., за місцем проживання їх батька [PERSON] (а.с.105-108). З висновку вбачається, що і в матері, і в батька створені належні умови для проживання дітей. Разом з тим, також встановлено, що [PERSON] проживає у приватному будинку, який належить її нерідній бабусі, без реєстрації. Під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дітей орган опіки і піклування керувався найкращими інтересами дітей з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо них. Під час розгляду питання про визначення місця проживання малолітніх брались до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Після обстеження житлово-побутових умов органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. Також під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] повністю утримує дітей, незважаючи на те, що старша донька сторін [PERSON] ходить у школу в с.Капустяни і частково там проживає зі своєю рідною бабусею, матір`ю [PERSON] , оскільки школи, де б дитина здобувала знання у с.Демидівка немає. І тому, з урахуванням інтересів дитини, захищаючи право її на навчання було вирішено, що дівчинка буде ходити саме в школу за місцем проживання в робочі дні [PERSON] (бабусі), яка допомагає [PERSON] її доглядати та виховувати. Аналіз поданих доказів у своїй сукупності дає суду підстави дійти до переконання, що в даному конкретному випадку матір дітей безумовно відіграє важливу роль у їх житті, однак в ситуації, що склалася між батьками після припинення сімейно-шлюбних відносин, батько дітей зайняв більш активну позицію, безпосередньо направлену на забезпечення якнайкращих інтересів дітей, виховання останніх в сім`ї батька спрямоване на розвиток особистості самих дітей, де як і батько, так і дідусь та бабуся вживають всіх заходів до свідомого життя [PERSON] та [PERSON] у суспільстві. Суд приймає до увагу позитивну характеристику з місця роботи [PERSON] та [PERSON] . Беручи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає, що на даному етапі життя [PERSON] та [PERSON] визначення їх місця проживання із батьком буде відповідати найкращим інтересам дітей. Окрім того, досліджені судом докази не містять відомостей про негативну поведінку батька по відношенню до дітей. Суду не доведено переваги матері перед батьком на визначення місця проживання з нею, як і не знайдено достатніх доказів того, що внаслідок проживання дітей такого віку з батьком, розриваються стосунки з матір`ю, в тому числі втрачається емоційний зв`язок, який завдає дітям стресу та тягне за собою негативні наслідки Також, судом не встановлено тих обставин, за яких малолітні діти не можуть бути розлучені з матір`ю, враховуючи ту обставину, що з 2021 році вони разом не проживають. Пояснення [PERSON] , її представника та свідка [PERSON] в частині того, що фактично дітьми займаються батьки [PERSON] , а не він сам, суд оцінює критично, оскільки такі свідчення суперечать матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, висловлені такими з урахуванням належності та прихильності до однієї із сторін. Окрім того, посилання на ту обставину, що причиною звернення до суду є лише ухилення [PERSON] від мобілізації, судом також оцінюється критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, що починаючи ще з 2019 року [PERSON] залишала дітей з батьком, тобто залишала їх спільне місце проживання через сімейні конфлікти. Фактично з 2021 року діти з матір`ю не проживають. Остання періодично зустрічається з ними, гуляє. Більш того, судом не встановлено, що починаючи з цього часу [PERSON] вживала будь які заходи для того, щоб діти проживали саме з нею, чи то у власному будинку, чи на орендованій квартирі. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) сформульовано висновок, згідно якого вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, аналізуючи докази, надані сторонами та покази свідків, судом встановлено, що з 2019 року відносини між сторонами погіршились. Двічі [PERSON] приймала рішення припинити стосунки із [PERSON] та залишала місце проживання в с. Демидівка. За період з 2019 по червень 2023 року суду не надано відомостей про наявність постійного місця проживання чи роботи у [PERSON] , і навпаки наявні відомості про наявність постійного зареєстрованого місця проживання [PERSON] разом із дітьми. Суду надано відомості про наявність стабільного заробітку батька дітей з жовтня 2019 року. Судом приймається до уваги те, що [PERSON] не заперечує активної участі батьків [PERSON] у вихованні їх дітей та оцінює дану обставину, як таку, що може свідчити про те, що діти перебувають під постійним наглядом, незважаючи на позмінність роботи батька. Судом встановлено, що мати приймає участь у житті дітей та навідує їх, однак відомостей про те, що з 2019 року по червень 2023 року остання намагалась облаштувати умови для проживання дітей разом із нею, суду не надано. Зокрема свідок [PERSON] , у будинку якої проживає на даний час [PERSON] ,. у судове засідання не з`явилась, від її допиту позивач за зустрічним позовом відмовилась, що не дає суду підстав вважати, що остання надає згоду на проживання [PERSON] та її дітей на постійній основі у її будинку та приймає на себе зобов`язання з приводу реєстрації їх місця проживання для захисту законних прав дітей на житло. Суд критично оцінює твердження [PERSON] та її представника про те, що у червні 2019 року [PERSON] не перебував у лікувальному закладі разом із сином, оскільки дитина перебувала під наглядом дідуся, а те, що батько переймався станом дитини вбачається із листа Дашковецької сільської ради від 24.06.2019 року та рішення комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради від 27.06.2019 року, яким розглянуто питання неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Відомостей про оскарження даного рішення суду не надано. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення, визначення місця проживання дітей за місцем проживання батька, у даній конкретній ситуації, відповідає інтересам самих дітей, оскільки саме із цим місцем вони мають сталі соціальні зв`язки та перебувають під наглядом батька, бабусі та дідуся. При цьому матері надають можливість бачитись із дітьми та приймати участь у їх вихованні. Таким чином, задоволення основного позову тягне за собою відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до положень ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Перешкоджаючи [PERSON] у спілкуванні із дітьми, позбавляє їх як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дітей та сімейним цінностям. В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення [PERSON] чотирнадцяти років, вона вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Також, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Встановлено, що 12.06.2023 між адвокатами Дудіним Л.В. та [PERSON]. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги у Тростянецькому районному суді Вінницької області під час розгляду справи №147/576/23. Пунктом 2.1 договору визначено, що за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату в розмірі 20 000 грн. Також додано акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 13.06.2023 та розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги. Частиною 2 статті 137 ЦПК встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як зазначено вище, представник [PERSON] , адвокат Дудін Л.В., надав суду Договір про надання професійної (правничої) допомоги від 12.06.2023, акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 13.06.2023 на суму 20 000 грн. та розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved