Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 05.10.2018 р. у справі №726/1920/18 за [PERSON] визнано право власності на самочинно побудовану адмінбудівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 464,10 кв.м.. В процесі розгляду вказаної справи [PERSON] зазначалось, а судом було встановлено, що відсоток готовності адмінбудівлі літ. «Б» складає 100%. 07.11.2018 року на підставі згаданого рішення суду [PERSON] зареєстрував право власності на дану будівлю. Зазначив, що відповідач до Чернівецької міської ради чи її структурних підрозділів, для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не звертався. Так само Відповідачем не подавались декларації про готовність закінченого об`єкту до експлуатації, крім того не укладався й договір з Чернівецькою міською радою стосовно сплати внеску на пайову участь в розвитку інфраструктури міста. Натомість Чернівецькою міською радою прийнято рішення від 24.12.2015 року №54, яким затверджено Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців (далі Положення), яке передбачає, що дія Положення поширюється на всіх замовників будівництва, незалежно від форми власності, які здійснюють будівництво на території м. Чернівці. У відповідності до пункту 1.5 Положення, пайова участь замовника у розвитку інфраструктури м. Чернівці полягає у перерахуванні ним до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію коштів до бюджету розвитку міста. Згідно пункту 2.1 Положення розмір пайової участі з урахуванням інших не заборонених законом відрахувань, встановлених міською радою, становить 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта містобудування для нежитлових будівель та /або споруд. З урахуванням відсутності кошторисної вартості будівництва та невжиттям відповідачем дій по здачі об`єкта в експлуатацію, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради розраховано розмір пайової участі визначеного на підставі підпункту 2.2.1 Положення з урахуванням показника вартості спорудження об`єктів житла для Чернівецької області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що складає 424 187 грн. 40 коп.. Беручи до уваги, що відповідач визнав право власності на самочинне будівництво ще 05.10.2018 року, проте не виконав свого зобов`язання щодо укладення договору про пайову участь та не вживає заходів щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що свідчить про спробу замовника уникнути виконання обов`язку щодо сплати внеску з пайової участі до інфраструктури міста, Чернівецька міська рада змушена звернутись повторно з позовною заявою до суду, оскільки вже зверталася з позовною заявою до Першотравневого районного суду (справа №726/700/20), з вимогою стягнути з [PERSON] збитків (упущеної вигоди) в сумі 424 187 грн. 40 коп.. Колегією Верховного Суду розглянуто справу та винесено постанову від 07 грудня 2022 року, в якій касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково та вирішено постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року скасувати; рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а у решті - залишити без змін; стягнути з Чернівецької міської ради на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 12 725, 62 грн., сплачений за розгляд справи у суді касаційної інстанції. Зокрема, Постановою прямо вказано на необхідність сплати [PERSON] на користь територіальної громади Чернівецької міської ради безпідставно збережених коштів у сумі 424 187, 40 грн.. На підставі викладеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив стягнути з [PERSON] на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 424 187 грн. 40 коп. та судові витрати. Представником відповідача - адвокатом Якобишеною Т.Д. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності яку обґрунтовувала, тим, що позивач звернувся до до суду із даним позовом 07.04.2023 року, а право власності за [PERSON] на самочинно побудовану адмінбудівлю за адресою [ADDRESS] загальною площею 464,10 кв.м. визнано рішенням Садпрського районного суду м. Чернівці 05.10.2018 року (цивільна справа № 726/1920/18), тобто строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів розпочався 05.10.2018 року та на момент звернення Чернівецької міської ради у квітні 2023 року до суду із даним позовом сплинув не пізніш ніж 05 жовтня 2021 року. Вважає, що саме з моменту ознайомлення із позовною заявою [PERSON] по цивільній справі №726/1920/18 та подачі до суду заяви про розгляд справи за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення позову, позивач (Чернівецька міська рада) дізналася про порушення свого права. Також вважає, що звернення до суду обравши невірний спосіб захисту не є поважною причиною для поновлення строків позовної давності. Оскільки саме позивач повинен довести поважність причин пропуску строку позовної давності та факт своєї необізнаності щодо набуття відповідачем права власності на спірне майно просила застосувати строк позовної давності до вимог Чернівецької міської ради та відмовити у задоволенні позову. Представником позивача подано до суду заперечення за подану заяву про застосування строків давності згідно яких у відповідності до положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийнятої відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб, на усій території України» встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який з урахуванням неодноразового продовження, діяв до 30.06.2023 року. Крім того у зв`язку із збройною агресією рф проти України, введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р., також прикінцеві та перехідні положенню Цивільного кодексу України були доповнені пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на те, що строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України (в редакції, станом на момент пред`явлення позову) продовжені на строк дії карантину в Україні, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 (строк дії карантину було встановлено де 30.06.2023 р.) вважають, що строк позовної давності Чернівецькою міською радою не пропущено. Також зазначив у випадку, якщо суд дійде висновків про пропущення строків позовної давності, просив врахувати той факт що справа №726/700/20, за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 424 187 грн. 40 коп., що є нерозривно пов`язаною із даною справою слухалась колегією Верховного Суду, що займає тривалий період часу, а отже наявні підстави для визнання поважними причин пропущення строків позовної давності. З урахуванням викладеного просила заяву про застосування строків позовної давності залишити без задоволення. У випадку визнання строків позовної давності пропущеними, просили визнати причини зазначені у заяві поважними та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява згідно якої не заперечувала щодо відкладення судового засідання у зв`язку із неявкою представника відповідача. Натомість представником відповідача - адвокатом Якобишеною Т.Д. 19.07.2023 року надано заяву про розгляд справи без її участі та участі довірителя. Просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у заяві про застосування позовної давності. Враховуючи, що представником відповідача надано заяву про розгляд справи без їх участі станом на 07.09.2023 року відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріли цивільної справи приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці №726/1920/18 від 05.10.2018 р. у справі за позовом [PERSON] до Чернівецької міської ради визнано за ним право власності на самочинно побудовану адмінбудівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 464,10 кв.м.. Згідно тексту даного рішення представник Чернівецької міської не заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу без його участі. Отже щонайменше з 05.10.2018 року у Чернівецької міської ради почався перебіг строку позовної давності із вимогою до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Поряд з цим із позовом до [PERSON] позивач звернувся 07.04.2023 року тобто поза межами 3-х річного строку визначеного ст. 257 ЦК України. Стосовно посилань позивача на розгляд цивільної справи №726/700/20 за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 424 187 грн. 40 коп., що є нерозривно пов`язаною із даною справою, проводився Верховним судом, що займає тривалий період часу, суд зазначає наступне. Встановлено, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2022 року у справі №726/700/20 за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] про відшкодування збитків (упущеної вигоди), якою змінено мотивувальну частину рішення першої інстанції - відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Отже, ухвалення та набрання законної сили судовим рішенням у справі №726/700/20 з висновком про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах не змінює визначений законом порядок визначення та обчислення строку позовної давності. Крім цього обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. А тому обрання особою в іншій справі неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення позовної давності у розумінні частини 5 статті 267 ЦК України. Щодо посилань на продовження строку позовної давності у зв`язку із встановленням постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийнятої відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб, на усій території України» карантину з 12 березня 2020 року. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 р. № 731-ІХ пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». Отже законодавцем передбачено, що суд може визнати причини пропуску строку поважними, якщо вони зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку із карантином. Виходячи з того, що позивач є органом місцевого самоврядування та внаслідок запровадження карантину не припиняв своєї діяльності як і не припиняли своєї діяльності суди, не мав об`єктивної неможливості звернутися із позовними вимогами до [PERSON] в межах трьох річного строку. Посилання на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії також не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку позовної давності оскільки такі зміни були запровадженні Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року, тобто після спливу строку позовної давності (05.10.2021 року). Враховуючи викладене суд погоджується з аргументами представника відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду за захистом порушеного права у спірних правовідносинах, тому заява про застосування у цій справі позовної давності підлягає задоволенню, а у позові слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed