Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

29.06.2021 позивачка [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області, в якій, з урахуванням уточнених в ході судового розгляду позовних вимог, просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002, шляхом приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0019 га в попередній стан. Обґрунтування позовних вимог. Позивачка [PERSON] у позовній заяві вказала, що їй на праві власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у 2019 році з порушенням будівельних норм збудували господарську будівлю (шопу) на межі земельної ділянки позивачки, а в червні 2021 року самовільно захопили частину її земельної ділянки площею 0,0103 га та перегородили її огорожею, де поскладані бруси. Внаслідок протиправних дій відповідачів позивачка позбавлена можливості користуватися своєю власністю, а тому змушена звернутись до суду. За результатами повторного авторозподілу справи між суддями від 30.09.2021 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик\~О.І. Ухвалою суду від 04.10.2021 цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 09.06.2022 представник позивачки [PERSON] подав заяву про уточнення позовної заяви, яка прийнята судом до розгляду. 14.06.2022 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, щодо уточнених вимог заперечила, зустрічний позов не було пред`явлено. Інших заяв по суті та клопотань не надходило до суду. Ухвалою суду від 07.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав та доводів, викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви. Пояснив, що сторони в справі є сусідами. Відповідачі в справі не завершили приватизацію їх земельної ділянки, натомість, самовільно встановили дерев`яну огорожу на земельній ділянці, яку позивачка [PERSON] приватизувала ще у 2018 році. Такими діями, відповідачі чинять перешкоди позивачці в користуванні її земельною ділянкою. У ході судового розгляду справи відповідачі добровільно частково усунули перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою, а відтак, представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням цього та просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002, шляхом приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0019 га в попередній стан. Просив вирішити питання судових витрат у справі. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнавали, покликаючись на те, що вони здійснюють приватизацію суміжної з позивачкою земельної ділянки, кадастровий номер 4625584900:01:016:0013, площею 0,2171 га. У ході приватизації та розроблення відповідних документів, з`ясувалась, що має місце накладка цих земельних ділянок, а тому вони не згідні з проведеними замірами позивачки щодо самовільно захопленої ними її земельної ділянки. У подальшому, в ході судового розгляду відповідачі частково усунули перешкоди, а саме, звільнили частину самовільно захопленої ним частини спірної земельної ділянки та розібрали встановлену ними дерев`яну огорожу. Після дослідження судом поданого представником позивача плану земельної ділянки, розробленого спеціалістом станом на 01.06.2023, відповідачі визнали позов та вказали, що усунуть перешкоди позивачці в користуванні її земельною ділянкою площею 0,0019 га, тобто, заберуть встановлену ними дерев`яну огорожу. Щодо судових витрат, то заперечили такі в частині стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, щодо витрат на залучення експерта та судового збору не заперечили. Представник третьої особи Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області Зубрицька Г.О. у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без їх участі, позовну заяву підтримує та заперечень проти прийнятого рішення не має. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно з плану відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 2015 року, погодженого начальником відділу Держгеокадастру у Турківському районі Г.Косолович, головою сільської ради В. Комарницьким та начальником відділу містобудування та архітектури, головним архітектором Турківського району П. Юдицьким, власником землі загальною площею 0,1564 га є [PERSON] . З Договору дарування земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 21.05.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №494, посвідченого приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Львівської області видно, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,1564 га, яка розташована за адресою : Львівська область Турківський район село Либохора для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002 відповідно до кадастрового плану земельної ділянки. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ витягу 124611862 від 21.05.2018), позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1564 га, кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002. З Акту, складеного 09.06.2021 старостою села Либохора [PERSON] , завідувача сектору з питань регулювання земельних відносин Воропай Я., в присутності власника земельної ділянки [PERSON] та жителя с. Либохора [PERSON] , щодо вирішення земельних спорів видно, що 04.06.2021 року в присутності голови Боринської селищної ради М. Шкітака, сертифікованим інженером-землевпорядником ДП "Львівський проектний інститут землеустрою" В.Чумаком було винесено межі земельної ділянки на місцевості [PERSON] та встановлено межові знаки. Однак, станом на 09.06.2021, [PERSON] навмисно знищено межові знаки (викинуті дерев`яні кілки) та знищено траву орієнтовано на площі 63 кв. метри. З Акту від 14.06.2021 складеного старостою села Либохора [PERSON] , завідувача сектору з питань регулювання земельних відносин [PERSON] , в присутності власника земельної ділянки [PERSON] щодо вирішення земельних спорів, видно, що після складання акту від 09.06.2021 станом на 14.06.2021 [PERSON] та [PERSON] встановили дерев`яну загорожу на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідно до плану земельної ділянки [PERSON] в с. Либохора, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] станом на 03.06.2022 межа ділянки з кадастровим номером 4625584900:01:016:0002 згідно з правом власності становить - 0,1564 га, а межа ділянки для усунення перешкоди в натурі становить - 0,0103 га. Як видно з фотознімків, які подані представником позивача [PERSON] (арк. справи 139-140), на таких відображено та зафіксовано дерев`яну загорожу на земельній ділянці позивачки. З відповіді Боринської селищної ради №1435/02-25 від 22.11.2022, видно, що комісія спеціалістів сектору з регулювання земельних відносин селищної ради не виходила до [PERSON] та [PERSON] в зв`язку з тим, що звернень до селищної ради не надходило від вищезгаданих громадян. Відповідно до відповіді від 30.11.2022 №38 на запит від 25.11.2022 №24-11-22 староста с.Либохора Боринської селищної ради М.Ф. Щур, повідомляє, що довідки протягом листопада 2022 року громадянам [PERSON] та [PERSON] не видавалися. Згідно з відповіді №1554/02-25 від 16.12.2022 Боринської селищної ради та відповіді №57 від 16.12.2022 старости с.Либохора Боринської селищної ради, видно, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється з 07.04.2022 по теперішній час, станом на 16.12.2022, а також повідомляють про те, що протягом листопада - грудня 2022 року звернень щодо земельних питань від [PERSON] та [PERSON] в селищну раду не надходило, довідки не видавалися та участі у складанні будь-яких документів вищевказаним громадянам не приймали. Відповідно до відповідей голови Боринської селищної ради Шкітака М.М. №228/02-25 від 13.02.2023 та старости села Либохора [PERSON] №10 від 10.02.2023, звернень щодо земельних питань від [PERSON] та [PERSON] в селищну раду не надходило, довідки не видавалися. З відповіді старости села Либохора [PERSON] №22/17-02/14 від 29.03.2023, видно, що огорожа, яка знаходиться на приватизованій земельній ділянці гр. [PERSON] демонтована і перенесена, а в разі незгоди землекористувача земельної ділянки [PERSON] потрібно звернутися до ліцензованої проектної організації для виносу меж в натурі на місцевості. Відповідно до плану земельної ділянки кадастровий номер 4625584900:01:016:0002, власником якої є [PERSON] в с. Либохора, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] , станом на 01.06.2023, межа ділянки згідно права власності становить - 0,1564 га, а межа ділянки для усунення перешкоди в натурі становить - 0,0019\~га. Як видно з фотознімків, які подані представником позивача [PERSON] , на таких відображено наявність дерев`яної огорожі на земельній ділянці позивачки. З Акту, складеного 04.07.2023 комісією в складі старости села Либохора Щур М., головного спеціаліста по регулюванню земельних відносин Боринської селищної ради Цуняк С.О., депутата с. Либохора [PERSON] видно, що комісією було оглянуто земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , та встановлено, що земельна ділянка огорожена металевою сіткою, порушень не виявлено. [PERSON] безпідставно не підписує границі земельної ділянки. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав (№ витягу329272785 від 15.04.2023), відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,2 кв. м. Як видно з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№\~витягу\~НВ-5300612892023 від 26.07.2023), такий виданий відповідачу [PERSON] , форма власності - інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня, вид цільового призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) місце розташування: [ADDRESS] , загальною площею 76,2 кв. м. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, за кадастровим номером земельної ділянки 4625584900:01:016:0013, площа земельної ділянки всього становить 0,2171 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: малоповерхова забудова - 0,0092, малоповерхова забудова - 0,0026, малоповерхова забудова - 0,0127, малоповерхова забудова - 0,1926. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.08.2023 за №29-13-0.2-3784/2-23, видно, що за даними Державного земельного кадастру перетин між земельними ділянками з кадастровими номерами 4625584900:01:016:0002 та 4625584900:01:016:0013 відсутній. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою яку, як вказує позивачка самовільно захопили відповідачі та встановили дерев`яну огорожу. Вирішуючи цей спір, відповідно до встановлених спірних правовідносин, суд виходить з таких мотивів та норм закону. У положеннях ст. 41 Конституції України закріплено правову норму про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У положеннях ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 386 ЦПК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відтак, аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 264/7200/18 від 18.01.2021 висловлено позицію про те, що з системного аналізу положень ст. 116,123,124, ч. 2 ст. 134, ст. 212 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV, можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. У ході судового розгляду справи, суд встановив, що позивач [PERSON] є власницею земельної ділянки з кадастровим номером: 4625584900:01:016:0002, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить їй на праві приватної власності. Сторони в справі є суміжними землекористувачами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи в суді не завершили процедуру приватизації земельної ділянки з кадастровим номером 4625584900:01:016:0013, яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером 4625584900:01:016:0002 та власником якої є позивачка [PERSON] . З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, Актів Боринської селищної ради від 09.06.2021, 04.06.2021, суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] встановили дерев`яну загорожу на земельній ділянці позивачки [PERSON] по [ADDRESS] , знищили межові знаки. Відповідно до плану земельної ділянки [PERSON] в с. Либохора, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] станом на 03.06.2022 межа ділянки з кадастровим номером 4625584900:01:016:0002 згідно з правом власності становить - 0,1564 га, а межа ділянки для усунення перешкоди в натурі становить - 0,0103 га. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечуючи позовні вимоги [PERSON] вказували, що не погоджуються з проведеними замірами земельних ділянок, оскільки має місце накладення їх земельних ділянок. Однак, такі твердження відповідачів спростовані відповідю Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.08.2023 за №29-13-0.2-3784/2-23, з якої видно, що за даними Державного земельного кадастру перетин між земельними ділянками з кадастровими номерами 4625584900:01:016:0002 та 4625584900:01:016:0013 відсутній. У ході судового розгляду справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] частково усунули перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою та згідно з наданим представником позивачки [PERSON] планом земельної ділянки [PERSON] в с. Либохора, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] станом на 01.06.2023, межа ділянки з кадастровим номер 4625584900:01:016:0002 відповідно до права власності становить - 0,1564 га, а межа ділянки для усунення перешкоди в натурі становить 0,0019\~га. З урахуванням цього письмового доказу, представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги та, з урахуванням дійсних встановлених на час судового розгляду справи обставин справи, просив задоволити позов та зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002, шляхом приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0019 га в попередній стан. Після дослідження плану земельної ділянки позивачки [PERSON] від 01.06.2023, відповідачі визнали той факт, що вони самовільно захопили частину земельної ділянки позивачки площею 0,0019 га та вказали, що усунуть перешкоди шляхом приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки в попередній стан, тобто заберуть встановлену ними огорожу. Отже, на підставі досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів у справі, суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди у реалізації власником [PERSON] її права користування спірною земельною ділянкою площею 0,0019 га, на якій встановили огорожу, що в свою чергу визнали відповідачі в судовому засіданні. Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши дійсні обставини справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в цілому, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 4625584900:01:016:0002, шляхом приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0019 га в попередній стан, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору, витрат на професійну правову допомогу та витрат на залучення спеціаліста. За подання позову позивачка сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому з відповідачів необхідно стягнути на користь позивачки сплачений та документально підтверджений розмір судового збору в сумі 908,00 грн., з кожного по 454,00 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то такі позивачка та її представник просять стягнути в розмірі 12 500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК УКраїни, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.\~3\~ст.\~137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.\~4\~ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як видно з матеріалів справи адвокат Миньо М.М. як представник позивачки, діяв на підставі Ордеру серії ВС №1093161 від 22.08.2021 та Договору №20-06-21 про надання правової допомоги від 22.06.2021. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн. представник позивачки [PERSON] - адвокат Миньо М.М. подав такі докази: Договір №20-06-21 про надання правової допомоги від 22.06.2021; Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №20-06-21-1 від 10.10.2022 згідно з яким вказано послуги за оформлення позовної заяви в сумі 2500,00 грн., оформлення позовної заяви про уточнення з додатками - в сумі 1000,00 грн., надання консультації з виїздом на місце та участю під час вимірювання земельної ділянки - в сумі 2000,00 грн., участі в судових засіданнях (7 судоднів) - на суму 7000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №20-06-21-1 від 10.10.2022 на суму 12 500 грн. З урахуванням викладених вище вимог закону до визначення розміру витрат на правову допомогу, заперечення таких витрат відповідачами, беручи до уваги рівень складності та категорії справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд,

Outcome: approved