Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] (далі [PERSON] ) звернулася до Харківського районного\~суду Харківської\~області з позовною заявою до [PERSON] та після остаточних уточнень просила визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт), житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 05 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «УКРАЇНА» р. № Н9-226. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначила, що 05 березня 1998 року, за договором купівлі-продажу реєстр. № Н9-226, укладеним на Біржі нерухомості та основних фондів «УКРАЇНА», вона придбала у [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв його представник [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] за 9550,00 гривень. Відповідно до п.п.1, 1.1 вказаного Договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.2 зазначеного Договору, будинок А-1, житловою площею 45,9 кв.м. з надвірними будівлями літ. «Б»- літня кухня, літ. «В»- сарай, літ. «У» -уборная, №1,2,3 огорожа. Відповідно до п.1.4 вказаного договору будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Русько-Тишковської сільської ради народних депутатів Харківського району, Харківської області та зареєстровано в МБТІ 27.02.1998 року, рег.31-91. У зв`язку з впорядкуванням номерів Русько-Тишківською сільською радою по [ADDRESS] , був присвоєний номер 16. Вони домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному нами договорі купівлі-продажу реєстр. № Н9-226, від 05 березня 1998 року. При цьому були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору: відповідач отримав гроші у сумі 25451,00 (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню і передав мені всі документи і ключі від житлового будинку, було сплачено державне мито. Після отримання грошей і передачі ключів і всіх документів відповідач ще декілька місяців жив у вищезазначеному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а потім виїхав у невідомому мені напрямку, і засвідчити угоду нотаріально на даний час не представляється можливим. Як вбачається з п.9 зазначеного Договору, відповідно до\~ст.227 ЦК України\~договір підлягає обов`язковій реєстрації в органах БТІ. Житловий будинок в [ADDRESS] , зареєстрований КП «ХРБТІ» в цілому за [PERSON] . З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння даним житловим будинком у повному обсязі, з часу купівлі продажу, тобто з 05.03.1998 року по теперішній час, впродовж двадцять років ніяких взаємних претензій у сторін по договору не було. Ніяких вимог ані покупець ані продавець житлового будинку один до одного не заявляли. Отже при вчиненні договору купівлі-продажу будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу жилого будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, відповідач, у свою чергу правовстановчого документу на своє ім`я не має, укласти нотаріально договір не можливо, що унеможливлює позивачу в інший спосіб захистити свої права. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року позов залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.04.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.\~ \~ \~ \~ \~ Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник до суду не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали. Третя особа - Біржа нерухомості та основних фондів «Україна» в судове засідання не з`явилися, причин неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1\~ст.4ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст.81ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.03.1998 року, за договором купівлі-продажу реєстр. № Н9-226, укладеним на Біржі нерухомості та основних фондів «УКРАЇНА», [PERSON] придбала у [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв його представник [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] за 9550,00 гривень. Відповідно до п.п.1, 1.1 вказаного Договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.2 зазначеного Договору, будинок А-1, житловою площею 45,9 кв.м. з надвірними будівлями літ. «Б»- літня кухня, літ. «В»- сарай, літ. «У» -уборная, №1,2,3 огорожа. Відповідно до п.1.4 вказаного договору будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Русько-Тишківської сільської ради народних депутатів Харківського району, Харківської області та зареєстровано в МБТІ 27.02.1998 року, рег.31-91 Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Укладений договір купівлі-продажу № Н9-226 від 05.03.1998 р. фактично був виконаний сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, але не був нотаріально посвідчений, оскільки при укладанні даного договору сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (далі - Закон), відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, Закон вступив в протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1\~ст.227 Цивільного Кодексу України\~(в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47ЦК України\~в редакції 1963 року). Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 05.03.1998, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Згідно з ч. 2\~ст.47ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2\~ст.220ЦК України\~(в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2\~ст.47ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) і ч. 2\~ст.220ЦК України\~застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами був підписаний сторонами правочину\~продавцем [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв його представник [PERSON] , і покупцем [PERSON] , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № БН9-226, підписаний Президентом біржи та посвідчений гербовою печаткою. Даний договір був зареєстрований у КП «ХРБТІ», про що внесено запис в реєстрову книгу № 1 за №181, викладене підтверджується копією договору купівлі-продажу № Н9-226 від 05.03.1998 року. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за 25 451,00 грн., які покупцем було сплачено. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору). Відповідно до п. 1.4 цього Договору, правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Руссько-Тишківської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 27.02.1998р.н., який зареєстровано у міжміському бюро технічної інвентаризації 27.02.1998р. Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно\~ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2\~ст.47ЦК УРСР\~та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved