Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Незвінського Д.Я. звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю до досягнення ним чотирнадцятирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вона та [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстровано 07.07.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 49. Разом з цим, нею також подано позов про розірвання шлюбу (справа № 758/7425/22), остаточне рішення в якій станом на день звернення до суду з даним позовом не ухвалене. У шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, що і стало підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу. Питання щодо опіки спільних дітей сторонами не вирішено, а тому, на підставі ч. 4 ст. 29 СК України, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.11.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та зобов`язано Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві адміністрації надати суду висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом неодноразового надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду не врученими з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.53,54), «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.63,64, 72,73, 81,82, 94,95, 105,106, 118, 130,131, 1137,138), про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення в яких вказав на неможливість подання висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] у зв`язку з його перебуванням разом з матір`ю за межами території України. Також просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання жодного разу не з`явився, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстровано 07.07.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 49. [PERSON] подано до Подільського районного суду м. Києва позов до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 758/7425/22). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 26.08.2022, складеного посадовими особами служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, у вказану дату відбулось обстеження умов проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . За наслідками обстеження з`ясовано, що умови проживання задовільні, у дитини окрема кімната, де є ліжко, шафа-купе, письмовий стіл, іграшки особисті речі дитини та одяг. За адресою квартири мешкають та зареєстровані позивач та спільна дитини сторін. Стосунки у родині добрі. Мати створила всі умови для повноцінного виховання та розвитку дитини (а.с. 27,28). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 25.08.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 30). З медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯТ № 794789 від 14.09.2022 вбачається, що у позивача ознак психіатричних захворювань не виявлено (а.с. 31). З медичної довідки про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЖ № 976527 від 14.09.2022 вбачається, що у позивача ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с. 32). Також суд бере до уваги рішення Подільського районного суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 758/6113/22 за заявою [PERSON] , в якому судом встановлено безумовні факти систематичного вчинення з боку [PERSON] відносно заявниці психологічного насильства (а.с.22-25). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 09.11.2020 у справі № 487/7241/18, провадження № 61-22623св19. Частиною четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її виховані, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріали справи свідчать про відсутність висновку відповідного органу опіки та піклування з наданням відповіді про неможливість надання висновку, оскільки позивач разом з дітьми перебувають за кордоном через воєнний стан. Тобто, саме з підстав наявності об`єктивних причин неможливості виконання заходів, передбачених ст. 19 СК України та п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 № 866, вказаний орган опіки та піклування не зміг подати до суду висновок щодо розв`язання спору. При таких обставинах суд приходить до висновку, що передбачений ч.5 ст.19 СК України письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу визначення місця проживання дітей не може бути поданий суду у цей час та при таких обставинах з об`єктивних причин. Разом із тим суд наголошує, що орган опіки був залучений до участі у справі, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи та представником органу опіки подано заяву про розгляд справи в його відсутність. При цьому згідно з частиною 10 статті 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини. А частиною першою цієї статті врегульовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виходячи з необхідності захисту прав дітей та

Outcome: approved