Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.11.2015р. у Вовчанській ЦРЛ внаслідок неналежного виконання лікарями своїх обов`язків, що виявилося у несвоєчасному та неправильному наданні медичної допомоги матері позивачки [PERSON] , [INFO] , остання померла. За ухвалами Вовчанського районного суду Харківської області [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 КК України, а кримінальне провадження закрито. За змістом судового рішення 28.11.2015р. [PERSON] перебувала на денній зміні у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги та виконувала обов`язки лікаря, коли в цей день о 19 год. 25 хв. до приймального відділення КЗОЗ «Вовчанська ЦРЛ» була доставлена [PERSON] , якій [PERSON] поставила діагноз: «Правобічна не госпітальна пневмонія, ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія», який згідно висновку експерта був визначений невірно. Діючи в межах невірно поставленого діагнозу [PERSON] призначила [PERSON] цефтраксон, панангін, кокарбоксілаза, в результаті чого [INFO] [PERSON] померла в лікарні. В той час, [PERSON] заступивши на денну зміну черговим лікарем відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги 29.11.2015р. о 08.00 год., після огляду [PERSON] о 09.30 год. та вивчення історії хвороби , призначила хворій корнітин та аспаркам. За висновком експерта причиною смерті матері позивачки став гострий трансмуральний інфаркт міокарду та його ускладнення, оскільки на електрокардіограмі містилися ознаки інфаркту міокарда, а тому лікування повинне було проводитися в умовах відділення інтенсивної терапії. В результаті неправомірних дій лікарів потерпілій було спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок злочину настала смерть близької їй людини - матері, вони постійно піклувалися одна про одну, мати допомагала у повсякденному житті не тільки позивачці, а й іншим рідним, а тому її втрата викликала сильне душевне переживання, вона передчасно пішла із життя, а позивач втратила підтримку та опору в житті, була вимушена змінювати життєві устої, що негативно вплинуло на її душевний стан, відобразилося на її здоров`ї, загострилася гіпертонічна хвороба, почало часто боліти серце, стали постійними головні болі. Шостий рік змушена витрачати на поїздки до правоохоронних органів та суду, витрачати свій особистий час, що постійно нагадує обставини трагічної смерті матері. Крім цього, вона понесла витрати на поховання матері та спорудження пам`ятника, які повинен відшкодувати відповідач. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь: моральну шкоду в розмірі 600 000, 00 грн, матеріальну шкоду в розмірі 27 780, 00 грн, судовий збір в розмірі 6 000, 00 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн (а.с.192 т.1). Відзив на позов Відповідач направив відзив на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач не наводить правового обґрунтування підстав для відповідальності відповідача, а тому суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Крім цього, позивач не надала жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, зокрема: про погіршення стану її здоров`я, негативних переживань, в тому числі підтверджених висновками психолога, психологічної експертизи тощо. Водночас, неможливо розмежувати обсяг страждань спричиненій потерпілій лікарями та невизначених ніким дій відповідача, про що свідчить відсутність будь-яких доказів (а.с.162-168 т.1). Заперечення третьої особи Третя особа [PERSON] направила до суду пояснення в якому просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності, оскільки заяву до правоохоронних органів потерпіла подала 20.05.2016р., а кримінальне провадження № 12018220260000753 було розпочате 07.08.2018р. Крім цього, вона постійно свою вину заперечувала, вважаючи докази недопустимими (а.с.124 т.1). 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Згідно ухвали Вовчанського районного суду Харківської області від 21.07.2021р. у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.74 т.1). Відповідно до ухвали цього суду від 16.09.2021р. замінено неналежного відповідача КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанської міської ради» на належного КНП «Вовчанська ЦРЛ» (а.с.145-147 т.1). За ухвалою цього ж суду від 14.12.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.217-218 т.1). На підставі ухвали Машівського районного суду від 01.12.2022р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с.225 т.1). 2.Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених підстав, зазначила, що з матір`ю спільно не проживала, але щодня спілкувалася, а тому відчуває моральні страждання і нині. Представник відповідача проти позову заперечував за безпідставністю. Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.57-58 т.2). 3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серіє [NUMBER] від 20.11.1970р., свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27.12.2011р. та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.12-14 т.1). За ухвалами Вовчанського районного суду Харківської області від 28.09.2020р. та 26.01.2021р., які набрали законної сили 05.10.2020р. та 02.02.2021р. відповідно, кримінальні провадження стосовно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] за ч.1 ст. 140 КК України закриті, обвинувачені звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за строками давності. За змістом обвинувачення 28.11.2015р. [PERSON] , перебувала на денній зміні у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги КЗОЗ «Вовчанська ЦРЛ» та виконувала функції та обов`язки лікаря, коли в цей день о 19 год. 25 хв. до приймального відділення була доставлена [PERSON] , якій [PERSON] поставила діагноз: «Правобічна негоспітальна пневмонія, ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія», який був визначений невірно. Діючи в межах невірно поставленого діагнозу та обраного лікування [PERSON] призначила [PERSON] цефтраксон, панангін, кокарбоксілаза. [INFO] [PERSON] заступивши на денні зміну о 08.00 год. черговим лікарем відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, не забезпечивши своєчасний огляд хворої, призначення лікування та лабораторне обстеження, після огляду [PERSON] о 09.30 год. та вивчення історії хвороби, діючи в межах поставленого невірного діагнозу та обраного методу лікування, неналежно виконуючи професійні обов`язки призначила хворій «корвінтин», «аспаркан», в результаті чого [INFO] [PERSON] померла в лікарні. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 509-КЕ/2017 від 18.12.2017р. причиною смерті [PERSON] став гострий трансмуральний інфаркт міокарду та його ускладнення (а.с.15-44 т.1). За висновком експерта № 527-КЕ/16 від 10.05.2017р. (в межах КП № 12016220260000530 від 21.05.2016р.) діагноз [PERSON] у вигляді «Правобічна негоспітальна пневмонія, ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія» визначений невірно, оскільки згідно даних обстежень мали місце ознаки гострого інфаркту міокарда, а тому лікування хворої повинне було проводитися в умовах відділення інтенсивної терапії, із використанням засобів, що мали бути направлені на усунення больового синдрому, поліпшенням реології крові, корекцією алектролітного та киснево-лужного стану, запобігання порушень серцевого ритму, запобігання розповсюдження зони інфаркту міокарда (а.с.45-67 т.1). Як видно з товарного чеку СПД « [PERSON] » від 20.06.2017р. було виготовлено та встановлено пам`ятник з граніту на загальну суму 13 630, 00 грн (5 730, 00 та 7 950,00). 01.12.2015р. за надання ритуальних послуг СПД « [PERSON] » було витрачено 14 150, 00 грн (а.с.70). Згідно витягу з наказу № 33к від 29.04.2015р. [PERSON] була прийнята на роботу за сумісництвом до КНП «Вовчанська ЦРЛ» на 0, 5 посади лікаря відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, а за наказом № 107к від 30.09.2016р. була звільнена за власним бажанням (а.с.116-117 т.1). Відповідно до наказу № 82к від 01.09.2000р. [PERSON] райпедіатру надано сумісництво 0, 5 ставки лікаря відділення ЕНМД КНП «Вовчанська ЦРЛ» та звільнено за наказом № 152к від 28.12.2018р. за власним бажанням (а.с.119-120 т.1). Мотиви суду Відповідно до частин першої - другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як видно з матеріалів справи 29.11.2015р. у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Вовчанська ЦРЛ» померла [PERSON] , а у кримінальному провадженні лікуючі лікарі - треті особи у справі були обвинувачені за ч.1 ст. 140 КК України, тобто в неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. Згідно висновків експертиз № 527-КЕ/16 від 10.05.2017р. та № 509-КЕ/2017 від 18.12.2017р. причиною смерті [PERSON] став гострий трансмуральний інфаркт міокарду та його ускладнення, тоді як діагноз у вигляді «Правобічна негоспітальна пневмонія, ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія» визначені невірно. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За таких обставин, оскільки треті особи під час виконання своїх обов`язків були працівниками КНП «Вовчанська ЦРЛ», а в результаті невірно поставленого ними діагнозу померла мати позивача, а відтак саме на відповідача покладений обов`язок відшкодування шкоди при виконанні працівниками своїх трудових (службових) обов`язків. Суд визнає безпідставними доводи представника відповідача про те, що позивач не вірно зазначила норми права, що підлягають застосуванню, оскільки за змістом ч.3 ст. 175 ЦПК України до позовної заяви не ставиться вимога зазначення норми права, тоді як відповідно до п.5 ч.4 ст. 264 ЦПК України суд самостійно зазначає норми права та мотиви їх застосування. Стосовно вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди Як видно з наданих позивачкою доказів нею були понесені витрати на ритуальні послуги в розмірі 14 150, 00 грн та на встановлення пам`ятника з граніту в розмірі 13 630, 00 грн, а всього 27 780, 00 грн. Згідно зі статтею 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивач, як донька померлої, взяла витрати з поховання на себе та встановила пам`ятник, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача про розмір витрат, а відтак суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 27 780, 00 грн матеріальної шкоди є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Щодо доводів про відшкодування моральної шкоди. Як на підставу відшкодування 600 000, 00 грн моральної шкоди позивач посилалася на те, що внаслідок злочину настала смерть близької їй людини - матері, оскільки вони постійно піклувалися одна про одну, а тому її втрата викликала сильне душевне переживання, вона втратила підтримку та опору в житті, була вимушена змінювати життєві устої, що негативно вплинуло на її душевний стан та відобразилося на її здоров`ї, загострилася гіпертонічна хвороба, почало часто боліти серце, стали постійними головні болі. Шостий рік змушена витрачати на поїздки до правоохоронних органів та суду, витрачати свій особистий час, що постійно нагадує обставини трагічної смерті матері. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач не довела належними та допустимим доказами зміни у її стані здоров`я, щодо загострення гіпертонічної хвороби, болів серця та голови, а також змін життєвих устоїв та що саме вони включають. Водночас, враховуючи те, що внаслідок невірно виставленого діагнозу лікарями КНП «Вовчанська ЦРЛ» померла мати позивачки, що є невідворотною подією та спричинило їй душевні страждання, які продовжуються до цього часу, вона змушена відстоювати своє право в суді, що постійно нагадує обставини трагічної смерті матері, а тому враховуючи глибину страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, що становить 300 000, 00 грн. Щодо доводів третьої особи про застосування строку позовної давності до вимог позивачки, суд зазначає, що відповідно п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1,4 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подана квитанція- угода № 27 від 15.06.2021р. про отримання адвокатом Лазебним Ю.О. від позивачки 5 000, 00 грн за надання консультації, підготовки позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді, а також ордер адвоката (а.с.68, 126 т.1). Водночас, як видно з матеріалів справи, позов [PERSON] не є складним, стосується відшкодування матеріальної шкоди після завершення розгляду кримінального провадження, що не передбачало наведення складних математичних розрахунків, хоча адвокат брав участь у шести судових засіданнях (а.с.84, 143, 182, 186, 216 т.1), але ним не наведено обґрунтування вартості однієї години або іншої величини. Разом з тим, оскільки попередній розмір витрат на правничу допомогу в позовній заяві не був визначений, ні позивач, ні його представник не подавали суду документи про обсяг виконаних робіт та про запланований обсяг робіт в більшому розмірі, а відтак суд дійшов висновку, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. Отже, враховуючи те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи відсутність обґрунтування вартості щодо кожного виду наданих послуг, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, не являється співмірним і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність їх зменшення до 2 000, 00 грн. Водночас, враховуючи те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 044, 00 грн витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини вимог. Натомість, враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу майнового характеру, а позов в цій частині задоволено повністю, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908, 00 грн, а враховуючи часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 000, 00 грн сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial