Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

у лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсною угоду, оформлену від імені [PERSON] з АТ «Сенс Банк» № 501440657 від 14.12.2022; зобов?язати АТ «Сенс Банк» списати кредитний ліміт у розмірі 39 700 грн та зобов?язати припинити нарахування відсотків та штрафних санкцій за угодою. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є потерпілою від шахрайських дій, оскільки 14.12.2022 отримала телефонний дзвінок від особи, яка представилась менеджером банку, в якому у позивача відкрито картковий рахунок для зарахування заробітної плати, та повідомив про зарахування двох платежів по 6 500 грн та платежу у розмірі 1 000 грн, за вакцинацію від коронавірусу. Використовуючи банківський рахунок позивача [NUMBER] , відкритий в АТ «Сенс Банк», невстановлені особи провели ряд незаконних операцій по заявці з кредитування та оформлено кредит типу «Кредит готівкою на суму 50 000 грн» із фіксованою процентною ставкою у розмірі 19,99%, строком на 48 місяців. Кредитний договір укладено шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501440657 від 14.12.2022. Позивач зазначає, що жодної заяви не подавала, та ніяких договорів не підписувала. З приводу вказаних обставин позивач 15.12.2022 звернулась до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Залишок коштів становить 11 814 грн., після звернення до відповідача вказаний залишок переведено на кредитну картку, а зарплатну картку заблоковано. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21-22). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2023 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 28). 02.08.2023 до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача, в яких останніх заперечив недійсність оспорюваного договору, зазначивши, що позивач є клієнтом банку з 04.03.2021 року, підписавши анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Одночасно позивачем була підписана оферта на укладення угоди про обслуговування платіжних карток. Таким чином, позивач отримала доступ до всіх банківських послуг, що пропонуються банком. 14.12.2022 позивачем через мобільний додаток SENSESUPERAPP було здійснено авторизований вхід з успішним введенням логіну та паролю, та подано до банку дистанційними каналами зв?язку відповідну оферту № 501440657 від 14.12.2022 в електронному вигляді. Таким чином, позивачем ініційовано отримання споживчого кредиту на особисті цілі на умовах, викладених в оферті. Вказану оферту підписано аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора шляхом введення у мобільному додатку одноразового цифрового паролю (ОТП-код), який було направлено банком клієнту на її особистий номер мобільного телефону [NUMBER] , зареєстрований як фінансовий номер клієнта по картці та вказаний у анкеті-заяві. Також, на вказаний номер телефону направлено умови кредитування. Після вчинення всіх необхідних дій, грошові кошти у розмірі 50 000 грн зараховано позивачу на картковий рахунок. За вказаних обставин, представник відповідача зазначив про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Інші клопотання, заяви процесуального характеру від учасників справи не надходили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2021 року [PERSON] підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Одночасно позивачем була підписана оферта на укладення угоди про обслуговування платіжних карток. Таким чином, позивач отримала доступ до всіх банківських послуг, що пропонуються банком. 14.12.2022 позивачем через мобільний додаток SENSE SUPERAPP позивачем [PERSON] було здійснено авторизований вхід з введенням логіну та паролю, та подано до банку дистанційними каналами зв?язку відповідну оферту № 501440657 від 14.12.2022 в електронному вигляді. Вказану оферту підписано аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора шляхом введення у мобільному додатку одноразового цифрового паролю (ОТП-код), який було направлено банком клієнту на її особистий номер мобільного телефону [NUMBER] , зареєстрований як фінансовий номер [PERSON] по картці та вказаний у анкеті-заяві. Відповідно до даних довідки про ідентифікацію від 26.07.2023, акцепт договору позичальником [PERSON] здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора 3870, час відправки ідентифікатора позичальнику - 14.12.2022 14:41:31; номер телефону, на який було направлено ідентифікатор [NUMBER] . Також, з довідки вбачається, що 14.12.2023 о 14:40:35 на номер мобільного телефону [NUMBER] банком позичальнику [PERSON] направлено повідомлення, зі змісту яких вбачається, що клієнту направлено код підтвердження згоди на кредит 3870. Сума кредиту 50 000 грн на 48 місяців. Річна ставка 19,99%. Платіж - 2 516,25 грн. Ефективна ставка - 52,72%. Код діє до 14.12.2023 14:45:33; 14.12.2023 о 14:41:31 кредит оформлено. Сума кредиту 50 000 грн на 48 місяців; Щомісячний платіж 2 516,26 грн до 14 числа кожного місяця. Таким чином, скориставшись одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер мобільного телефону, вказаний як фінансовий у картці клієнта, [PERSON] після вчинення всіх необхідних дій, отримала грошові кошти у розмірі 50 000 грн на картковий рахунок. Належними та допустимими доказами позивачем не спростовано вказаних обставин. За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. З матеріалів справи вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального аккаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв?язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації, обставина чого визнається позивачем. Договір підписано позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора - електронного підпису 3870. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Одночасно за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов?язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, суд надходить до того, що укладення кредитного договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Оскільки ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" допускає використання під час вчинення електронних правочинів як електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, доводи позивача про те, що остання не підписувала кредитний договір, є безпідставними. Оскільки оспорюваний позивачем кредитний договір не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним кредитним договором не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed