Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин . Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер двоюрідний брат позивача - [PERSON] , [INFO] . 08.08.2022 р. він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 02.05.2023 р. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав неподання документів, що підтверджують факт родинних відносин, а саме: свідоцтва про народження його батька - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є донькою брата [PERSON] - [PERSON] та двоюрідною сестрою позивача. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації спадкових прав позивача. Просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є двоюрідним братом [PERSON] , [INFO] . Заяви та клопотання сторін. Позивач та його представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надала. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.06.2023 р. відкрито провадження по справі, по справі призначене підготовче засідання. Ухвалою від 07.07.2023 р. закрито підготовче засідання. Ухвалою від 31.07.2023 р. витребувані докази за клопотанням позивача. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його матір - [PERSON] , є рідною тіткою позивача, що підтверджується її автобіографією, посвідченою начальником відділу діловодства та архівної справи ХНУМГ ім..О.М.Бекетова Мартиненко Л.М., свідоцтвом про народження [PERSON] , інформацією, що міститься в Будинковій книзі для прописки громадян. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей з автобіографії до складу сім`ї [PERSON] входили: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , брат - [PERSON] , брат - [PERSON] , сестра - [PERSON] . Відповідно до Будинкової книги [PERSON] , [PERSON] та батько позивача - [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть. [PERSON] 08.08.2022 р. звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 02.05.2023 р. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання документів, які б підтверджували факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме: свідоцтво про народження батька спадкодавця - [PERSON] та документ, що підтверджує смерть [PERSON] . Як вбачається з відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 21397/22136-26-23/15.3 від 18.05.2023 р., актові записи цивільного стану, складені відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області до 1920 р. та за 1932-1933 роки були передані на зберігання до Державного архіву Донецької області. Актові записи про народження, складені відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області за 1920-1931, 1934-1935 роки знаходились на зберіганні у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Донецькій області у м.Донецьку. Архів актових записів цивільного стану цього відділу залишився на тимчасово окупованій території Донецької області. Провести перевірку наявності паперового носія актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , не виявляється можливим. Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за №38598/35695-10-23/15.3 від 15.08.2023 р. перші та другі примірники актових записів цивільного стану за 1929 р., складені відділами державної реєстрації актів цивільного стану міста Донецька Донецької області, залишились н тимчасово окупованій території України, тому провести перевірку наявності паперового носія актового запису про народження [PERSON] та надати копію зазначеного актового запису не уявляється можливим. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: - який факт заявник просить встановити та з якою метою; - причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; - докази, що підтверджують факт. До заяви про встановлення факту родинних відносин можуть додаватися такі документи та докази: - докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); - довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; - пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Сімейний кодекс України не містить визначення родини та родинних відносин, а лише зазначає, що є сім`єю та які особи складають сім`ю. Так відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Виходячи з вимог Цивільного кодексу України , Сімейного кодексу України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Що стосується документів, які підтверджують родинні стосунки, то слід зазначити, що законодавство України не встановлює їх вичерпного переліку. Перелік документів, які необхідні для того, щоб установити родинні стосунки осіб, визначається в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Такими документами відповідно до Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" можуть бути: паспорт, свідоцтва про шлюб, про народження, про розірвання шлюбу, про встановлення батьківства, переміну прізвища, імені. У разі відсутності документів про підтвердження родинних стосунків їх підтвердження здійснюється в судовому порядку. З роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є двоюрідним братом [PERSON] , [INFO] , доведено у повному обсязі, надані суду докази є належними, достовірними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета заявлених вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, даний факт також підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] . Встановлення даного факту має юридичне значення для позивача, оскільки необхідно для подальшої реалізації його спадкових прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved