Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

адвокат Вишковська В.І. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських [PERSON] прав та зміну способу стягнення аліментів на утриманні малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17 листопада 2010 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2014 року сторони фактично припинили свої шлюбні відносини та стали проживати окремо. З того часу відповідач не бачиться зі своїми дітьми та не цікавиться ними, не спілкується у жодній з можливих форм, тобто свідомо самоусунувся з їхнього життя та виконання своїх батьківських обов`язків. Молодший син позивачки ніколи не бачив батька, оскільки та той час йому не було навіть року, донці було майже три роки, однак вона його також майже не пам`ятає. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю, позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». 05.02.2020 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Також рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21.11.2016 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 27.07.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Пізніше, рішенням суду розмір аліментів було збільшено до 3000 грн. Станом на 01.07.2023 року сукупна заборгованість зі сплати аліментів становить 6000 грн. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, дітей не відвідує та ніколи не відвідував, не брав участі у їхньому вихованні. Діти проживають з позивачкою. Позивачка ніколи не чинила перешкод у спілкування відповідача з дитиною, однак він сам цього не бажає. Батька дітям замінив вітчим, [PERSON] , який разом з позивачкою створив їм умови для повноцінного проживання, виховання та всебічного розвитку. Отже, внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, страждають діти, порушуються їхні права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів, які повинні стягуватися з [PERSON] , вказуючи, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів, змінилися обставини, зокрема збільшилися потреби дітей. Вважає, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає зміні та визначені у частці від заробітку відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче засідання позивачка та її представник адвокат Вишковська В.І. не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Вишковська В.І. подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначила, що позовну вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримує повністю. Однак бажає змінити вимогу про зміну способу стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідач в підготовче засідання також не з`явився. До суду подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно. Представник Служби у справах дітей Тараканівської сільської ради в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що подав відповідну заяву. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, доповнень та заперечень не має. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12,13). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю (а.с.15). 05 лютого 2020 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.26). Згідно довідки №277 від 09.06.2023, виданої Тараканівською сільською радою, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають з матір`ю, [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, малолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у Тараканівському ліцеї Тараканівської сільської ради. Батько дітей [PERSON] за час навчання дітей у ліцеї, жодного разу не цікавився їхнім життям, навчанням та поведінкою, не брав участі у виховному процесі, не був присутній за зборах. Мама, [PERSON] займається вихованням дітей, приводить на уроки та забирає з ліцею, систематично відвідує батьківські бори та підтримує зв`язок з класними керівниками дітей (а.с.18). Згідно інформації, наданої ФОП [PERSON] « [INFO] », діти, [PERSON] та [PERSON] мають діючу декларацію із ФОП [PERSON] . Під час медичного огляду 05.07.2023 року [PERSON] супроводжувала мама, профілактичний огляд [PERSON] проводився 31.08.2022 року, хто з батьків супроводжував дитину лікар не пам`ятає. Усі питання щодо профілактичних щеплень, планових оглядів вирішуються мамою дітей [PERSON] . Від батька [PERSON] телефонні дзвінки не надходили (а.с.19). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 01.06.2023 року з метою перевірки умов проживання дітей встановлено, що для виховання та розвитку дітей створено всі необхідні умови, їм відведено та облаштовано спальні місця, місця для підготування уроків та проведення дитячого дозвілля. Діти забезпечені одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям, іграшками. Стосунки в сім`ї доброзичливі. В результаті бесіди встановлено, що вітчим дітей, [PERSON] замінив повністю батька [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). З довідки, виданої Тараканівською сільською радою №268 від 01.06.2023 року вбачається, що [PERSON] та її діти, [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні [PERSON] , який проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.22). З інформації, наданої Демидівським ВДВС встановлено, що на виконанні у Демидівському ВДВС перебуває перебуває виконавче провадження за №70988408 з примусового виконання виконавчого документа- виконавчого листа, виданого 26 січня 2023 року Дубенським міськрайонним судом про збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Дубенського міськрайонного судута стягнення з [PERSON] на ім`я [PERSON] аліментів на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість по аліментах станом на 01.07.2023 року становить 6000 грн. (а.с.24-25). Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , який є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] , до Служби у справах дітей Тараканівської сільської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, оскільки проживає окремо від них, чи з будь-якими іншими заявами щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми чи щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми з боку матері або інших родичів, не звертався (а.с.17). Відповідно до висновку про участь батька [PERSON] у вихованні та утриманні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , зі слів матері, близько 9 років діти з батьком не спілкувалися та не бачилися. Вітчим дітей, [PERSON] разом з [PERSON] створили малолітнім [PERSON] та [PERSON] всі необхідні умови для повноцінного проживання. [PERSON] практично замінив дітям батька, забезпечує їх та виховує (а.с.21). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дітей. Разом з тим, відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, робить висновок, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своїх малолітніх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться життям та здоров`ям. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Також, суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21.11.2016 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 27.07.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Пізніше, рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23.11.2022 розмір аліментів було збільшено до 3000 грн (а.с.16). Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. У відповідності до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч.3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 06.09.2023 року представник позивачки адвокат Вишковська В.І. подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, відповідач позовні вимоги визнав та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному розмірі. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, робить висновок, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. На думку суду сплата аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей та прав відповідача. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 та п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. З огляду на викладені обставини, наявні підстави для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 1073,60 грн судового збору в дохід держави (536,80 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав та 536,80 грн за вимогу про зміну способу стягнення аліментів).

Outcome: approved