Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

30 травня 2023 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - відповідача [PERSON] ), за змістом якої просила: - стягнути зі [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання; - стягнути зі [PERSON] , [INFO] , на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви по день повноліття. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 40). Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року витребувано від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с. 110-111). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона має двох дітей - повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьком яких у відповідних свідоцтвах про народження записаний відповідач - [PERSON] . Обґрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , позивачка зазначала, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає. Оскільки між сторонами на даний час сімейно-шлюбні стосунки припинились та не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів на дитину, позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи вимогу про стягнення на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачка зазначала, що на даний час син [PERSON] є повнолітньою особою, який навчається в Полтавському фаховому коледжі транспортного будівництва на 3 курсі денної форми навчання. У період навчання повнолітній син проживає у гуртожитку, а на вихідних та канікулах проживає із матір`ю та братом за адресою його реєстрації. Сама позивачка не має можливості одноособово утримувати сина. Вказано, що вона самостійно несе витрати, пов`язані із навчанням та проживання сина в гуртожитку. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі статті 199 СК України із відповідача. 22 червня 2023 року через систему «Електронний суд» (а.с. 50-56), а в подальшому 27 червня 2023 року засобами поштового зв`язку (а.с. 79-80) представником відповідача [PERSON] , адвокатом Понятенко А.Й., до суду подано відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого вона просила відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення зі [PERSON] , [INFO] , аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Також, представник відповідача просила витребувати від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача вказано, що обставини, на які посилається позивач не відповідають дійсності. Акцентовано увагу на тому, що відповідач з 27 березня 2022 року по теперішній час приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях. Вказана обставина позбавляє відповідача можливості проживати разом із дітьми. Зазначено, що відповідач не відмовляється від здійснення матеріального забезпечення дітей, та перераховує на їх утримання кошти. В той же, час в матеріалах справи відсутні будь-які докази витрат, які понесла позивачка щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. На думку представника відповідача вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є безпідставною, необґрунтованою, незаконною, оскільки повнолітній син навчається за кошти державного бюджету, отримує щомісячну стипендію. Доказів того, що син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням матеріали справи не містять. Крім того, із представником відповідача зазначено, що її повнолітній син проживає у гуртожитку, а право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина. Вказано, що визначення мінімального розміру аліментів відповідно до частини 2 статті 182 СК України у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може застосовуватись при призначенні аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Зазначено, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від надання грошових коштів для матеріального забезпечення дітей. Правом подати відповідь на відзив позивачка не скористалась. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 114, 115). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 116-118, 119). 07 вересня 2023 року від представника відповідача до суду надійшла заява про проведення судового засідання без відповідача та його представника, в якій представник відповідача задоволенні позовних вимог просила відмовити (а.с. 125). Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 червня 2008 року (а.с. 19) та повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 травня 2008 року (а.с. 18). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, відповідач перебуває на військовій службі у лавах Збройних сил України з 10 березня 2022 року (а.с. 81). Відповідно до інформації Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 141/16.3-37 від 01.06.2023 (а.с. 38), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що зареєстрованим та фактичним місцем проживання неповнолітнього сина сторін - [PERSON] - є місце проживання його із матір`ю - [ADDRESS] (а.с. 21, 124). Також, відповідно до довідки Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 216/16.3-37 від 29.08.2023 (а.с. 124), повнолітній син сторін - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 15 від 24 квітня 2023 року, виданої Полтавським фаховим коледжем транспортного будівництва, вбачається, що [PERSON] навчається на 3 курсі денного відділення на базі 11 класів. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2024 (а.с. 22). Факт навчання [PERSON] та факт отримання ним освітніх послуг від Полтавського фахового коледжу транспортного будівництва підтверджується також договором про надання освітній послуг закладом фахової предвищої освіти від 30.08.2021 (а.с. 25-28). Відповідно до договору найму житла в студентському гуртожитку Полтавського фахового коледжу транспортного будівництва від 31.08.2021 (а.с. 23-24), [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] отримала в найм від Полтавського фахового коледжу транспортного будівництва для тимчасового проживання терміном на період навчання ліжко-місце в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 5.2 Договору, розмір оплати за проживання у гуртожитку становить на день укладення договору - 500 грн в місяць. Оскільки повнолітній син [PERSON] продовжує навчатись, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, позивач звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів з батька відповідно до статті 199 СК України. Враховуючи те, що сторони припинили подружні стосунки і вони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів відповідачем, [PERSON] також просила стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] . Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України (надалі також - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 1 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з частиною 2 статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання Згідно з частиною 1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд приходить до наступних висновків. Аналіз статей 182, 191, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітнього окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Встановлюючи наявність сукупності трьох юридичних фактів, які є підставою для стягнення аліментів згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, а саме: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження нею навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, суд виходить з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що син позивачки і відповідача - [PERSON] є повнолітньою дитиною сторін, який продовжує навчатися у Полтавському фаховому коледжі транспортного будівництва денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 21.06.2023 № 318/01.1-21 (а.с. 89) та учасниками справи не оспорюється. Крім цього, відповідно до довідки Полтавського фахового коледжу транспортного будівництва від 21.06.2023 № 318/01.1-21, за результатами семестрового контролю [PERSON] отримує академічну стипендію з 01.09.2021 по 30.06.2023, пільг не має, проживає в гуртожитку з 01.09.2022, вартість проживання 600 грн. Студент забезпечений підручниками та навчальними посібниками, необхідними для навчання. Відповідно до довідок про доходи [PERSON] за 2021 рік за період з вересня 2021 року по грудень 2021 року він отримав стипендію в сумі 5000 грн (а.с. 92), за 2022 рік за період з січня 2022 року по грудень 2022 року він отримав стипендію в сумі 25 360 грн 20 коп., за 2023 рік за період з січня 2023 року по травень 2023 року він отримав стипендію в сумі 9650 грн (а.с. 90). Отже, повнолітній син сторін, дійсно продовжується навчатись на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та отримує стипендію. Враховуючи, що форма навчання повнолітнього сина є денною, і він потребує матеріальних витрат на оплату гуртожитку, проїзд до навчального закладу, що знаходиться у місті Полтаві, здійснення витрат на харчування та сезонний одяг, канцелярські товари, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків. Поряд з цим, суд зазначає, що денна форма навчання [PERSON] виключає його працевлаштування. Судом встановлено, що відповідач частково допомагає своєму сину матеріально у зв`язку з навчанням останнього у вищому навчальному закладі, на підтвердження вказаної обставини відповідачем надано до суду копії платіжних інструкцій, з яких вбачається, що перебуваючи на військовій службі, він перераховує кошти на рахунок позивачки (а.с. 59-64, а.с. 82-87). Але з огляду на відсутності домовленостей у сторін щодо розміру допомоги батька, який проживає окремо, позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатись, у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Право позивачки на звернення до суду із відповідним позовом обумовлено приписами частини 3 статті 199 СК України, оскільки відповідно до довідки Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 216/16.3-37 від 29.08.2023 (а.с. 124), повнолітній син сторін - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто разом із матір`ю. У позовній заяві позивачкою пояснено, що у період навчання повнолітній син проживає у гуртожитку, а на вихідних та канікулах проживає із матір`ю та братом за адресою його реєстрації. Відповідні обставини відповідачем не спростовані. Поряд з цим, батько проживає окремо, оскільки проходить військову службу, що підтверджено представником відповідача у відзиві на позов. Обставин щодо відсутність матеріальної можливості надавати допомогу сину [PERSON] відповідачем не наведено. Вирішуючи питання щодо розміру суми аліментів, суд виходить з наступного. З огляду на те, що повнолітній син сторін, який продовжує навчатись, навчається на денній формі навчання, враховуючи те, що він отримує стипендію, зважаючи на матеріальне становище сторін, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, можливість надання такої допомоги відповідачем, суд приходить до висновку про те, що необхідно стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 30 травня 2023 року і на ввесь період навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає наступне. Мінімальний розмір сплати аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до частини 2 статті 182 СК України, до вказаного випадку не застосовуються, оскільки [PERSON] не є дитиною, та досяг повноліття. Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд зазначає наступне. Суд враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, та не має самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] проживає разом із матір`ю. Відповідачем даного факту не спростовано. Оскільки сторони не домовились про розмір аліментів, які батько, що проживає окремо, буде сплачувати, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на наявний обов`язок в обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] у повному обсязі. Відповідачем до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги дитині. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2023 року по день його повноліття. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем було заявлено дві позовні вимоги на загальну суму 2147 грн 20 коп. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в сумі 536 грн 80 коп., оскільки відповідна вимога задоволена на 50 %, та запозовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial