Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

13.10.2022р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить щомісячно стягувати з нього на користь відповідачки для утримання їх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей, оскільки відповідно до виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2259/16-ц від 14.09.2016р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.08.2016р. і до повноліття дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02.08.2008р. між ним та [PERSON] було укладено шлюб, в шлюбі у них 28.11.2009р. народилися діти [PERSON] та [PERSON] , 22.07.2016 року їх шлюб із відповідачкою розірвано. За рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.09.2016р. з нього на користь відповідачки, [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі по 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, із 18.08.2016року до їх повноліття, тобто на двох дітей з нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів. На час винесення рішення судом прийнято до уваги, визнання ним заявленних позовних вимог та те, що він мав постійне місце роботи та був неодружений, однак 09.11.2021р. ним було укладено шлюб із [PERSON] , таким чином змінився його сімейний стан та як наслідок змінився також і матеріальний стан. На даний час його дружина, [PERSON] , втратила роботу і перебуває на обліку, як безробітня в Гайсинській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості з 22.08.2022року, тому його матеріальний стан сильно змінився, і він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частині усіх видів доходів, на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно. Враховуючи вищенаведене він змушений звертатися до суду із вимогами про зменшення розміру аліментів у частці, яка визначена рішеннями про стягнення аліментів, із 1/4 частині усіх видів доходів, на кожну дитину на 1/6 частину усіх видів доходів, на кожну дитину, тобто разом на двох синів [PERSON] та [PERSON] - 1/3 частину усіх видів доходів. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово просив вимоги позову задовільнити з наведених в позовній заяві підставах, справу розглядати у його відсутність. Відповідачка в судове не з`явилася, 22.02.2023р. через канцелярію суду подала письмово заяву в якій заперечила проти задоволення позову, справу просила розглянути у її відсутність. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2259/16-ц від 14.09.2016р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.08.2016р. і до повноліття дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього з моменту винесеного рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан, а також на його утриманні перебуває дружина, яка офіційно є непрацюючою у зв`язку із чим потребує належного матеріального забезпечення, а коштів на забезпечення родини не вистачає. Верховний Суд України в Постанові від 16.09.2020 року в справі № 565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Тому, зміна сімейного стану позивача, а саме одруження, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з наявністю офіційно безробітної дружини. В матеріалах справи належні докази того, що дружина перебуває на його утриманні та потребує його утримання. Довідка про те, що дружина позивача не працює є офіційно безробітною не є підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Висновки суду підтверджуються такими доказами. -копією виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2259/16-ц від 14.09.2016р., відповідно до якого з позивача щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.08.2016р. і до повноліття дітей (а.с.5); -копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.2009р., відповідно до якого [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.6); -копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2015р., згідно з яким [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.7); -копією рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.07.2016р., відповідно до якого розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8); -копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.11.2021р., відповідно до якого 09.11.2021р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , які після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9); -копією довідки №12073/17-4-23/2 від 20.10.2020р. Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби про те, що станом на 01.10.2020р. у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються з нього за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2259/16-ц від 14.09.2016р. (а.с.10); -довідкою №576 від 13.09.2022р. виданою Державним центром зайнятості Міністерства соціальної політики України про те, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Гайсинській районній філії Вінницького обласного центра зайнятості з 22.08.2022р. (а.с.11); -довідкою №537 від 28.08.2023р. виданою Гайсинською філією Вінницького обласного центра зайнятості про те, що [PERSON] не перебуває на обліку як безробітна в Гайсинській районній філії Вінницького обласного центра зайнятості (а.с. 40 ); -довідкою про доходи №23/787 від 24.08.2023р. виданої військовою частиною [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] дійсно проходить військову службу та його доходи, які були перераховані на його картковий рахунок за двадцять місяців (з серпня 2022р. по липень 2023р.) склали в загальній сумі 284227,95грн., утримано аліментів за виконавчим листом за той самий період 114315,63грн. (а.с 42 ). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed