Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

Адвокат Янко О. О., в інтересах позивача, звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, довічно, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є батьком [PERSON] . Вказав, що донька позивача є фізичною особою-підпиємцем, має стабільний дохід, задовільний стан здоров`я, і на її утримання відсутні будь-які особи, однак добровільної допомоги батькові, не надає. Разом з тим, вказує, що [PERSON] є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 5000,00 щомісячно та має третю групу інвалідності. Позивач потребує допомоги у лікуванні, придбанні продуктів харчування та сплаті комунальних послуг. Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідачки надійшов відзив, у якому вона позов визнала частково - в розмірі 100,00 грн. Відзив обґрунтовує тим, що на даний час вона не має можливості сплачувати в заявленому розмірі аліменти на утримання батька, оскільки змушена матеріально піклуватися про себе. На даний час вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак через карантин та запровадження в крані воєнного стану її дохід є нестабільним. У 2020 році її дохід склав 54670,00 грн., з яких було сплачено ЄСВ 12712,00 грн. та 10979,00 грн. єдиного податку. Дохід після сплати податків склав 30979,00 грн, тобто 2581,60 грн. у місяць, який лише на 311,60 грн. більший за прожитковий мінімум. У 2021 році, через карантинні обмеження в роботі, дохід відповідачки склав 43645,00 грн, а у 2022 - 16700,00 грн. Разом з тим, вказує, що на все її майно, крім того яке перебуває під заставою, накладено арешт у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), позивач [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] . [INFO] . Як зазначає представник позивача, позивач є особою пенсійного віку, що підтверджується копією його паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Карлівським РВ УМВС України в Полтавській області та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , термін дії довічно. Відповідно до довідки ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.12.2022 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в відділі обслуговування громадян №4 ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області і отримує пенсію за віком, призначений розмір якої складає за листопад 2022 - 4524,13 грн., серпень 2022 - 4524,13 грн., вересень - 4525,13 грн., жовтень 2022 - 4824,13 грн., листопад 2022 - 4824,13 грн., грудень 2022 - 4836,01 грн. Згідно довідки МСЕК № 0228208 від 16.06.2007 року позивач має третю групу інвалідності. Термін дії довідки - безстроково. З копії виписки з амбулаторної картки вбачається, що [PERSON] має хронічні захворювання та потребує постійного нагляду та лікування. Разом з тим, згідно консультативного висновку спеціаліста відповідачка перебуває на «Д» обліку з 1984 року, постійно приймає Метотрексат. Встановлено діагноз - розповсюджений псоріаз, часто рецедивуючий перебіг. Псоріатична артропатія. За станом здоров`я потребує лікування в умовах стаціонару два рази на рік. Згідно податкових декларацій дохід відповідачки за 2020 рік склав - 54670,00 грн. за рік; у 2021 році - 43645,00 грн., у 2022 році - 16700,00 грн. На все майно відповідачки, крім того яке перебуває під заставою, накладено арешт у межах виконавчого провадження № [NUMBER], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник позивача вказав, що відповідачка є є фізичною особою-підпиємцем, має стабільний дохід, задовільний стан здоров`я, і на її утримання відсутні будь-які особи, однак добровільної допомоги батькові, не надає. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з для набранням рішення законної сили. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п.21 роз`яснив, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу, які втратила працездатність: з 1 січня - 2043,00 гривні. Судом вбачається, що відповідно до довідки довідки ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.12.2022 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в відділі обслуговування громадян №4 ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області і отримує пенсію за віком, призначений розмір якої складає за листопад 2022 - 4524,13 грн., серпень 2022 - 4524,13 грн., вересень - 4525,13 грн., жовтень 2022 - 4824,13 грн., листопад 2022 - 4824,13 грн., грудень 2022 - 4836,01 грн. Також, згідно Згідно податкових декларацій дохід відповідачки за 2020 рік склав - 54670,00 грн. за рік; у 2021 році - 43645,00 грн., у 2022 році - 16700,00 грн. Відповідно до статті 205 СК України, вирішуючи вказаний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про те, що повнолітні діти повинні утримувати своїх батьків незалежно від того, чи мають вони достатні кошти та отримання батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] не доведено, що йому не вистачає суми наданої йому допомоги, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про підтвердження необхідних витрат. Крім того, встановлено, що відповідачка має незадовільний стан здоров`я, згідно консультативного висновку спеціаліста відповідачка перебуває на «Д» обліку з 1984 року, постійно приймає Метотрексат. Встановлено діагноз - розповсюджений псоріаз, часто рецедивуючий перебіг. Псоріатична артропатія. За станом здоров`я потребує лікування в умовах стаціонару два рази на рік. Водночас, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що майнове становище та стан здоров`я відповідачки дозволяє сплачувати на користь позивача щомісячно матеріальне утримання. За правилами ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, як це закріплено вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, на підставі всіх досліджених доказів, враховуючи часткове визнання позову, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. Оскільки позов задоволено частково, на 1/10 частину, то з відповідачки необхідно стягнути на користь держави 107,36 грн. (1073,60 грн. : 10).

Outcome: partial