Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Актабанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір № 2 про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до договору. Відповідно до договору № 2 про відступлення права вимоги, позивач набув право вимог до [PERSON] за кредитним договором у розмірі 40 868, 82 грн., з яких 38 869, 89 грн. - заборгованість за основним боргом; 1795, 03 грн. - заборгованість за процентами; 7,8 грн. заборгованість за комісією; 196, 1 грн. - штрафи, пені. Оскільки [PERSON] не виконав свої зобов`язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 868, 82 грн. Відповідач із позовом не погоджується, подав відзив на позовну заяву. Звертає увагу на те, що він кредитного договору з ПАТ «Актабанк» не укладав, кредитний лімітом не користувався, платіжну карту не отримував. Доказів того, що відповідач користувався кредитним лімітом, як і первинних документів, підтверджуючих цей факт, у позивача немає, і суду не надано. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки цей кредит є проблемним, зобов`язання з погашення кредиту виникли у 2012-му році, а до суду позивач звернувся лише у 2021-му році, тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» повністю. Позивач подав відповідь на відзив, де вказує, що відповідач укладав кредитний договір, а доказом отримання платіжної картки є розписка про отримання платіжного інструменту, що міститься в матеріалах справи. Підписання власноручно своїм підписом кредитного договору та отримання платіжної картки у сукупності свідчить про використання кредитного ліміту відповідачем. Крім того, дружина [PERSON] надала свою згоду на отримання ним кредитних коштів у розмірі 40 000, 00 грн. Тому доводи відповідача про те, що він взагалі не отримував кошти та не мав відносин з ПАТ «Актабанк», є хибними та вводять суд в оману. Надані позивачем докази є належними та підтверджують заборгованість відповідача. З цих підстав ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить позов задовольнити. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року задоволено клопотання відповідача та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року витребувано у ТОВ «ФК «ЄАПБ» докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022, визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову повністю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 25 серпня 2022 не виконав, витребувані документи, зокрема, виписку по рахунку, первинні документи, матеріали кредитної справи, суду не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, за наявними матеріалами справи. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, які подані на обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи убачається, що 11 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Актабанк» був укладений договір № 15257 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту. Відповідно до п. 2.1. договору банк відкриває клієнту 11 серпня 2012 року картковий рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, на умовах тарифного пакету «Золота Кредитка». Відповідно до п. 4.1. договору банк надає клієнту кредитний ліміт у розмірі 40 000, 00 грн., що може бути змінений шляхом укладання Додаткової угоди до цього договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у розмірі встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість у розмірі 40 868, 82 грн., з яких 38 869, 89 грн. - заборгованість за основним боргом; 1795, 03 грн. - заборгованість за процентами; 7,8 грн. заборгованість за комісією; 196, 1 грн. - штрафи, пені. Суд вважає, що договір № 15257 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, розроблений таким чином, що сам факт укладення такого договору, підписання його, свідчить про те, що клієнт приєднався до умов кредитування, і банк, на виконання договору, одразу відкриває клієнту поточний рахунок із встановленим кредитним лімітом. В матеріалах справи є розписка про отримання кредитної картки, яка підписана [PERSON] . Сам кредитний договір також підписаний сторонами без заперечень. Відповідно до анкети - опитувальника, яка також підписана [PERSON] , відповідач просить банк надати йому кредит для споживчих потреб, з процентною ставкою 39% річних. Згідно заяви від 09.08.2013, дружина [PERSON] надає згоду своєму чоловікові на отримання кредиту у ПАТ «Актабанк» у розмірі 40 000, 00 грн. Враховуючи сукупність усіх вищеперелічених дій, на думку суду, [PERSON] цілеспрямовано мав на меті отримання кредиту, тому посилання відповідача, що він не користувався кредитним лімітом та не отримував платіжної картки, судом оцінюються критично. Такі доводи направлені лише на ухилення від майнової відповідальності та не бажання сплачувати кредитну заборгованість. Таким чином, матеріалами справи спростовується позиція [PERSON] про те, що він не користувався кредитним лімітом та у нього відсутня заборгованість. Якби [PERSON] не мав бажання користуватись кредитним лімітом, і він йому не був взагалі потрібен, то укладення договору, підписання анкет, заяв, додаткової угоди до кредитного договору, підписання розрахунку заборгованості, отримання кредитної картки тощо, вказує про стійке бажання [PERSON] отримати кредитні кошти, тому такі доводи відповідача судом не приймаються, вони є нелогічними і нічим не підтверджуються. Відповідно до змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Поняття кредитного договору визначено у ст. 1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір № 2 про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до договору. Судом встановлено, що у додатку № 1 до вказаного договору, містяться відомості про боржника [PERSON] та інформація про передачу прав за кредитним договором № 15257, тож ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому порядку набуло право вимоги сплати заборгованості до [PERSON] у розмірі 40 868, 82 грн. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «ФК «ЄАПБ» не повернуті, суд вважає можливим примусово стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у розмірі 40 868, 82 грн., з яких 38 869, 89 грн. - заборгованість за основним боргом; 1795, 03 грн. - заборгованість за процентами; 7,8 грн. заборгованість за комісією; 196, 1 грн. - штрафи, пені. Позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» визнається судом обґрунтованим. Разом з тим, згідно 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як встановлено судом, договір № 15257 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, укладений 11 серпня 2012 року, і цього ж дня відповідачу було встановлено кредитний ліміт. Із розрахунку заборгованості видно, що відповідач не сплачував заборгованість по кредиту із самого початку, тому сума основного боргу навіть не змінилась, а навпаки збільшилась за рахунок відсотків та пені. Тобто ПАТ «Актабанк» як кредитна установа, яка контролює надходження платежів по кредиту, був обізнаний про невиконання [PERSON] свого обов`язку з повернення кредитних коштів. Перший платіж по кредиту [PERSON] повинен був здійснити до 20.09.2012 року, що узгоджується із графіком платежів по кредиту, однак такий платіж не вніс. Саме з цього моменту почав відлік строк загальної позовної давності, оскільки у кредитора з`явилось право на звернення до суду за захистом своїх прав, з огляду на допущене відповідачем прострочення. Однак жодних дій ПАТ «Актабанк» для захисту своїх прав в судовому порядку не вчинив. Тому суд вважає, що загальний строк позовної давності сплив 21.09.2015. В подальшому ПАТ «Актабанк» відступив право вимоги за кредитним договором у 2018-му році на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», проте заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення строку позовної давності, та не перериває цей строк. Тому на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 23.03.2018, строки позовної давності за кредитним договором вже закінчились, а заборгованість мала ознаки простроченої і проблемної. Проте ТОВ «ФК «ЄАПБ» самостійно відповідає за власні ризики та повинні були розуміти наслідки придбання такого кредитного портфелю. Із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 11 січня 2021 року, тобто через 9 років з моменту виникнення права на позов, а відтак з пропуском строку загальної позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Враховуючи, що позов є обґрунтованим, проте представник відповідача просить застосувати у даному спорі строк позовної давності, суд вважає можливим таку заяву прийняти та задовольнити її, застосувавши загальний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у повному обсязі.

Outcome: dismissed