Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі відповідач), у якому просив: - визнати за позивачем право власності по спадкуванню за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1339 та на земельну ділянку площею 0,0465 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1408, що розташовані по [ADDRESS] , які належали його матері [PERSON] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка постійно проживала в рф, а після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із квартири по [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1339 та площею 0,0465 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1408, що розташовані по [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за місце знаходження частини спадкового майна, зокрема квартири, до Вишневої державної нотаріальної контори Бучанського р-ну, Київської обл., а інших спадкоємців немає. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане мойно, оскільки до спадкової справи не подано свідоцтво про смерть [PERSON] , а оскільки остання постійно проживала в рф, неможливо підтвердити факт неприйняття іншими спадкоємцями її спадщини. Ухвалою суду від 04.07.2023 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач відзиву на позов не подав, однак представник у своїй письмовій заяві позов визнав та просив про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак у заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в м. Мегіно, Ханти-Мансійський автономний округ рф. Згідно витягу з ДРРПНМРПВ №286670190 від 25.11.2021 у приватній власності [PERSON] була квартири по [ADDRESS] , а з гідно державник актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] належали земельні ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1339 та площею 0,0465 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1408, що розташовані по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач, який згідно свідоцтва про його народження є її сином, протягом шести місяців звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за місце знаходження частини спадкового майна, зокрема квартири, до Вишневої державної нотаріальної контори Бучанського р-ну, Київської обл., а інших спадкоємців немає. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане мойно, оскільки до спадкової справи не подано свідоцтво про смерть [PERSON] , а оскільки остання постійно проживала в рф, неможливо підтвердити факт неприйняття іншими спадкоємцями її спадщини. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Судом було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Мегіно, Ханти-Мансійський автономний округ рф, а після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із квартири по [ADDRESS] , а з гідно державник актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] належали земельні ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1339 та площею 0,0465 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1408, що розташовані по [ADDRESS] . Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом було встановлено, що попри перебування у власності [PERSON] вищевказаного майна на території України, сама вона померла в рф, де й могли прийняти її спадщину за законом її можливий чоловік. Слід зазначити, що іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає реєстрації в Україні - правом України. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 №398/1796/20 зазначено, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Таким чином, прийняття у спадщину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, який помер на території іншої країни спадкоємцю необхідно подати відповідну заяву за місцем знаходження нерухомого майна, тобто в Україні та за законодавством місцезнаходження цього майна, законодавством України. Судом було встановлено, що після смерті [PERSON] позивач, який є її сином, протягом шести місяців звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, за місцем знаходження частини спадкового майна, зокрема квартири, до Вишневої державної нотаріальної контори Бучанського р-ну, Київської обл., а інших спадкоємців які б подали заяву про прийняття спадщини в Україні не встановлено. Судом було встановлено, що нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, оскільки до спадкової справи не подано свідоцтво про смерть [PERSON] , а оскільки остання постійно проживала в рф, неможливо підтвердити неприйняття спадкоємцями спадщини. Натомість отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті - відсутній. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що представник відповідача визнав пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визнати за позивачем право власності по спадкуванню за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1339 та на земельну ділянку площею 0,0465 га, з кадастровим номером 0522210100:01:001:1408, що розташовані по [ADDRESS] , які належали його матері [PERSON] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved