Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «ООЕК») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, а також судових витратах, посилаючись на те, що між сторонами склалися договірні правовідносини, оскільки відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , згідно якого позивач поставляв електроенергію за місцем проживання відповідача, а відповідач споживав електроенергію та оплачував її споживання, однак не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 26 вересня 2022 року перед позивачем виникла заборгованість у сумі 2939,39 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки в суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, також не надав відзив на позовну заяву. Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 11 жовтня 2022 року, тобто з моменту відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у позовній заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем [PERSON] , укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29 грудня 2018 року, на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електроенергії (а.с. 10).\~ У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії ТОВ «ООЕК», що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] , балансом особового рахунку № [NUMBER] , згідно яких відповідач з 01 січня 2019 року по 01 січня 2020 року споживав електроенергію, яку поставляв позивач і здійснював оплату за спожиту електроенергію за даними електролічильника (а.с. 5, 6, 8). Як вбачається з рахунку за електричну енергію за листопад 2021 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2939,39 грн. (а.с. 7). ТОВ «ООЕК» зверталось до Арцизького районного суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за спожиту електричну енергію, однак ухвалою суду від 05 січня 2022 року у видачі судового наказу було відмовлено (а.с. 9-10). Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~714\~ЦК України\~за договором\~постачання енергетичними\~та іншими\~ресурсами через\~приєднану мережу\~одна сторона\~(постачальник)\~зобов`язується надавати\~другій стороні\~(споживачеві,\~абонентові)\~енергетичні та\~інші ресурси,\~передбачені договором,\~а споживач\~зобов`язується оплачувати\~вартість прийнятих\~ресурсів та\~дотримуватись передбаченого\~договором режиму\~їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК України\~договором\~приєднання є\~договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~в цілому.\~Друга сторона\~не може\~запропонувати свої\~умови договору. Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.21 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ) оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Згідно з п. 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів. Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Судом встановлено, що відповідач зобов`язання про оплату за спожиту електричну енергію не виконував у визначені законодавством строки, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з січня 2019 року по січень 2020 року за спожиту електроенергію склала загальну суму 2939,39 грн. (а.с. 5, 7). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, що підтверджується ухвалою суду від 05 січня 2022 року, відповідно до якої позивачу було відмовлено у видачі судового наказу (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. ТОВ «ООЕК» поставляло електроенергію за місцем проживання відповідача, а відповідач споживав електроенергію, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства та ПРРЕЕ належним чином свої зобов`язання з оплати за спожиту електричної енергію здійснював не у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача за спожиту електроенергію перед позивачем за період з січня 2019 року по січень 2020 року становить 2939,39 грн. (а.с. 5, 7). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості за період з січня 2019 року по січень 2020 року також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ООЕК» та на його користь підлягає стягненню з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2939,39 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сума судового збору у розмірі 2481,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 4). На підставі ст. ст. 509, 526, 612, 634, 714 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»,

Outcome: approved