Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 78744,09 грн та витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2270 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] власником (квартиронаймачем) якої є [PERSON] . Відповідач є споживачем послуг, отримує квитанції на оплату та користується наданими послугами з гарячого водопостачання та централізованого опалення, а отже, зобов`язаний оплатити заборгованість. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на 01 жовтня 2020 року за ним утворилася заборгованість за надані послуги з теплопостачання перед ТОВ "Рівнетеплоенерго" в розмірі 78744,09 грн згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] на [PERSON] . Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2021 року позов ТОВ "Рівнетеплоенерго" задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 78744,09 грн. та 2270 грн у відшкодування судових витрат. Ухвалою від 10 жовтня 2022 року суд задовольнив заяву відповідача про скасування заочного рішення, скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Омельчук Д.В. просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову мотивує тим, що до позовної заяви не долучено договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, не надано доказів про надання відповідачу послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. нарахування здійснювалося за період з 01.1998 року по 10.2020 року, а з позовом ТОВ "Рівнетеплоенерго" звернулося до суду 12 січня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У поданій до суду заяві від 18 вересня 2023 року представник позивача просить розгляд справи провести без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У заяві від 07 червня 2023 року представник відповідача просить справу розглянути у його відсутність та відсутність відповідача. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), споживачем якої є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється відповідноі до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця тощо. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час розгляду справи. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг оплачувати псолуги закріплений також у ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України. За положеннями ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з абз.5 п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, доказів на спростування зазначеної обставини відповідач суду не надав. Розрахунок суми заборгованості також не спростований. Отже, відповідач, отримавши за період з січня 1998 року по жовтень 2020 року послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі чинних тарифів. Однак відповідач, користуючись послугами з теплопостачання ТОВ «Рівнетеплоенерго», їх оплату здійснювала частково, про що свідчить оборотна відомість по особовому рахунку № [NUMBER] . Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на вказані норми закону позовна давність спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 19 січня 2021 року. Послуги, надані в січні 2018 року, відповідач мала оплатити до 20 лютого 2018 року включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з січня 2018 року. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2018 року по січень 2021 року. Заборгованість за вказаний період становить 29100,26 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з січня 1998 року до 01 січня 2018 року задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності. Таким чином, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведенного та

Outcome: partial