Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 року за нею та відповідачем визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином вказана квартира загальною площею 49,1 кв.м. перебуває в спільній частковій власності по частини у кожного. В даній квартирі ніхто не зареєстрований та фактично не проживає. Однак не зважаючи на це, комунальними службами здійснюється нарахування плати за комунальні послуги, які сплачує лише вона, оскільки відповідач ухилився від сплати коштів. Враховуючи, що в добровільному порядку вирішити питання користування житловим приміщенням не надається можливим, вона змушена звернутись до суду із даним позовом у зв`язку із чим просить встановити порядок користування спірною квартирою, а саме у користування [PERSON] , [INFO] виділити житлову кімнату площею 14,3 кв.м., у користування [PERSON] , [INFO] виділити житлову кімнату площею 12,8 кв.м., в загальному користуванні залишити кухню площею 6,2 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м. та коридор площею 10,3 кв.м. \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 19.05.2023 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам\~ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації та місцем останнього відомого місця проживання, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення від [PERSON] з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, відповідачу направлені документи відповідно до вимог ЦПК України, заперечень від відповідача не надійшло, відзив відповідач не подав. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та з урахуванням клопотання позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчив письмові пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування і спростування вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Означену нерухомість було нею набуто в порядку спадкування, що підтверджується рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 року, витягом про державну реєстрацію права власності. Власником іншої 1/2 частки квартири є відповідач [PERSON] (а.с.8-9, 12-13). Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). За правилами ч.2\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 355,356,358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20(із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 150\~ЖК Української\~РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156\~ЖК Української\~РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом статей 47,48\~ЖК Української\~РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Згідно технічного паспорта на квартиру, в житлі наявні дві житлові кімнати площею 14, 3 та 12. 8 кв.м.(а.с.11) Враховуючи, що між співвласниками існує спір щодо порядку користування житлом, з метою встановлення нормальних житлових умов, суд вважає за справедливе встановити наступний порядок користування житлом, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу -у користування [PERSON] , [INFO] виділити житлову кімнату площею 14,3 кв.м.; -у користування [PERSON] , [INFO] виділити житлову кімнату площею 12,8 кв.м. - кухню площею 6,2 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м. та коридор площею 10,3 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Outcome: approved