Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрейчук Олександ Михайлович, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП. Позовні вимоги мотивовано тим, що близько 10год 30хв в м.Ужгороді по вул. Боженка поряд з буд №21, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Porsche Cayenne д.н.з. [NUMBER] , під час об`їзду перешкоди у вигляді ТЗ Кіа Sportage д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований біля краю проїзної частини, недотримався безпечного інтервалу внаслідок чого скоїв зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу Кіа Sportage д. н. з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Відповідальність водія [PERSON] (далі Відповідач -1) застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Відповідач-2) згідно діючого на момент ДТП полісу №ЕР-210943 889. Позивачу було сплачено відповідачем-2 страхове відшкодування у сумі 67 695, 38 грн. Однак, згідно Висновку №121/03-23 від 08.03.2023 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КІА Sportage) д.н.з. [NUMBER] , вартість майнової шкоди, заподіяної позивачу становить 145 074, 02 грн. За проведення вказаної оцінки позивачем сплачено суб`єкту оціночної діяльності - ФОП [PERSON] - 4000 грн. Отже, сума невиплаченого позивачу страхового відшкодування Відповідачем-2 становить 62 304 (шістдесят дві тисячі триста чотири) гривні, враховуючи максимальну можливу суму страхового відшкодування згідно полісу страхування 130000 грн. В свою чергу, загальний розмір не відшкодованої позивачу шкоди (матеріального збитку) становить 77 378,64 грн. Таким чином розмір не відшкодованих матеріальних збитків (шкоди) завданих позивачу та витрат становить 81378,64 грн.: 62 304,62 грн. в якості недоплаченого страхового відшкодування та 4000 грн. витрат за проведення оцінки, які позивач просить суд стягнути з Відповідача -2; а 15 074,02 грн. непокритої страховим полісом шкоди - з Відповідача-1. Відповідач 1, [PERSON] , відзиву на позов не подав. Відповідач 2, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з наступних підстав. Відповідно до ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.ст. 22, 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховику в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, яка визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової, відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, спеціальним законом прямо передбачено, що страховик відшкодовує при пошкодженні транспортного засобу саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а не матеріальний збиток в розумінні п.2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. N 142/5/2092; з наступними змінами та доповненнями. Визначена у Звіті про оцінку вартості матеріального збитку № 121/03- 23 від 08.03.23 ФОП [PERSON] сума матеріального збитку включає 129 284,12 грн. вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,0) та 15 789,90 грн. втрати товарної вартості. Однак, згідно п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, а тому включення величини втрати товарної вартості 15 789,90 грн. до розміру страхового відшкодування, є безпідставним, оскільки суперечить прямим нормам спеціального закону. Відповідно до абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Згідно Звіту №9 2601 визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28.01.23 ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту - даного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ПДВ на запчастини - складає 73\~709,90 грн. Розмір страхового відшкодування 67 695,38 грн., яке було виплачене позивачу, був визначений шляхом зменшення даної суми шкоди 73 709,90 грн. на суму ПДВ на запчастини (згідно абз.2 п.36.2 сг.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, відповідачем було сплачено страхове відшкодування в повному обсязі у відповідності до ст. ст. 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою суду від 30.06.2023 вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Андрейчук О.М. подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, та вважаються належно повідомленими про судовий розгляд на підставі п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України. Разом з тим відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву висловлено клопотання про розгляд справи без його участі Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.01.2023 близько 10 год 30хв в м.Ужгороді по вул. Боженка поряд з буд.№21, відповідач 1, керуючи транспортним засобом марки Porsche Cayenne д.н.з. [NUMBER] , під час об`їзду перешкоди у вигляді ТЗ Кіа Sportage д.н.з. [NUMBER] , що був припаркований біля краю проїзної частини, власником якого є позивач, недотримався безпечного інтервалу внаслідок чого скоїв зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень останнього транспортного засобу. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.01.2023 винним у скоєнні вказаного ДТП визнано відповідача 1. Також установлено, що відповідальність відповідача 1 застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (відповідач-2) згідно полісу №ЕР-210943 889. У зв`язку з настанням страхового випадку позивачу виплачено відповідачем 2 страхове відшкодування у сумі 67 695, 38 грн., що підтверджується випискою від 11.04.2023 по надходженням по рахунку позивача, відкритому в AT «КБ «Приватбанк». Не погодившись із сумою визначених збитків, позивач замовив оцінку метеріального збитку оцінювачу [PERSON] . Згідно висновку оцінювача [PERSON] щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №121/03-23 від 08.03.2023, що належить позивачу, вартість майнової шкоди становить 145 074, 02 грн. У зв`язку з наведеним позивачем було надіслано відповідачам досудову вимогу №1 від 19.04.2023, в якій зазначено що сума невиплаченого йому страхового відшкодування Відповідачем-2 становить 62 304 (шістдесят дві тисячі триста чотири ) гривень, враховуючи максимальну можливу суму страхового відшкодування згідно полісу 130000 грн. В свою чергу, загальний розмір не відшкодованої шкоди (матеріального збитку) становить: 145 074,02 (сума матеріального збитку) - 67 695,38 (сума страхового відшкодування) = 77 378,64 грн. Вказана досудова вимога залишилась без відповідного реагування з боку відповідачів. Отже, розмір не відшкодованих матеріальних збитків (шкоди) завданої позивачу та витрат становить 81378,64 грн.: 62 304,62 грн. - недоплачене страхове відшкодування та 4000 грн. витрат за проведення оцінки, які позивач просить стягнути з Відповідача 2; та 15 074,02 грн. непокритої страховим полісом шкоди - з Відповідача-1. Вирішуючи питання щодо стягнення вказаних витрат суд виходить з наступного. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно з абзацом 2 п. 36.2\~ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Так, у відповідності до вимог Закону відповідач 2 виконав свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку та у встановлений термін проведення огляду, підготовку відповідного звіту, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до положень чинного законодавства та виплативши його. При цьому, претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля володілець транспортного засобу не пред`являв, акт огляду транспортного засобу складено в його присутності, що підтверджується його підписом на протоколі огляду. За наведених обставин суд критично оцінює наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №121/03-23, складений оцінювачем [PERSON] , оскільки останній не підтверджує проведення ремонту автомобіля позивача саме на таку суму, яка визначена у ньому . Крім того, вказаний висновок не відповідає вимогам ч,5 ст.106 ЦПК України, оскільки в ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а відтак він не є належним та допустимим доказом розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля позивача в даній ДТП, та не може братися до уваги судом в силу вимог ст.78 ЦПК України Відповідний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження №14-270цс19). Стосовно стягнення 4000грн. сплачених позивачем за проведення оцінки суб`єкту оціночної діяльності - ФОП [PERSON] суд виходить з наступного. Системний аналіз\~статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~дає підстави дійти висновку, що зобов`язання страховика відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) виникає у випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, а потерпілий самостійно обрав аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Оскільки страховик виконав вимоги закону щодо своєчасного направлення свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що не спростовано позивачем, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення вказаних витрат. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивача шкоди, заподіяної в наслідок ДТП задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведені належними та допустимими доказами. З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed