Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] , 02.08.2023 року (вх. № 16076) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», у якій просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.04.2021 року по 08.01.2022 року у сумі 57\~067 грн. 20 коп. Також, просить суд стягнути сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що вона працювала провідним інженером з стандартизації відділу 706 на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 23.01.2020 року на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням. Зазначає, що у день звільнення її з посади не був проведений остаточний розрахунок. Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, а остаточний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 09.05.2023 року. Так, стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.04.2021 року по 08.01.2022 року у сумі 57\~067 грн. 20 коп. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 16). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 17-18). 15.08.2023 року (вх. № 16894) від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій остання виконала умови ухвали суду (а.с. 22). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 23-25). Позиція сторін по справі. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог\~ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 23.01.2020 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з посади провідного інженера з стандартизації (706) «ЛДЗ «ЛОРТА». Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2021 року у справі № 462/3076/21 позов [PERSON] до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати - задоволено. Ухвалено стягнути із ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 189\~746 грн. 11 коп. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто із ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 119 597 грн. 82 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з січня 2008 року по січень 2020 року без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору. Постановою Львівського апеляційного суду від 01.08.2022 року у справі № 462/3076/21 апеляційну скаргу представника ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» - адвоката Талалаєвої О. Ю. на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2021 року задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2021 року у справі за позовом [PERSON] до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» змінено. Стягнуто із ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у розмірі\~48\~140 грн. 82 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати у розмірі\~69\~545 грн. 47 коп. Суми зазначені із урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при виплаті (а.с. 10-13). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2023 року у справі № 462/7237/22 позов [PERSON] до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі задоволено частково. Ухвалено стягнути з ДП «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь [PERSON] 20 000 грн. 00 коп. середнього заробітку за весь період затримки виплати позивачу належних їй сум, без утримання з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволені решти вимог позову відмовлено. Стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 198 грн. 48 коп. (а.с. 8-9). Суд приймає до уваги, що згідно вказаного рішення суду середньоденна заробітна плата позивача становить 317 грн. 04 коп. Копією Виписки АТ «Приватбанк» № ІН420ЕІMFPFH6IJF від 08.12.2022 року стверджується, що на картковий рахунок позивача 30.11.2022 року зараховано 94\~737 грн. 47 коп. (за справою № 462/3076/21) (а.с. 14). Також встановлено, що згідно копії виписки АТ «Приватбанк» № ILQF5QA9ELBAO5H7 від 01.08.202 року на картковий рахунок позивача 09.05.2023 року зараховано 20\~198 грн. 48 коп. (за справою № 462/7237/22) (а.с. 14). Мотиви, з яких виходить суд та застосоване законодавство. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд вважає необхідним зазначити, що у даній справі застосовує норми КЗпП України у редакції, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною 1 ст.\~47\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган\~зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і\~провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Таким чином, при затримці розрахунку при звільненні роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Велика Палата Верховного Суду у Постанові № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) від 26.02.2020 року зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.\~116\~цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене у ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Також суд вважає необхідним зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) від 26.02.2020 року та № 810/451/17 від 13.05.2020 року дійшла висновку, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів ст. 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15, відповідно до якого положення ст. 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та відшкодування/компенсації. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Суд враховує, що зміни у\~ст.\~117\~КЗпП України\~прийняті 01.07.2022\~року (де зазначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.\~116 цього\~Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців)\~- 19.07.2022 року набрали законної сили, однак такі погіршують становище позивача, тому у силу вказаних положень Конституції України не мають зворотної дії у часі. Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Висновки суду. Відповідно до ст.\~263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, суд приймає до уваги середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований позивачем за період з 21.04.2021 року по 08.01.2022 року, що включає 180 робочих дні, та відповідно складає 57 067 грн. 20 коп. (317 грн. 04 коп. х 180 робочих дні). Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір середнього заробітку відповідач не надав, як і не надав допустимих доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних позивачу при звільненні сум. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, визначаючи суми заробітної плати до стягнення з відповідача, суд визначає такі без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, так з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 21.04.2021 року по 08.01.2022 року у розмірі 57 067 грн. 20 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Судові витрати по справі. Приписами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову до суду у розмірі 1 073 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved