Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.09.2013 р. по 31.05.2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 42 432,62 грн. Божники не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» змушений звернутися до суду. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2021 року позов Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги - задоволено. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись з рішенням суду, подав заяву про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги - задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2021 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.08.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначено, що він не укладав з Концерном «МТМ» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, [PERSON] не був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , не проживав у ній і не міг користуватися комунальними послугами. В розрахунку суми боргу за особовим рахунком № [NUMBER] квартиронаймачем зазначено [PERSON] та враховано період часу з жовтня 2014 року по травень 2021 року. За таких обставин позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, що перевищує трирічний термін та є підставою для вирішення питання про застосування позовної давності. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд відмовити у задоволенні позову Концерну «МТМ» відносно [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю і інших судових засіданнях. Разом з тим, клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин, на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв не надав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив під час розгляду справи врахувати доводи, викладені у відзиві, а також застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. 31.08.2010 року між [PERSON] та Концерном «МТМ» був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260261685 від 07.06.2021 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Дата державної реєстрації - 25.10.2016 року. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулювалися Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно з розрахунком суми заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № [NUMBER] заведеного на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.09.2013 року по 31.05.2021 року, нарахована плата за спожиту теплову енергію на суму 42 432,62 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд виходить з того, що квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі здійснювали її лише частково. При цьому, оскільки відповідач [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири набув лише 25.10.2016 року, то суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] був споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні чинного законодавства до жовтня 2016 року. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги, надані за період часу до жовтня 2016 року. Водночас, суд враховує заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43цс17. За захистом свого права Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 07.07.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. на всій території України, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерну «МТМ» до суду з цим позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2017 року по травень 2021 року на суму 38 919,38 грн. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідачі як споживачі комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням застосованого строку позовної давності, за період з березня 2017 р. по травень 2021 р. в загальному розмірі 38 919,38 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8584 від 15.06.2021 р. На підставі ст.141,142 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] по 1041,03 грн. з кожного.

Outcome: partial