Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.05.2010 між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Внаслідок того, що спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.12.2012їхній шлюб було розірвано. Крім того, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06.12.2012 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2013 відкрито відповідне виконавче провадження. Разом з цим, відповідач із самого народження сина не виявляв та не виявляє стосовно нього батьківського піклування, ухилявся та продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. Відповідач навіть не забрав сина з пологового будинку, а протягом шести місяців після його народження не виявляв щодо нього батьківського піклування. Крім цього, відповідач не спілкувався та не спілкується з [PERSON] , не вітає його з днем народження та іншими святами, не цікавиться його вихованням та розвитком. Відповідач не бере жодної участі в утриманні сина, має заборгованість по аліментах, не підтримує зв`язок з класним керівником навчального закладу дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, вона оцінює як ухилення відповідача від виховання сина, свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку батька. Син знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з тим, що відповідач, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вона змушена звернутися з позовом до суду про позбавлення його батьківських прав стосовно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Позивач, [PERSON] в судове засідання не явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений. Ні відзиву ні жодних клопотань від нього до суду не надходило. Представник третьої особи - Смакоус Ж.Л., в судове засідання не явилася, надала заяву про визнання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16.05.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Баланівській сільській раді Бершадського району Вінницької області (актовий запис № 9), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.03.2023 № 00038733172. Від спільного подружнього життя у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , батьком якого є та записаний відповідач, про що відповідним органом реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 28 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Спільне життя у сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.12.2012 їхній шлюб було розірвано, що підтверджується його копією. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06.12.2012 з відповідача вирішено стягувати на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 27.09.2012 року і до його повноліття. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 37053269 від 15.03.2013 відкрито відповідне виконавче провадження. Неповнолітній син [PERSON] знаходиться лише на утриманні позивача і вона самостійно займається його вихованням, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах Роздільнянського ВДВС Одеської області МУМЮ (м. Одеса) від 17.08.2022, Характеристикою наданою класним керівником Одеського НВК № 13. Позивач стверджує, що відповідач із самого народження сина не виявляв та не виявляє стосовно нього батьківського піклування, ухилявся та продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. Він навіть не забрав сина з пологового будинку, а протягом шести місяців після його народження не виявляв щодо нього батьківського піклування. Крім цього, відповідач не спілкується з [PERSON] , не вітає його з днем народження та іншими святами, не цікавиться його вихованням та розвитком. Відповідач не бере жодної участі в утриманні сина не відвідує дитину по місцю її проживання, в школі, в якій на даний час навчається син, не цікавилась станом його здоров`я. Згідно висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.08.2023 року за № 150, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] , який є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , батьківські обов`язки по вихованню сина не виконує. [PERSON] проживає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, мати займається його вихованням, розвитком, піклується про його здоров`я та моральне та матеріальне забезпечення всім необхідним. [PERSON] підтвердив, що батько взагалі не приймає жодної участі в його житті, не займається його вихованням, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у школі, не дарує подарунків на свята та Дні народження, взагалі з ним не спілкується. Оскільки, [PERSON] , покладені законом обов`язки на батьків не виконує, матеріальної, грошової допомоги на утримання сина не надає, мати дитини, подала позовну заяву до Бершадського районного суду про стягнення з батька аліментів на користь неповнолітнього сина [PERSON] , які той не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості. [PERSON] ніякої участі у шкільному житті сина не бере, з класним керівником сина не спілкується. На підставі зазначеного, рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській міській раді № 7 від 10.08.2023 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно його неповнолітнього сина. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя сина, його здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина [PERSON] , не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дитиною. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи із вказаного, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved