Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

17 травня 2023 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовано позов тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] в м. Чернігові велися активні бойові дії та по всій території України було введено військовий стан. 19 березня 2022 року позивач разом із сім`єю вимушено виїхав до Івано-Франківської обл., а потім за кордон до Польщі, де перебував як біженець. І лише 07.04.2023, коли загроза активних бойових дій в м. Чернігові суттєво знизилась, позивач повернувся додому. Враховуючи військові дії на території України та вимушене переселення, позивач не мав змоги звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом строк, а тому звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник Чернігівської міської ради подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись, зокрема на те, що відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» № 164 від 28.02.2022 було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Таким чином, в даному випадку воєнний стан уже був врахований як обставина, що може перешкоджати реалізації законних прав. Крім того, перебування особи за кордоном або у іншому місці не може вважатися поважною причиною пропуску особою строку на прийняття спадщини, оскільки за кордоном нотаріальні дії здійснюють консульські та дипломатичні установи, а також в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України. Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07\~липня 2023\~року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник Чернігівської міської ради подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, вказавши, що проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 вересня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5/4525 (а.с. 11). За інформацією Першої чернігівської державної нотаріальної контори, наданої на запит суду, спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 52). Згідно інформації Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 09-05/2259 від 02.06.2023, [PERSON] на час смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Як пояснив у судовому засіданні позивач, [INFO] померла його мати і він разом з дружиною відвезли її тіло до моргу, де 14 березня 2022 року Чернігівською міською лікарнею № 2 було видано лікарське свідоцтво про смерть за № 414. Оскільки на території м. Чернігова на час смерті спадкодавця велися активні бойові дії, то позивач не міг зареєструвати в органі РАЦС та отримати свідоцтво про смерть матері і здійснити її поховання, а вже 19 березня 2022 року позивач разом із сім`єю вимушено виїхав спочатку до Івано-Франківської обл., а потім 07.04.2022 перетнув кордон з Польщею, де 12 квітня 2022 року зареєстрував місце проживання як вимушений переселенець та отримав реєстраційний номер (песель). Лише 07 квітня 2023 року позивач повернувся до м. Чернігова. На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано копію закордонного паспорту позивача, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру позивачу у Республіці Польща та копію посадочного документу (а.с. 6, 7, 16). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є дружиною позивача, суду пояснила, що мати позивача померла [INFO] у присутності сина. Вона разом з чоловіком під обстрілами відвезли її тіло до моргу, але поховати її не могли через активні бойові дії, а також не мали змоги в установленому законом порядку зареєструвати факт смерті та отримати свідоцтво про смерть. Саме через відсутність свідоцтва про смерть позивач не міг подати заяву про прийняття спадщини. Перебуваючи за кордоном, на картку покійної свекрухи, яка знаходилась у позивача, щомісяця надходили пенсійні виплати. Взимку позивач не наважився приїхати додому, адже у новинах просили переселенців не приїздити в Україну через ракетні обстріли і перебої в енергопостачанні, а тому чоловік повернувся додому на початку квітня 2023 року, отримав свідоцтво про смерть матері, а також подав до органу ПФУ копію свідоцтва про смерть матері і повернув кошти, які накопичилися на її картковому рахунку за період, після її смерті. Відповідно до статті 1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218\~Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220\~Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1261\~Цивільного кодексу\~України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами частини першої статті 1268\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою статті 1269\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270\~Цивільного кодексу\~України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272\~Цивільного кодексу\~України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому, поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована. Разом з тим, закон не містить застережень, які саме причини є поважними і визнання їх такими залежить від обставин конкретної справи. Суд враховує, що за змістом пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Слід також зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до статті 2\~ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Таким чином, суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін. Суд бере до уваги, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини з урахуванням законодавчих змін є досить незначним, а тому враховує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Також, суд вважає, що обмеження позивача у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у його приватну сферу і становитиме для нього надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін. За таких обставин, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved