Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 200383404 від 17.11.2015 року на загальну суму 59249,76 грн. та судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2015 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та укладено Кредитний договір № 200383404. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 20350,00 грн., з встановленим строком користування з 17.11.2015 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору номер 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі номер 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками, в тому числі і за кредитним договором відповідача. Позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 59249,76 грн., з яких: 19486,57 грн. - сума заборгованості за кредитом; 39763,19 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2023 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не надійшло. Копія Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2023 року направлявся на адресу відповідача. 05.07.2023 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що розрахунок заявленої заборгованості позивачем ні відповідачу, ні суду не наданий, та у зв`язку з тим, що відповідач позбавлений можливості перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом не погоджується з позовними вимогами в цій частині та вважає їх надуманими та безпідставними. Крім того, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом майже через шість років після спливу строку користування кредитними коштами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.11.2015 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та укладено Кредитний договір № 200383404. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 20350,00 грн., з встановленим строком користування з 17.11.2015 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору номер 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі номер 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками, в тому числі і за кредитним договором відповідача. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з цим позовом представник позивача на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду Заяву (оферту) № 200383404 від 17.11.2015 року, Анкету № 1975817 від 17.11.2015 року, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «GLOBAL AUTO CARD (не іменна)» від 17.11.2015 року, Тарифи по продукту «GLOBAL AUTO CARD (не іменна)» від 17.11.2015 року, Розписку про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 17.11.2015 року та договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» (Договір страхування) від 17.11.2015 року. Представником позивача до позову не додано розрахунку заборгованості. В позовній заяві також не вказано як саме розраховувалась заборгованість за кредитом та за відсотками на відповідну дату, та коли відповідачем здійснювались платежі. Не додано графік погашення заборгованості. Тобто, представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування Банком сум заборгованості і відсотків. Що в свою чергу вказує на фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс» та позбавляє суд встановити дійсні обставини справи. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності у даній цивільній справі. Вирішуючи заявлене клопотання суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що з вимогами про стягнення заборгованості з відповідача ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду 13.03.2023 року. Як встановлено з матеріалів справи, представником позивача не надано суду документів (розрахунку заборгованості та графіку погашення заборгованості), які вказували б конкретно дату і суми погашення відповідачем заборгованості та з якого часу відповідач перестав здійснювати оплату за графіком погашення кредиту та відсотків. Тобто, не спростовано переривання відповідачем строку позовної давності. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У даному випадку, в ході розгляду даної справи, судом встановлено, що початок спливу строків позовної давності пов`язано з кінцевим терміном погашення кредиту, зазначеного у Додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року відповідно до якої дата відкриття кредитного договору 17.11.2015 року, дата закінчення кредитного договору 20.05.2017 року, відтак загальний строк позовної давності сплив 20.05.2020 року, оскільки саме з цією датою пов`язано відлік строків, впродовж яких у кредитора існує право на звернення до суду. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ № 6-61цс14). Отже, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Судом встановлено, що 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200383404 від 17.11.2015 року на загальну суму 59249,76 грн., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відтак, у разі відступлення права вимоги позовна давність не зупиняється та не переривається. Відповідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «GLOBAL AUTO CARD (не іменна)» від 17.11.2015 року строк дії кредитного договору № 200383404 від 17.11.2015 року, становить 12 місяців та закінчився 17.11.2016 року, відтак з 18.11.2016 почався фактичний перебіг позовної давності, строк якої сплив 18.11.2019, тобто до початку карантину та введення на території України воєнного стану. Оскільки на час ухвалення даного рішення судом встановлено пропущення строків позовної давності зі зверненням до суду, а позивачем на надано належних та допустимих доказів та не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений статтею 257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed