Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Чернівецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 2124. Вказує, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На сьогодні сім`я існує лише формально, оскільки позивач вказує про те, що з відповідачем спільного господарства не ведуть, проживають у різних помешканнях, між ними відсутні подружні відносини. Зазначає, що подальше подружнє життя та збереження сім`ї неможливе, суперечить її інтересам, а тому з посиланням на відповідні правові норми просить суд задовольнити позов та розірвати шлюб. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов [PERSON] надійшов до суду засобами поштового зв`язку 04.09.2023 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.9). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 05.09.2023, після отримання інформації про зареєстроване, у встановленому законом порядку, місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18.09.2023, про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивачки [PERSON] адвоката Пригор В.А. 18.09.2023 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Також вказала на неможливість примирення між сторонами. Відповідач [PERSON] 14.09.2023 скерував до суду заяву у якій також просив розгляд справи провести за його відсутності. Позовні вимоги визнав, на розлучення погодився, просив шлюб розірвати. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 01 листопада 2019 року, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за №\~2124, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 листопада 2019 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін дітей немає. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Також позивач вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить її особистим інтересам, а збереження шлюбу є неможливим. Відповідач скерував до суду власноручну заяву у якій не заперечив щодо розлучення із позивачкою. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивач просила шлюб розірвати, а відповідач також не заперечив проти розлучення, за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, суд приходить до висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Питання про стягнення судових витрат із відповідача позивач не заявляє. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved