Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів. В позові посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 09.08.2003 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.05.2007 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2007 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 26 січня 2007 року, а саме по 100грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2018 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 січня 2018 року і до її повноліття. Відповідач [PERSON] свій батьківський обов`язок перед донькою не виконував, на її утримання грошові кошти(аліменти), свідомо не сплачував. Стверджує, що у [PERSON] у період з 01 липня 2022 року по 02 квітня 2023 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 16304,10 грн. На підтвердження вимог до позову додає: -матеріали виконавчого провадження №56405270 від 16 травня 2018 року відкриті за виконавчим листом по цивільній справі №727/832/18; -розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 липня 2022 року у ВП №56405270. У зв`язку із цим, просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у розмірі 16304,10 грн. за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 липня 2022 року по 15 квітня 2023 року. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін . Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за адресою місця проживання Відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, повернулись до суду по «відсутності адресата за вказаною адресою». У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти нього. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з відповідачем 09 серпня 2003 року зареєстрували шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2007 року розірвано (а.с.7-9). Під час перебування сторін у шлюбі, у них [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2007 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 26 січня 2007 року, а саме по 100грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с.5). На виконання рішення суду було видано виконавчий лист по справі № 2-544 2007р. про стягнення аліментів на дружину та неповнолітню дитину та звернуто до виконання (а.с.6). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2018 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 січня 2018 року і до її повноліття(а.с.16). На виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 727/832/18 про стягнення аліментів та звернуто до виконання. Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.05.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56405270 (а.с.19-20). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2022 року було стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку(пеню) за несвоєчасну сплату аліментів нараховану за період з 01 березня 2021р. по 01 липня 2022 року в розмірі 20301,00 грн.(а.с.37). На виконання рішення суду було видано виконавчий лист по справі № 727/5631/22 про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів та звернуто рішення до виконання (а.с.40). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів , виданого Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ),станом на 11.05.2023 року у відповідача утворилася заборгованість по аліментах з моменту відкриття виконавчого провадження у розмірі 49580,50 грн. (а.с.45-47). Відповідно до розрахунку від 11.09.2023 року , у [PERSON] у період з 01 липня 2022 року по 15 квітня 2023 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у сумі 13942,5 грн..(а.с.70). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати своєчасно необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Указаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд керується розрахунком заборгованості по аліментах від 11.09.2023 року № ВП №56405270 (а.с.70), виконаним державним виконавцем. Відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість [PERSON] по аліментах, що утворилася починаючи з 01липня 2022 року по 15 квітня 2023 року складає 13942,5 грн. Позивач в позовній заяві просить стягнути 16304,10 грн. При цьому, враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, згідно якої розмір пені обмежений розміром заборгованості, суд не вбачає необхідності здійснювати розрахунок заборгованості пені за встановленою формулою, оскільки розмір пені в даному випадку є очевидно вищим суми заборгованості, а позивач просить стягнути пеню в сумі, що не перевищує 100% заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести саме платник аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Суд вважає, що відповідач не підтвердив, що прострочення сплати аліментів відбулося з незалежних від нього причин. Таким чином, є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачці аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 13942,05 грн., задовольнивши позовні вимоги частково. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved