Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

19 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з січня 2017 року до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом. Також, із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач. На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є матір`ю позивача і згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року була опікуном над недієздатною [PERSON] . Відповідач до 2017 року проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Фактично вже з того часу позивач та відповідач разом опікувалися і допомагали в побуті [PERSON] , замінили вікно в її кімнаті, двері, купували різні побутові дрібниці, продукти харчування тощо. У січні 2017 року позивач запросила жити до себе матір та [PERSON] і вони переїхали до позивача за адресою: [ADDRESS] . З цього часу позивач, відповідач та [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю. Пенсія [PERSON] надходила на картку відповідача. Кошти позивача, відповідача та [PERSON] стали спільними і використовувалися в інтересах сім`ї для спільного побуту та потреб (для купівлі їжі, побутових речей, меблів, сплати за житло тощо). За час спільного проживання ними було придбано за спільні кошти диван, пральну машину, холодильник, телевізор, мікрохвильову піч, доїльний апарат, морозильну камеру, електрочайник, бетонозмішувач. Позивач також сплачувала комунальні послуги за кімнату, належну [PERSON] , - [ADDRESS] . Наприкінці 2021 року у відповідача значно погіршився стан здоров`я і фактично позивач одна займалася господарством, а відповідач та [PERSON] трохи готували, виконували не важку роботу по дому. З початком введення в Україні воєнного стану син позивача перебуває в ЗСУ і в позивача виникла необхідність поїхати до нього. Оскільки позивач не мала можливості залишити на відповідача у зв`язку із станом її здоров`я [PERSON] , а тому вирішила останню влаштувати на лікування до психіатричного закладу, що знаходиться в с. Халявин Чернігівського району. Однак, у лікарні повідомили про неможливість оформити її в стаціонар на лікування, бо приміщення лікарні пошкоджені внаслідок обстрілів та порадили влаштувати її до пансіонату за адресою: [ADDRESS] , що позивач і зробила. Пробувши в пансіонаті близько трьох тижнів [PERSON] померла. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; залучено до участі в справі в якості третьої особи Чернігівську міську раду; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а третій особі - для пояснень. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Третя особа - Чернігівська міська рада подала пояснення на позов, в яких просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, в поданих поясненнях третя особа зазначає, що згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова в справі № 2-о-98/2008 [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує стороннього догляду і опіки. [PERSON] не є родичкою [PERSON] , родичів, які б могли здійснювати опіку у недієздатної немає. Усі факти, перераховані в позовній заяві, що ніби здійснювала позивач із своєю матір`ю, є прямими обов`язками опікуна (відповідача) над недієздатною особою. Опікун [PERSON] в період з 2017 року подавала звіти про свою діяльність. При цьому, в силу здоров`я або інших обставин опікун має право звільнитись від опікунства, про що необхідно заявити у відповідний орган опіки та піклування. 09 листопада 2022 року відповідач звернулась до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою про надання рішення виконавчого комітету щодо влаштування недієздатної до психоневрологічного інтернату, оскільки за станом здоров`я не могла здійснювати належний догляд. 17 листопада 2022 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було прийнято таке рішення про влаштування [PERSON] до психоневрологічного інтернату. Заява про надання соціальних послуг стаціонарного догляду опікуном подана 29 листопада 2022 року. Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видав путівку на [PERSON] до Любецького психоневрологічного інтернату, яку було отримано 26 грудня 2022 року. З моменту влаштування недієздатної особи до закладу інтернатного типу всі права та обов`язки опікуна відходять до такого закладу. Належними відповідачами за вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності - територіальна громада, на території якої знаходиться майно. Опікун не є членом сім`ї недієздатного та не входить в жодну з черг спадкування. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, з чеків на купівлю різних товарів, доданих до позовної заяви, неможливо встановити коли і ким були придбані речі та коли здійснено операції з оплати, а платіжки за комунальні послуги надані вибірково і лише декілька за 2022 рік. При цьому, сплата комунальних послуг за недієздатну особу входить до обов`язків опікуна. Факт користування недієздатною особою такими речами як бетонозмішувалка та доїльний апарат не підтверджується жодним доказом у справі та навряд чи така особа потребувала їх у своєму побуті. Також, позивач зазначає, що відповідач разом з [PERSON] трохи готували і виконували неважку роботу по дому. Однак, враховуючи, що [PERSON] була недієздатною особою з психічними розладами, є підстави вважати, що позивач навмисно експлуатувала працю недієздатної особи, яка не усвідомлює своїх дій. Відповідач не справлялася зі своїми обов`язками щодо захисту прав і обов`язків підопічної, а тому вбачаються факти недобросовісного здійснення опікунства, про що необхідно було повідомити орган опіки та піклування для прийняття необхідних рішень. Крім того, з позовної заяви вбачаються корисливі мотиви позивача щодо заволодіння майном померлої недієздатної особи. Позивач не надає жодних доказів, які б підтверджували ведення зі спадкодавцем спільного господарства, участі у витратах на утримання житла, що вони мали спільні витрати, бюджет, харчування, купували майно для спільного користування. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 червня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Позивач додатково пояснила, що була знайома з [PERSON] з 1986 року. Їх кімнати у будинку по [ADDRESS] , де раніше жила позивач, знаходилися поруч. Над [PERSON] всі знущалися, рідних у неї не було, тому мати позивача - [PERSON] вирішила оформити над нею опіку. Відповідач відновила їй паспорт, сплатила борги за комунальні послуги, вивезла сміття з кімнати. У 2017 році позивач забрала матір - [PERSON] та [PERSON] до себе в село Стаси Чернігівського району. З цього часу вони разом вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, ніколи нічого не ділили, мали спільний бюджет. Позивач має чотири корови та великий город, продає вирощені на городі овочі та молочні продукти і з цього має дохід. [PERSON] та [PERSON] отримували пенсію. [PERSON] та мати позивача могли допомагати позивачу по господарству (різали яблука, чистили картоплю, обривали смородину, квасолю тощо). Перед війною у [PERSON] стався інсульт, а тому їй було тяжко доглядати за [PERSON] . З цього часу позивач доглядала їх обох. Після окупації їхнього села, здоров`я [PERSON] погіршилось. Син позивача є військовослужбовцем, він повідомив, що одружується і невдовзі буде здійснена його ротація на Донбас, тому позивачу необхідно було поїхати до сина. Оскільки позивач через стан здоров`я матері боялася залишити [PERSON] на неї, вона вирішила влаштувати її на лікування до психоневрологічної лікарні в с. Халявин Чернігівського району, але будівля лікарні була пошкоджена внаслідок бойових дій, тому позивачу відмовили. Тоді позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, де їй повідомили, що [PERSON] можна тимчасово влаштувати в психоневрологічний інтернат. Саме у зв`язку з неможливістю помістити [PERSON] на лікування до психоневрологічної лікарні в с. Халявин, позивач вимушена була влаштувати її до психоневрологічного інтернату. Від [PERSON] позивач не відмовлялася, вона була як член її родини, позивач думала лише її підлікувати, а потім забрати знову до себе та оформити опіку. [PERSON] побула в інтернаті три тижні і померла. Після її смерті позивачу зателефонували з інтернату та запитали, чи має намір вона або її мати займатися похованням [PERSON] , на що позивач повідомила, що такої можливості не має, бо вона потрапила в ДТП і їй необхідно було відшкодувати завдану шкоду. Похованням [PERSON] займався психоневрологічний інтернат. У судовому засіданні, яке відбулося 14 вересня 2023 року, позивач вказала, що одруження сина було 22 грудня 2022 року і вона їздила до нього на два дні. У цей час мати позивача та [PERSON] залишились вдома одні. До психіатричного інтернату [PERSON] була влаштована 28 грудня 2023 року. Також, позивач їздила на декілька днів до сина у січні 2023 року. Позивач думала трохи відпочити, за цей час [PERSON] підлікувалася б, а потім забрати її з інтернату та оформити опіку на себе. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, однак судом було постановлено ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Відповідач, зокрема, суду пояснила, що пожаліла [PERSON] та стала її опікуном. Після перенесення відповідачем інсульту позивач доглядала за ними обома. Позивач має велике господарство, городи. У 2022 році позивачу треба було їхати до сина, оскільки він військовослужбовець. Позивач боялася залишати [PERSON] та відповідача самих. Позивач хотіла, щоб [PERSON] підлікували, а тому влаштувала її до інтернату. Відповідач п`ятнадцять років доглядала за [PERSON] і наміру віддавати її в інтернат не мала. Раніше [PERSON] перебувала на лікуванні в психоневрологічній лікарні в с. Халявин, після чого її забирали з лікарні. Відповідач також вказала, що ніколи б не помістила [PERSON] до інтернату, оскільки вона була їй як сестра. Це потрібно було для її лікування та у зв`язку з необхідністю позивачу поїхати до сина. Представник третьої особи - Чернігівської міської ради у судовому засіданні просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема, вказала, що позивачем подано позов до неналежного відповідача та відсутній факт проживання позивача із [PERSON] станом на момент смерті останньої, тобто на час відкриття спадщини. Заслухавши доводи позивача, її представника, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія довідки Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 16 лютого 2023 року № 06-06/177 (а.с. 95 на звороті). Відповідно до копії довідки Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 09 травня 2023 року № 02-08/605 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була похована на кладовищі селища Пересаж Чернігівського району Чернігівської області. Похованням її займалася адміністрації Любецького психоневрологічного інтернату (а.с.75). Спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] заведена 01 березня 2023 року Ріпкинською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] (а.с. 94). Також, 22 березня 2023 року до Ріпкинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] (а.с. 95 на звороті). Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися. [PERSON] на праві власності належало 3/25 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 лютого 2010 року (а.с. 13). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2008 року в справі № 2-о-98/2008 [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку (а.с. 8). Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року в справі № 2-о-136/09 призначено [PERSON] , 1950 року народження, опікуном над недієздатною [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно з інформацією Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 04 травня 2023 року № 13-05/4372 [PERSON] , [INFO] , яка призначена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року опікуном недієздатної [PERSON] , [INFO] , була сусідкою недієздатної, їх кімнати розташовані поруч. Родичів, які могли б здійснювати опіку у недієздатної не було. Опікун подавала звіти про свою діяльність: 01.02.2017, 21.11.2017, 22.02.2019, 29.01.2020, 19.02.2021 (а.с. 66-67). 09 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою про надання дозволу на влаштування недієздатної [PERSON] до психоневрологічного інтернату, оскільки за станом здоров`я не може здійснювати належний догляд (а.с. 108). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 588 від 17 листопада 2022 року [PERSON] , [INFO] , яка рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2008 року в справі № 2-о-98/2008 визнана недієздатною, влаштовано до психоневрологічного інтернату (а.с. 65). 28 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою, в якій просила надати її підопічній [PERSON] соціальну послугу в інтернатній установі психоневрологічного профілю (а.с. 130-131). Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видав путівку на [PERSON] до Любецького психоневрологічного інтернату (с. Пересаж, Чернігівський район), яку було отримано 26 грудня 2022 року (а.с. 66-67). На підставі путівки Департаменту соціального захисту населення № 240 від 22 грудня 2022 року (а.с. 129 на звороті) [PERSON] , [INFO] , з 28 грудня 2022 року зараховано на повне державне утримання до Любецького психоневрологічного інтернату Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, що підтверджується копією витягу із наказу № 78-ІІ від 28 грудня 2022 року (а.с. 128). З 28 грудня 2022 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу з реєстру територіальної громади від 28.12.2022 № 2022/002399411 (а.с. 141). До влаштування [PERSON] до Любецького психоневрологічного інтернату, вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 139, 157). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області 13 червня 2023 року за № 183, станом на 22 січня 2023 року за адресою: [ADDRESS] до складу зареєстрованих осіб входили: голова домогосподарства - [PERSON] , син - [PERSON] ; фактично проживаючі: голова домогосподарства - [PERSON] , мати - [PERSON] , співмешканець - [PERSON] (а.с. 117 на звороті). Згідно з актом підтвердження проживання від 07 лютого 2023 року, складеного Киселівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, відповідно до показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено старостою Терехівського старостинського округу Білоус М., [PERSON] , [INFO] , проживала постійно без реєстрації з січня 2017 року до 28 грудня 2022 року разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , у будинку, головою домогосподарства якого є [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає поруч з позивачем, суду, зокрема, показала, що позивач доглядала і відповідача і [PERSON] . Останні п`ять чи шість років вони проживали в позивача в селі Стаси Чернігівського району як одна сім`я. [PERSON] та [PERSON] були як сестри, завжди були разом, в міру віку та стану здоров`я допомагали позивачу по господарству. Позивач придбавала необхідні для проживання речі (диван, телевізор). Останнім часом [PERSON] брала сірники в руки, відкривала газ, тому позивач хотіла її підлікувати. Позивач думала влаштувати її на лікування до психоневрологічної лікарні в с. Халявин, але їй відмовили, тому довелося помістити її в психоневрологічний інтернат. Свідку відомо, що позивачу треба було їхати до сина, оскільки він військовослужбовець та збирався одружуватись. Саме у зв`язку з тим, що [PERSON] необхідно було підлікувати, а позивачу поїхати до сина, тому й було поміщено її до інтернату. Після поїздки позивача до сина позивач збиралася забрати [PERSON] та оформити над нею опіку. Позивач, відповідач та [PERSON] були сім`єю, нічого між собою не ділили. [PERSON] нічого не потребувала, була завжди добре одягнена, харчувалися вони разом, позивач нею опікувалася. Свідок [PERSON] , зокрема, суду показала, що [PERSON] проживала разом з позивачем та відповідачем років 5, вони робили все разом. Позивач продає молочну продукцію і з цього має кошти. Позивач купувала продукти, ліки, доглядала за [PERSON] , прала їй. Свідок сприймала їх як родину. У [PERSON] була окрема кімната, всі умови для проживання. Свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] проживала разом з позивачем та відповідачем, бачив, як вони разом харчувалися. Точний період проживання їх в селі свідок не знає. Свідок [PERSON] , яка працює в Департаменті соціальної політики Чернігівської міської ради, суду, зокрема, показала, що до неї, як до працівника установи, звернулася позивач щодо звільнення від обов`язків опікуна над недієздатною [PERSON] її матері - [PERSON] , яка за станом здоров`я себе стала погано почувати. Свідок порадила влаштувати [PERSON] до психоневрологічного інтернату, однак не звільтяти її матір від обов`язків опікуна, бо тоді буде проблематично помістити недієздатну до інтернату. У подальшому на [PERSON] було видано путівку на влаштування її до Любецького психоневрологічного інтернату. Позивач звернулася до департаменту щодо звільнення від обов`язків опікуна її матері саме через стан здоров`я останньої. Позивач не повідомляла, що згодом хоче забрати [PERSON] з інтернату і про те, що її треба влаштувати до інтернату тимчасово. На момент смерті [PERSON] проживала в інтернаті. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Нормами статті 1264 Цивільного кодексу України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї При цьому, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав особи. Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року в справі № 521/16365/15. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи норми законодавства, встановлені судом обставини, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, а також беручи до уваги те, що [PERSON] на момент смерті (на час відкриття спадщини) була зареєстрована та проживала в Любецькому психоневрологічному інтернаті за адресою: [ADDRESS] , а не з позивачем, суд дійшов висновку, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову та встановлення факту, який просить позивач, не знаходить. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed