Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , визначивши третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, у якому просила: розірвати шлюб зареєстрований 12 березня 2021 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 166 між нею та [PERSON] ; визначити місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини до досягнення доньки [PERSON] трирічного віку у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 березня 2021 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачам не склалося, вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного, проживають окремо. Позивач зазначає, що на даний час вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Позивач вважає, що збереження сім`ї не можливе. Позивач зазначає, що збереження сім`ї суперечить її інтересам. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею її вихованням вона та утриманням займається самостійно. Позивач вважає, що найкращим місцем проживання дитини буде з нею, оскільки доньці виповнився лише рік та вона потребує материнської опіки . [PERSON] вказує, що не може самостійно забезпечити належний рівень життя доньки , оскільки має невеликий розмір доходу, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів доходу, оскільки працює та має доходи, інших утриманців не має. Позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на її утримання та утримання дитини у розмірі позовних вимог. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною, у якому просив встановити графік побачень з донькою [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебуває у шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] . Зараз вони з відповідачкою знаходяться в процесі припинення шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть , дитина проживає разом з матір`ю. Позивач зазначає, що сумлінно та добровільно виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дитини та має такі ж права на участь у вихованні доньки, як і матір. Проте відповідачка перешкоджає побаченням позивача з донькою і не дозволяє спілкуватися з нею, неодноразово виїжджала за межі міста без погодження з ним, не повідомляючи місце перебування дитини. У зв`язку з чим [PERSON] змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Бугрія В.М. 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною. 28 червня 2023 року до суду надійшов Висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] 30 червня 2023 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] [PERSON] зазначила, що [PERSON] не надав жодних доказів того, що вона перешкоджає його побаченням з донькою і не дозволяє спілкуватися з нею. Запропонований батьком графік побачень з донькою абсолютно не відповідає віку дитини 1 рік 5 місяців. Запропонований батьком графік не може бути реалізований на практиці. Дитина проживає разом з матір`ю в м. Полтаві, а батько в м. Києві, де проходить військову службу, тому його плани тричі на тиждень приїздити до м. Полтави не є реальними. [PERSON] у відзиві пропонує встановити два дні на тиждень для побачень батька з дитиною: один день - субота з 15:00 год. до 18:00 год., інший день за домовленістю батьків також з 15:00 год. до 18:00 год. Мати висловила бажання бути присутньою на зустрічах батька з дитиною. [PERSON] зазначила, що категорично заперечує, щоб батько забирав дитину на 10 днів влітку та 5 днів восени, весною та взимку. Вважає, що донька дуже маленька, щоб забирати її від матері на такий тривалий час та знаходиться на грудному вигодовуванні, тому не може тривалий час знаходитись далеко від матері. [PERSON] ніколи не брав участь у оздоровчому та лікувальному процесі дитини, ніколи не відвідував педіатра, не цікавився станом її здоров`я. Мати вважає, що місце зустрічі батька з дитиною повинна вибирати вона. Батько не має власного чи орендованого житла у м. Полтаві, де б міг зустрічатися з донькою. Вважає, що враховуючи стан здоров`я , настрій доньки, лише вона зможе твердо оцінити і вибрати найбільш комфортне місце для дозвілля дитини з батьком. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради. Зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради скласти та надати суду висновок щодо встановлення графіку побачень [PERSON] , [INFO] , з малолітньою [PERSON] , [INFO] . Закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 вересня 2023 року суду надійшов Висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо встановлення графіку побачень батька [PERSON] з дитиною [PERSON] . У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, просили його задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнали частково, графік побачень батька з дитиною просили вставити відповідно до висновку Органу опіки і піклування. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради Сомик Д.М. в судовому засідання просила ухвалити рішення, яке б відповідало інтересам дитини та з урахуванням наданих Висновків Органу опіки та піклування. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що було повторно видане Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) 16 лютого 2023 року, актовий запис № 166, вбачається, що сторони уклали шлюб 12 березня 2021 року (а.с.15). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 03 лютого 2022 року, актовий запис № 103 (а.с.12). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. [PERSON] просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітньої доньки разом з нею. Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім того, судом встановлено, що Висновком органу опіки та піклування затвердженим рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтави ради №155 від 27.06.2023 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.85). Отже, вирішуючи даний спір, суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я.. Таким чином, суд вважає, що з огляду на вказане, з врахуванням розірвання шлюбу між сторонами і їх окремого проживання, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачкою і таку вимогу слід задовольнити. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини не надає та не утримує їх. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ч. 1ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, з якою перебуває у шлюбі, не надає, хоча має можливість її надавати, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти на її утримання у розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно до досягнення дитинною трирічного віку. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та відповідача, матеріальне становище дружини, те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання не надає, хоча зобов`язаний це робити відповідно, прийшов до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на дитину та дружину. Разом з тим, мінімальне обмеження щодо розміру аліментів в один прожитковий мінімуму для працездатних осіб не може бути застосоване, а застосуванню підлягає обмеження у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб у вимогах про стягнення аліментів на дитину, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, а на дружину обмеження не застосовується, так як не передбачено вимогами ст. 84 СК України. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною суд зазначає наступне. [PERSON] просив визначити наступний графік побачень з донькою [PERSON] , [INFO] : тричі на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного (або шкільного закладу з яких: один день - субота з 09.00 год. до 21.00 год.; другий та третій день визначається домовленістю [PERSON] та [PERSON] окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості (зокрема засобами телефонного зв`язку); десять днів влітку, по п`ять днів весною, восени та взимку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] ; спілкування з донькою має відбуватися на території на розсуд батька; зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про термін виїзду та місце перебування [PERSON] за межі м. Полтави шляхом письмового повідомлення (особисто вручати повідомлення або надсилати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед виїздом. При вирішенні даного спору суд керується положенням ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., за якими в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені в ст.150 СК України. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» («Йогансен проти Норвегії») від 07 серпня 1996 року, § 78). Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради 12.09.2023 р. № 230 про встановлення графіку побачень батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , рекомендовано про встановлення графіку побачень батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , а саме враховуючи вік дитини, спілкування батька з донькою за місцем фактичного перебування дитини та за домовленістю із матір`ю дитини щосуботи з 15.00 до 19.00 та в інший день за домовленістю батьків з 15.00 до 19.00 з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я (а.с.113). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Визначаючи порядок участі у вихованні дитини батьком та графіку їх побачень, суд враховує інтереси дитини, зокрема, необхідність дотримання звичних для неї умов щодо організації, розпорядку її повсякденного життя, її вік, а також право кожного з батьків брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суд вважає, що необхідно встановити такий спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, та спілкуванні з нею, який забезпечить повного і гармонійного розвитку її особистості. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та встановити наступний графік побачень батька [PERSON] із дитиною [PERSON] , [INFO] : за місцем фактичного перебування дитини та за домовленістю із матір`ю дитини щосуботи з 15.00 до 19.00 та в інший день за домовленістю батьків з 15.00 до 19.00 з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я. Щодо розподілу судових витрат. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини звільнена, на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір у сумі 2 147 грн. 20 коп.( 1073 грн. 60 коп. х2= 2 147 грн. 20 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Також з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи, що судом задоволено позов [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини, а позов [PERSON] про встановлення графіку побачень із дитиною, судовий збір взаємозараховується.

Outcome: partial