Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права (обов`язку) на укладення основного договору купівлі\~продажу в порядку спадкування за законом. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2023 позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права (обов`язку) на укладення основного договору купівлі\~продажу в порядку спадкування за законом прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача надіслав заяву в який просив суд просив задовольнити вимоги з підстав, наведених в обгрунтування позову та розглядати справу без її участі. Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату,час і місце його проведення, не з`явились, надали у підготовче судове засідання суду заяви по суті, якими не заперечували проти задоволення вимог позову. Таким чином, у порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10 травня 2013 року [PERSON] уклала шлюб (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з [PERSON] , свідоцтво про укладення шлюбу додається. В шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), копії свідоцтв про народження додаються. Між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» (далі - ТОВ «КУА «Інвестиційні проекти», Відповідач) було укладено попередній договір №172/122 від 24.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. 24.02.2020 року за реєстровим №1340 (далі- Попередній договір) та додатковий договір №1 до попереднього договору №172/122 від 29.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. 29.10.2021 року за реєстровим № 5956, копії договорів додаються. Відповідно до п.1.1 Попереднього договору, Відповідач та [PERSON] , зобов`язуються укласти основний-договір договір купівлі- продажу квартири номер [ADDRESS] , протягом 10 банківських днів з моменту отримання Відповідачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджує право власності на цю квартиру, але не пізніше ніж 29 жовтня 2021 р. Відповідно до п.п 1.1.4.1 Попереднього договору [PERSON] сплачує Відповідачу вартість квартири визначену у п.1.1.3. до 2 березня 2020 року. [PERSON] вчасно та в повному обсязі було виконано взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором, сплачено вартість квартири у розмірі 376\~625, 00 грн., зазначене підтверджується довідкою від 10 листопада 2022 року вих.№21 ТОВ «КУА «Інвестиційні проекти», копія додається. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія додається. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з: однокімнатної квартири [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки ACURA, тип кузова: універсал, моделі: МDX, колір: білий, виробник: HONDA MFG.OF ALABAMA, LLC, країна виробництва US, 2017 року випуску, номер кузову (VIN [NUMBER] ). 30\~листопада 2022\~року Позивач\~звернулась до\~приватного нотаріуса\~Літвінової Яни\~Миколаївни Харківського\~міського нотаріального\~округу, із заявою про пийняття спадщини за законом та на підставі якої була відкрита спадкова справа №9/2022. Приватним нотаріусом Літвіновою Я.М. було видано постанову про відмову від вчинення нотаріальних дій Позивачу (копія додається), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на однокімнатну квартири [ADDRESS] . [PERSON] за життя не встиг укласти основний договір договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відповідно до умов Попереднього договору, у зв`язку з тим, що будинок був не введений в експлуатацію. У зв`язку з цим, було направлено адвокатськй запит до ТОВ «КУА «ІНВЕСТИЦІЙНІ ПРЕКТИ», з проханням надати інформацію, щодо можливості заміни сторони у Попередньму договорі на [PERSON] у подальшому укласти основний договір договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON] . Відповідачем було відмовлено Позивачу у внесенні змін до Попереднього договору та укладенні з нею у подальшому основного договору - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю її чоловіка, обґрунтовуючи таку відмову відсутністю у Позивача свідоцтва про право на спадщину. Укладаючи Попередній договір, [PERSON] діяв в інтересах сім`ї, оскільки предметом цього правочину є придбання квартири для родини, вартість якої була сплачена зі спільних коштів подружжя. Сплативши повну вартість квартири за Попереднім договором, Позивач та її чоловік набули майнові права на дану квартиру, але через те що будинок не було прийнято до експлуатації, підстав для укладання основного договору договору купівлі-продужу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та Відповідачем були відсутні. У зв`язку зі смертю [PERSON] не припинилися зобов`язання за Попереднім договором, права та обов`язки за Попереднім договором перейшли до його спадкоємців. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: (1) визнання права; (2) визнання правочину недійсним; (3) припинення дії, яка порушує право; (4) відновлення становища, яке існувало до порушення; (5) примусове виконання обов`язку в натурі; (6) зміна правовідношення; (7) припинення правовідношення; (8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; (9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; (10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст.\~12\~і\~13ЦПК України\~засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст.12ЦПК України\~кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2003 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями\~78,\~81 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У рішенні від 24.01.2017 по справі 638/6703/16-ц суд апеляційної інстанції зазначив, що «якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.» Таким чином Позивач та її діти є законними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та до них перейшли всі права та обов`язки, в тому числі, які належали [PERSON] за Попереднім договором, відповідно вони є його правонаступниками за вказаним правочином. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦКУ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦКУ до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1\~ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. N 24-753/0/4-13 зазначено, що\~статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням установлених судовим розглядом обставин у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення з позову, оскільки позовні вимоги найшли своє підтвердження у ході судового розгляду. Суд вважає, що в даному випадку у Позивача виникло майнове право, пов`язане з оформленням у майбутньому Основного договору купівлі-продажу Квартири, Попереднього договору. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право, ніж шляхом звернення до суду з відповідним позовом, його позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved