Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У березні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] в якій позивач просить розірвати шлюбу укладений між ними. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 25.04.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання 20.09.2023 року сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Коровіної Н.Г. до суду надійшла заява, у якій адвокат просить провести розгляд справи за її з позивачем відсутності зазначаючи при цьому, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачем до суду надіслано заяву, в якій зазначено, що [PERSON] позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить справу розглядати за його відсутності. Зважаючи на зазначене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 12.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис № 387. Доказів наявності обставин, передбачених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, матеріали справи не містять. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону,\~інших законів,\~міжнародних договорів\~України. Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав\~недійсності шлюбу. Згідно\~з ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу\~та правові\~наслідки припинення\~шлюбу визначаються\~правом,\~яке діє\~на цей\~час щодо\~правових наслідків. Згідно\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої\~статті 16 цього Закону.\~Угода про\~вибір права\~припиняється,\~якщо особистий\~закон подружжя\~стає спільним. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»,\~суди можуть\~приймати до\~свого провадження\~і розглядати\~будь-які\~справи з\~іноземним елементом\~у випадках,\~якщо дія\~або подія,\~що стала\~підставою для\~подання позову,\~мала місце\~на території\~України. Отже з огляду на те, що хоча відповідач і є громадянином Німеччини, тобто іншої держави, але шлюб між сторонами зареєстрований на території України, позивачка є громадянином України, а відтак суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати законодавство України. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони втратили почуття довіри та взаємоповаги, примиритися не бажають, наполягають на розірванні шлюбу. За такого подальше життя подружжя і збереження сім`ї на думку суду є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved