Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

позивачі\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє представник - адвокат Балюк О.С., 17.05.2023 звернулись в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просять зобов`язати останнього привести приміщення в попередній стан відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , шляхом демонтажу змурованої стіни та забезпечення вільного доступу позивачів до вбиральні площею 2,8 кв.м. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 08.04.2015, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності по 1/4 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , належну йому частку вказаної квартири успадкувала його донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. Характеристики квартири [ADDRESS] та її обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] . Так, згідно із технічним паспортом, згадана вище квартира розташована на третьому поверсі чотирьохповерхового будинку та складається із трьох кімнат, житловою площею 59,5 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 18,6 кв.м (позначена на технічному паспорті під Літ. 15-г); 2-а кімната 23,7 кв.м (позначена під Літ. 15-13); 3-я кімната 17,2 кв.м (позначена під Літ 15-16); кухня площею 7,0 кв.м (Літ.15-14); коридор площею 10,0 кв.м (Літ.15-15), коридор площею 5,3 кв.м (Літ І), вбиральня площею 2,8 кв.м у спільному користуванні з кв. [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачам (Літ V), та коридор площею 38,4 кв.м у спільному користуванні з квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Належність на праві власності позивачам вбиральні площею 2,8 кв.м підтверджується також експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку, розпорядженням Галицької районної адміністрації №336 від 26.08.2014. Згідно із договором дарування, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 24.04.2019, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати житловою площею 26,7 кв.м та кухні, загальна площа квартири становить 55,2 кв.м, коридор площею 38,4 кв.м знаходиться у спільному користуванні. У квітні 2023 року відповідач [PERSON] здійснив перепланування своєї квартири та самовільно, незаконно змурував стіну і приєднав до своєї квартири належну позивачам на праві власності вбиральню площею 2,8 кв.м та захопив частину коридору, який знаходиться у спільному користуванні. Доступу до вбиральні позивачі не мають, добровільно врегулювати дане питання з відповідачем не вдалося. З цього приводу позивачі звернулись із заявою до ЛКП «Айсберг», Львівської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, на даний час надійшла відповідь від Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про те, що районній адміністрації не делеговано повноваження розгляду питань реконструкції, перепланувань чи самовільних перепланувань квартир. Відтак належної реакції з боку інших органів немає, а тому для захисту своїх порушених прав, позивачі змушені звертатись до суду. Окрім цього, відповідач разом з привласненою ним вбиральнею виставив свою квартиру на продаж. Таким чином, позивачі вважають, що змурована відповідачем стіна є самочинним будівництвом, оскільки така забудова порушує права інших осіб, а тому відповідно до ст. 376 ЦК України, підлягає знесенню. Також представник позивачів звертає увагу на те, що зазначений вище будинок, а відповідно і квартири в ньому, є пам`яткою архітектури місцевого значення, а відповідач здійснив перепланування квартири [ADDRESS] незаконно та самовільно, без одержання ним спеціального письмового дозволу органу охорони культурної спадщини, шляхом приєднання до своєї квартири вбиральні площею 2,8 кв.м, яка належить на праві власності позивачам. Ухвалою від 18.05.2023 прийнято до розгляду позов, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи. Ухвалою суду від 18.05.2023 заяву позивачів про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , а також заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] , Від представника відповідача [PERSON] адвоката Снігура Я.Е. 12.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач категорично не погоджується та заперечує наведені позивачами обставини та правові підстави позову, з таких підстав. Власником квартири [ADDRESS] , відповідач став на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.04.2019. До цього власницею вказаної квартири була [PERSON] (дарувальник), яка згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизувала квартиру, про що їй було видане свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 24.03.2008. Згідно із розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №368 від 21.04.2003 (перед приватизацією житла), [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] , яка складалась з однієї кімнати, кухні, вбиральні та спільного коридору з квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , на підставі договору найму житлових приміщень, загальна площа квартири становила 55,2 кв.м. На замовлення [PERSON] при підготовці документів для приватизації квартири [ADDRESS] , працівниками ЛОДКБ технічної інвентаризації та експертної оцінки 15.07.2003 був складений технічних паспорт з технічною характеристикою цього помешкання та експлікацією внутрішніх площ до плану квартири, які відповідали договору найму житлових приміщень. На плані квартири індексами «15б -1; 15б 2; 15б 3» вказані приміщення квартири [ADDRESS] та індексом «V» вказаний коридор, який перебуває у спільному користуванні. Таким чином, вказує, що діями відповідача не порушено жодних прав позивачів. Більше того, не заслуговують на увагу покликання представника позивачів на розпорядження Галицької районної адміністрації №336 від 26.08.2014 «Про зміну договору найму жилого приміщення», оскільки таке розпорядження прийняте по спливу більше шести років після приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] . Окрім цього, у такому розпорядженні вказано про спільне користування вбиральнею квартирою [ADDRESS] та квартирою [ADDRESS] (про квартиру [ADDRESS] у цьому розпорядженні не згадується). Також представник зазначив, що стороною позивачів не долучено до позовної заяви технічний паспорт з технічною характеристикою помешкання [ADDRESS] , відтак матеріали справи не містять відомостей які саме приміщення віднесено до квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.07.2023 задоволено клопотання представника позивачів, витребувано із Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» інвентаризаційну справу житлового будинку [ADDRESS] , яка міститиме як юридичні так і технічні документи. На адресу суду із Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 31.07.2023 надійшла інвентаризаційна справа №152 на будинок [ADDRESS] . Окрім цього, 01.09.2023 на запит суду, із Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надійшли копії документів, на підставі яких здійснювалась реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , а також надано інформацію про те, що згідно архівних даних, станом на 29.12.2012 право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] в БТІ не реєструвалось. Ухвалою суду від 07.09.2023 у задоволенні клопотання представника позивачів\~- адвоката Балюк О.С. про розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. За клопотанням представника позивачів адвоката Балюк О.С. оголошено в судовому засіданні перерву для надання їй можливості подати суду додаткові докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог. Від представника відповідача адвоката Снігура Я.Є. 18.09.2023 до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. У судовому засіданні 20.09.2023 представник позивачів адвокат Балюк О.С. заявила клопотання про продовження перерви у судовому засіданні, з огляду на те, що нею скеровані адвокатські запити до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради щодо надання інформації, а станом на даний час жодних відповідей не надходило. Розглянувши у судовому засіданні 20.09.2023 таке клопотання, із врахуванням думки представника відповідача, який заперечив щодо його задоволення, судом відмовлено у задоволенні клопотання з таких підстав. Дана справа перебуває у провадженні суду із 17.05.2023, неодноразово призначалась до судового розгляду. Розгляд справи відкладався, в тому числі і за клопотаннями представника позивачів адвоката Балюк О.С. з метою забезпечення сторони позивачів права на подання додаткових доказів. Відповідно до частини першої\~статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Чергова заява про відкладення розгляду справи свідчить про зловживання стороною процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Окрім цього, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Таким чином, з огляду на вимоги розумності строку розгляду даної цивільної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а також вимоги ст.83 ЦПК України щодо подання доказів стороною позивача, підстави для чергового відкладення розгляду справи відсутні. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що докази (документи), про витребування яких зазначає представник позивачів у своїх адвокатських запитах, не стосуються предмету доказування у даній справі. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] адвокат Балюк О.С. у судовому засіданні позов підтримала з підстав, що наведені в такому, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Снігур Я.Е. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених ним у відзиві на позовну заяву. Представники третіх осіб Департаменту архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації та Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , дана квартира належить їм на праві спільної часткової власності ( [PERSON] 1/2 частки, [PERSON] 1/4 частки та [PERSON] 1/4 частки) відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 08.04.2015, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №38087851 від 26.05.2015 та свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. 24.04.2023 (а.с. 8, 9-10, 11). Згідно із технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , складеним 24.10.2014 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», зазначена квартира розташована на 3 поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, житловою площею 59,5 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 18,6 кв.м, 2-га кімната 23,7 кв.м, 3-я кімната 17,2 кв.м, кухня 7 кв.м, вбиральня (у сп. користуванні) 2,8 кв.м, коридор (у сп. користуванні 5,3 кв.м, 38,4 кв.м), коридор 10,0 кв.м Відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, у спільному користуванні квартири [ADDRESS] із квартирою [ADDRESS] є коридор 5,3 кв.м та вбиральня 2,8 кв.м, а коридор площею 38,4 кв.м є у спільному користуванні квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с. 13-14, 15). Як вбачається з розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 26.08.2014 №336 «Про зміну договору найму жилого приміщення» змінено договір найму жилого приміщення та укладено його з [PERSON] , яка з 02.04.1991 зареєстрована і проживає в трикімнатній квартирі [ADDRESS] , житловою площею 59,5 кв.м, із кухнею площею 7,0 кв.м, коридором площею 10,0 кв.м, коридором площею 5,3 кв.м, вбиральнею площею 2,8 кв.м у спільному користуванні з квартирою [ADDRESS] та коридором площею 38,4 кв.м у спільному користуванні з квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с.16). Власником квартири [ADDRESS] \~є відповідач\~ [PERSON] .\~Згідно з\~договором дарування\~квартири від\~24.04.2019,\~ [PERSON] \~передала безоплатно\~у власність,\~а [PERSON] \~прийняв безоплатно\~у власність\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка складається\~з однієї\~житлової кімнати\~житловою площею\~26,7\~кв.м\~та кухні,\~загальна площа\~квартири становить\~55,2\~кв.м,\~коридор площею\~38,4\~кв.м\~у спільному\~користуванні (а.с.\~18).\~ Як вбачається з документів, долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву, а саме витягу з розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.04.2003 №368 «Про внесення змін в договори найму жилих приміщень», внесено зміни в договори найму і укладено договір найму з [PERSON] , яка проживає без прописки в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , ж/пл.26,7 кв.м з кухнею пл.15,7 кв.м, вбиральнею 1,7 кв.м та спільним коридором пл.38,4 кв.м з квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ). Згідно із технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , складеним 15.07.2003 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», зазначена квартира розташована на 3 поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати, житловою площею 26,7 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 26,7 кв.м, кухня 15,7 кв.м, вбиральня 2,8 кв.м, коридор (спільний) - 38,4 кв.м. Відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, зазначено про те, що у спільному користуванні знаходиться коридор 38,4 кв.м, а до загальної площі квартири [ADDRESS] включено 1-а кімната 26,7 кв.м, кухня 15,7 кв.м, вбиральня 2,8 кв.м, всього по квартирі 45,2 кв.м (а.с. 66, 67, 68, 69-70). Окрім цього, належність вбиральні площею 2,8 кв.м до квартири [ADDRESS] , підтверджується довідками, виданими ЛКП «Айсберг» про склад сім`ї та займані приміщення №2047 від 26.09.2007 та №2434-Пр від 08.11.2007. Зокрема, довідка №2047 від 26.09.2007, у якій зазначено, що квартира [ADDRESS] складається з 1-ї кімнати, житловою площею 26,7 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 26,7 кв.м, кухня 15,7 кв.м, вбиральня 2,8 кв.м, коридор (спільний) - 38,4 кв.м, була видана для пред`явлення [PERSON] у відділ приватизації Галицького району (а.с.168). Відповідно до частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі і шляхом приведення приміщення до попереднього стану. При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення\~будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі звернення особи до суду із таким позовом важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна. Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 461/484/18 (провадження № 61-19122св20). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Як зазначають позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідач [PERSON] самовільно та незаконно змурував стіну на третьому поверсі будинку [ADDRESS] , приєднав до своєї квартири вбиральню, належну позивачам на праві власності, та захопив частину коридору, який перебуває у спільному користуванні. Однак, заперечуючи факт порушення прав позивачів, відповідач [PERSON] вказує, що вбиральня площею 2,8 кв.м, належить до його квартири [ADDRESS] , яку він отримав в дар, відтак ним не вчинено будь-яких неправомірних дій, які порушують права позивачів на користування зазначеною вбиральнею. Із наданих сторонами доказів, зокрема технічних паспортів на їх квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , розпоряджень щодо укладення та внесення змін в раніше укладені договори найму, вбачається, що до квартири [ADDRESS] відноситься вбиральня, яка є у спільному користуванні із квартирою [ADDRESS] , площею 2,8 кв.м, а також до загальної площі квартири [ADDRESS] включено вбиральня площею 2,8 кв.м. Згідно ж із даними, які наявні у інвентаризаційній справі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №152 на будинок [ADDRESS] , встановлено наступне: - згідно поверхового плану третього поверху, який міститься на 125 аркуші інвентаризаційної справи, спірний туалет, на який вказують позивачі, віднесено до квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , а поруч зображений ще один туалет, який вже віднесено до квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] (квартири позивачів) (а.с.179); - згідно поверхового плану третього поверху, який міститься на 399 аркуші інвентаризаційної справи, спірна вбиральня площею 2,8 кв.м, відноситься до квартири [ADDRESS] (квартири відповідача) (а.с.182); - згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, який міститься на 401 аркуші інвентаризаційної справи, до квартири [ADDRESS] відноситься вбиральня, яка є у спільному користуванні із квартирою [ADDRESS] , площею 2,8 кв.м (а.с.184, 185); - згідно ж акту біжучих змін від 04.11.2014, який міститься на 408 аркуші інвентаризаційної справи, при обстеженні квартири [ADDRESS] змін не виявлено, згідно розпорядження №336 від 26.08.2014, вона складається з 3-х житлових кімнат, кухні, коридору (а.с.191-192). Аналізуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи, дослідженими в ході судового розгляду справи, не підтверджується той факт, що саме ця вбиральня площею 2,8 кв.м, якою користується відповідач [PERSON] , що сторонами не заперечується, та яка вказана в технічному паспорті за квартирою [ADDRESS] , є закріпленою за квартирою [ADDRESS] та така є у спільному користуванні із квартирою [ADDRESS] . Більше того, як вбачається з дослідженої під час судового розгляду технічної документації, поруч з спірною вбиральнею, є ще одна вбиральня, площі якої не зазначено. Як вбачається з пояснень наданих в судовому засіданні представником відповідача у позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками квартири [ADDRESS] , у квартирі є вбиральня, якою вони користуються. Представнику ж позивача щодо наявності чи відсутності у позивачів вбиральні не відомо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені вище норми щодо усунення перешкод у користуванні належним майном у разі звернення особи до суду із таким позовом вимагають доведення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивачів, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного їм майна. Позивачами, окрім наведених вище доказів, надані фото коридору у первісному вигляді та після перепланування, однак такими не підтверджуються обставини, зазначені ними у позовній заяві щодо самовільного захоплення відповідачем вбиральні та частини спільного коридору. Клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи стороною позивачів не було заявлено. Окрім цього, не заслуговують на увагу покликання представника позивачів на те, що відповідачем в порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини», здійснено перепланування квартири [ADDRESS] без одержання спеціального письмового дозволу органу охорони культурної спадщини, з огляду на таке. В ході розгляду справи встановлено та не оспорюється учасниками справи, що будинок [ADDRESS] є пам`яткою архітектури місцевого значення. Відповідно до ч.1, 2, 4\~ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини»\~власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження руйнування або знищення відповідно до цього\~Закону\~та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації (ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально\~уповноважених органів\~охорони культурної\~спадщини (далі\~-\~органи охорони\~культурної спадщини)\~належать: центральні\~органи виконавчої\~влади,\~що забезпечують\~формування та\~реалізують державну\~політику у\~сфері охорони\~культурної спадщини; орган\~виконавчої влади\~Автономної Республіки\~Крим; обласні,\~районні,\~Київська та\~Севастопольська міські\~державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради. Окрім цього, Законом України «Про охорону культурної спадщини» передбачено відповідальність за порушення законодавства про охорону культурної спадщини (розділ VIII Закону). Разом з тим, позивачами не надано доказів завдання шкоди їх будинку, який є пам`яткою архітектури місцевого значення та порушень відповідачем законодавства про охорону культурної спадщини, не встановлено і таких порушень органами, уповноваженими на державне управління у сфері охорони культурної спадщини. Враховуючи наведене вище, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачами не доведено, що діями відповідача порушено їх права на користування вбиральнею та що саме ця вбиральня площею 2,8 кв.м, є у спільному користуванні квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , а також щодо самовільного захоплення відповідачем коридору, який перебуває у спільному користуванні, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Щодо судових витрат, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача понесених витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, оскільки відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а в разі відмови у задоволенні позову - на позивача. Відповідно до ч. 9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду на вказані норми, у зв`язку з відмовою в задоволенні даного позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.05.2023, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed