Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 15 333,33 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Свої вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2017 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 421150, який у листопаді 2017 року було направлено до Дніпровського районного суду міста Києва. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2018 року у справі № 755/17047/17, яка набрала законної сили 27 січня 2018 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він перебував під слідством з 29 жовтня 2017 року по 27 січня 2018 року,тобто протягом 92 днів, у зв`язку з чим він перебував у постійному стресі, оскільки його основний вид діяльності пов`язаний з керуванням автомобілем (водій). Крім того, через судовий процес відчув багато негативних емоцій у зв`язку з недовірою членів сім`ї з якими він проживає. Також, вимушений був витрачати час на пошук захисника, разом з ним здійснив ряд дій для доведення своєї невинуватості та протягом вказаного періоду судовий процес став частиною його життя, що призвело до порушення його нормального ритму життя та заподіювало незручності. Ураховуючи викладене, глибину душевних хвилювань та переживань, вважає необхідним визначити моральну шкоду в розмірі 15 333,33 грн, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 08 лютого 2021 року позивачем надано клопотання про усунення недоліків, в якому він просив продовжити строк для усунення недоліків. 10 лютого 2021 року ухвалою суду продовжено строк для усунення недоліків. На виконання зазначених ухвал, 09 березня 2021 року позивачем надано до суду копію постанови від 17 січня 2018 року,засвідчену у порядку, встановленому законом. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. 25 червня 2021 від відповідача - Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Окрім цього, позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань інспектором. Враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позову. 02 вересня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, яким б підтверджувались: факт заподіяння моральних страждань, вина посадових осіб Департаменту патрульної поліції та Головного управління Казначейства, наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями. Крім того, Головне управління Казначейства не є учасником спірних правовідносин, тому безпідставним є визначення його в якості відповідача. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити в задоволенні позову. 01 жовтня 2021 року ухвалою суду було залишено позов без руху після відкриття провадження та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме - конкретизації органу, посадовими особами якого йому було завдано моральної шкоди. Копію цієї ухвали позивачу було надіслано на електронну пошту та на поштову адресу, зазначену ним в позовній заяві, проте поштове відправлення повернулося на адресу Солом`янського районного суду міста Києва з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання». Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також додано до матеріалів справи докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. Водночас, недоліки, встановлені судом, можуть бути усунуті під час судового розгляду, тому суд дійшов висновку про продовження розгляду справи. Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належними чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідачі явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 29 жовтня 2017 року працівниками поліції було складено протокол серії БР № 421150 відносно [PERSON] , відповідно до якого, він 29 жовтня 2017 року о 10-00 год., керував автомобілем «ЗАЗ DAEWOO», д/н [NUMBER] , в м. Києві, по Дніпровській набережній, 13, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2018 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження №61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Як установлено судом постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2018 року, яка набрала законної сили 27 січня 2018 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Отже, закриваючи провадження по адміністративній справі, судовим рішенням встановлено факт протиправності дій посадової особи патрульної поліції, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, що, у свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою. Що стосується визначеного позивачем розміру моральної шкоди в сумі 15 333,33 грн, то суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення та ініціювання здійснення адміністративного провадження саме з боку посадової особи державного органу. З дня складення протоколу про адміністративне правопорушення і до дня ухвалення судом рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП пройшло 2 місяці і 18 днів (з 29 жовтня 2017 року по 17 січня 2018 року). Все це призвело до відчуття несправедливості, викликаного неналежною поведінкою працівників поліції, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, доведення своєї невинуватості, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт та спричинило душевні переживання. На підставі викладеного та з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 5 000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідача - Департаменту патрульної поліції про те, що закриття на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України є неприйнятними, оскільки дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Інші доводи відповідача - Департаменту патрульної поліції не спростовують наведених позивачем обставин. Окрім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем було зазначено, код ЄДРПОУ відповідача Управління національної поліції у м. Києві, Департамент патрульної поліції - 40108583, який належить Головному управлінню Національної поліції в м. Києві. У зв`язку з викладеним позивачу було надано строк для усунення недоліків, проте останнім будь-яких дій вчинено не було. В ході судового розгляду судом було з`ясовано, що позивачем помилково зазначено код ЄДРПОУ 40108583, тому з урахуванням наявності в матеріалах справи відзиву Департаменту патрульної поліції, до складу якого входить Управління патрульної поліції у м. Києві, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9, яка була зазначена позивачем як адреса місцезнаходження відповідача 1, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги саме до Управління національної поліції в м. Києві та Департаменту патрульної поліції. Крім того, відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21). З огляду на викладене, кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи, що участь Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві не є необхідною у цій справі, судом встановлено, що шкоду позивачу завдано протиправними діями посадових осіб Департаменту патрульної поліції, через який держава бере участь як відповідач, кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, тому суд відмовляє у задоволенні вимог до управління як до неналежного відповідача. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений частково, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 299,64 грн, пропорційно розміру задоволених вимог, у цій справі віднести на рахунок держави.

Outcome: partial