Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок пожежі, посилаючись на те, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 30.09.2022 р. близько 11 год. позивач побачив як горять його господарські будівлі, а саме навіс та майно в ньому. Малолітній [PERSON] на грунті дитячих пустощів скоїв підпал навісу, в якому зберігалось сіно, внаслідок чого сталась пожежа, під час якої згорів вказаний навіс та всі речі (майно), що в ньому знаходились. Так як відповідачка [PERSON] як мати малолітнього [PERSON] повинна слідкувати за поведінкою, але належним чином не здійснювала цього (зокрема, 30.09.2022 р.), тому вона повинна нести повну відповідальність за шкоду, яку спричинив її малолітній син. Після пожежі, позивачем було встановлені збитки на загальну суму 49470,0 грн., а саме: -Навіс, побудований в 2019 році, загальна вартість відбудови складає 25\~970 грн; -Сіно, яке знаходилось під навісо, в кількості 3500 кг, загальна вартість 24500 грн; -Шифер, яким був накритий навіс, розмір 1,75*1,10 один лист, 46 листів, вартістю 300 грн за один лист, на загальну суму 13800 грн; -Брус на дах, 30 шт, загальною вартістю 3200 грн; -Дошка обрізна на підлогу, 1 пачка, вартістю 1200 грн; -Брезент, 1 штука, вартістю 470 грн; -Дошка, 26 штук, вартістю 2300 грн; -Стовпчики, 6 штук, загальна вартість 4000 грн. Зазначив, що діями сина відповідачки йому також була нанесена і моральна шкода, яка виявилась в пережитому ним нервовому потрясінні, яке він переніс в момент настання пожежі та знищення його майна, переживань (страху) на своє нажите майна, за той нервовий струс, який він пережив безпосередньо при самій пожежі, неможливості її погасити, необхідність додаткових зусиль для поновлення нормального положення в його сім`ї, до сир пір він погано себе почуває і навіть приблизно невідомо, коли він відновиться свій попередній нормальний психологічний стан, в якому він перебував до знищення його майна під час пожежі, - все це вкрай негативно позначилось (і буде в подальшому позначатись) на його життєвих планах, на його фізичному та моральному стані. Просить суд стягнути з відповідачки на його користь майнову шкоду (збитки) завдану йому внаслідок необережного поводження з вогнем в розмірі 49470,0 грн. та моральну шкоду 5000 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 07.02.2023р. у справі відкрите провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 20.04.2023р.; 20.04.2023р. судове засідання відкладено на 16 травня 2023 року у зв`язку із неявкою відповідачки; 16 травня 2023 року судове засідання відкладено на 07 вересня у зв`язку із неявкою сторін. Позиції сторін Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином. Причин неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що підтверджується наданим свідоцтвом про право власності. Судом встановлено, що рішенням Іванківського районного суду Київської області №366/1657/22 від 11 жовтня 2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за неналежним чином виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме не забезпечує належного догляду та виховання, внаслідок чого, [PERSON] знаходячись без нагляду підпалив навмисно сіносховище з тюками сіна (близько 150 шт). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст.386\~ЦК має власник майна. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як наслідок, для відшкодування шкоди за правилами та приписами ст.1166\~ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоду. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 18 березня 2020 року по справі № 760/8139/14-ц (провадження № 61-43768св18), «цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166\~ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~6\~від 27.03.1992\~р.\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень Згідно\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2ст. 1192 ЦК України). Тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності, несе позивач. Доказів на підтвердження вартості пошкодженого майна позивачем на надано. По даній категорії справ належним та допустим доказом розміру матеріальної шкоди є висновок судової будівельної експертизи, який позивачем до суду надано не було. Таким чином, позивачем у суді не було доведено належними та допустимими доказами розмір матеріального збитку, який було завдано майну позивача відповідачем 30 вересня 2022 року внаслідок пожежі. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивачів, як було встановлено судом порушено не було. Оскільки скільки судом не встановлено протиправність дій чи бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між ними та завданою позивачу шкодою, враховуючи відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пожежі, відсутні. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відсутні й підстави для стягнення з відповідача судового збору. Відповідно до п2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача, але позивач згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed