Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони народились [INFO] від шлюбу, який було укладено 25 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованому у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2006 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на їх утримання щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму в місяць на утримання дитини відповідного віку, з 01 грудня 2006 року до досягнення ними повноліття. Вказують, що протягом 16 років відповідач жодного разу не намагався їх побачити, взяти участь у їх житті, не цікавився їх місцезнаходженням, не вів їх у 1 клас, не відвідував батьківські збори ніколи. Він не цікавився як вони живуть у зоні бойових дій, не запропонував допомогу, коли вони переїхали у 2016 році через війну до м.Дніпра; він 6 років проживає в цьому місті, два роки працював на одній з ними [ADDRESS] через декілька будинків, втім знайшов час їх побачити один раз у житті тільки тому, що матір подала позовну заяву до суду про позбавлення його батьківських прав (справа № 200/11420/19); на вулиці він має вигляд, що їх - позивачів не впізнає. Позивачі вказують на те, що відповідач належної матеріальної допомоги їм не надає, здоров`ям, умовами їх життя не цікавиться та не спілкується з ними; аліменти сплачує у мінімальному розмірі згідно з рішенням суду, постійно не доплачує до встановленого законодавством 50% мінімуму, не бере участі у додаткових витратах взагалі, бреше, що матір їх ховає від нього. Рішенням голови Адміністрації Новокодацького району від 16.03.2021 року № 30-р встановлено дні побачень з ними, однак жодного побачення з ними не було, відповідач постійно зайнятий своїми справами. Вони вважають, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, злісно ухиляється від їх виконання, хоча має можливості для використання своїх прав; те, що він платить аліменти, свідчить тільки про те, що він виконує свої батьківські обов`язки, встановлені законодавством, шляхом сплати аліментів в розмірі 2600 грн. на двох дітей на поточний місяць, що менше, ніж встановлений прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років - 2744 грн., і ці аліменти стягуються відповідно до рішення суду. Посилаючись на викладене, позивачі просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно них - [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 18.08.2022 року відстрочено [PERSON] та [PERSON] сплату судового збору у даній справі до ухвалення рішення у справі. Ухвалою суду від 03.11.2022 року у даній справі відкрито загальне провадження, визначено про необхідність проведення у справі підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року залучено Адміністрацію Новокодацького району Дніпровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі. Ухвалою суду від 02 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили розглянути справу у їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що мати його синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] штучно створила даний позов про позбавлення його батьківських прав відносно дітей для уникнення в подальшому обов`язку синів по його утриманню в старості, на що він зараз ображений, оскільки вважає, що така допомога в утриманні може йому знадобитися. Вказав, що з 2006 року з часу припинення шлюбних відносин з матір`ю дітей - [PERSON] він з дітьми не спілкувався, але сплачував аліменти на їх утримання, в останнє він бачився з дітьми - [PERSON] та [PERSON] в грудні 2021 року, коли відвозив їх на секцію волейболу, показав їм фото їх сестри (його доньки від інших відносин), пропонував їм спілкуватися, на що вони не погодились, також у переписці він пропонував їм подарувати один на двох смартфон, який був у вжитку, від чого вони відмовились. До цього він з ними зустрічався біля школи, бачився з їх класним керівником; коли в липні 2021 року він хотів везти свою доньку [PERSON] на відпочинок на море, то запросив і синів [PERSON] та [PERSON] , написавши їм по месенжеру, на що вони відмовились. Потім він дійсно тривалий час не бачився з синами, оскільки спочатку не знав де вони живуть, а потім дізнався, згодом був введений карантин в Україні в зв`язку з covid, потім він хворів і в подальшому хворіли діти, його намагання зв`язатися з синами по телефону вони ігнорують, не бажають з ним спілкуватися. [INFO] він в Телеграм привітав синів [PERSON] та [PERSON] з днем народження, перевів їм в рахунок подарунка 2000 гривень і на його питання вони в повідомленні відповіли, що вони у місті, на його питання чи залишились вони навчатися у школі чи йдуть навчатися у коледж вони не відповіли, 19.09.2022 року він через мережу інтернет дізнався про цей позов і написав синам, щоб вони йому перетелефонували, проте вони не відповіли; 20.09.2022 він їм знову написав «ау», на що відповіді не отримав; 30.09.2022 року спитав у повідомленні у синів чи цілі у них в квартирі вікна, оскільки у місті був вибух, він знав, де вони живуть, на що відповіді не отримав, після цього він їм більше не писав. Зазначив, що сини [PERSON] та [PERSON] відмовляються від прийняття його уваги, не бажають з ним спілкуватися і примусити до цього він їх не може, тому він підтверджує, що не приймає участі у їх вихованні з літа 2022 року, проте він приймає участь у вихованні інших своїх дітей. Він платить за рішенням суду аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2900 грн. щомісячно на двох, чекати зустрічі з дітьми біля під`їзду, де вони живуть він не хоче, оскільки два роки тому, він їх чекав, а потім був затриманий працівниками поліції, які, зважаючи на воєнний час з`ясовували мету його перебування у вказаному місці. З приводу небажання дітей з ним спілкуватися він не звертався до органу опіки та піклування та поліції; Розпорядження органу опіки та піклування про встановлення побачень з дітьми він не виконував, оскільки тричі зателефонував синам [PERSON] та [PERSON] і вони не виявили бажання зустрітися з ним; зі скаргами на дії [PERSON] з приводу наявного у нього припущення про її можливе перешкоджання бачитися з дітьми він не звертався, як і не звертався до органу опіки та піклування чи до суду з вимогою про зміну порядку спілкування з синами та з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми - [PERSON] та [PERSON] та участі у їх вихованні. Коли він не знав адреси проживання синів, то їх через органи поліції не розшукував, оскільки був зайнятий своїми іншими дітьми від інших відносин з жінками, вказав, що всього він має п`ятьох неповнолітніх дітей. До школи, в якій навчалися його сини, про що йому було відомо, він також не звертався для з`ясування їх місця знаходження та з питання їх навчання; адресу їх проживання згодом взнав у виконавчій службі. В подальшому у наданій суду 07.09.2023 року заяві відповідач просив закінчити розгляд справи у його відсутність та без фіксації технічними засобами. Представник третьої особи - Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просив розглянути справу у відсутності представника та ухвалити рішення в інтересах дітей. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданій суду заяві просила розглянути справу у її відсутність, надала письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом у даному судовому засіданні 07.09.2023 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 25 листопада 2005 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 30.05.2006 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 30.05.2006 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2006 року, ухваленим у справі № 2-4482/06, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму в місяць на утримання дитини відповідного віку, з 01 грудня 2006 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданого 16.12.2014 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 04 грудня 2007 року. З часу припинення між батьками шлюбних відносин діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] , разом вони мешкають за адресою [ADDRESS] . У позовній заяві позивачі вказують на те, що протягом 16 років відповідач жодного разу не намагався їх побачити, взяти участь у їх житті, не цікавився їх місцезнаходженням, не вів їх у 1 клас, ніколи не відвідував батьківські збори; не цікавився як вони живуть у зоні бойових дій, не запропонував допомогу, коли вони переїхали у 2016 році через війну до м.Дніпра; він шість років проживає в цьому місті, два роки працював на одній з ними [ADDRESS] через декілька будинків, втім знайшов час їх побачити один раз у житті тільки тому, що матір подала позовну заяву до суду про позбавлення його батьківських прав (справа № 200/11420/19); на вулиці він має вигляд, що їх - позивачів не впізнає. Позивачі вказують на те, що відповідач належної матеріальної допомоги їм не надає, здоров`ям, умовами їх життя не цікавиться та не спілкується з ними; аліменти сплачує у мінімальному розмірі згідно з рішенням суду, постійно не доплачує до встановленого законодавством 50% мінімуму, не бере участі у додаткових витратах взагалі, бреше, що матір їх ховає від нього. Жодного дня побачення, встановленого рішенням голови Адміністрації Новокодацького району від 16.03.2021 року № 30-р, між ними та відповідачем не було, оскільки він постійно зайнятий своїми справами. Вони вважають, що відповідач свідомо нехтує батьківськими правами, злісно ухиляється, хоча має можливості для використання своїх прав; те, що він платить аліменти, свідчить тільки про те, що він виконує свої батьківські обов`язки, встановлені законодавством, шляхом сплати аліментів в розмірі 2600 грн. на двох на поточний місяць, що менше, ніж встановлений прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років - 2744 грн., і ці аліменти стягуються відповідно до рішення суду. Посилаючись на викладене, позивачі просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно них. Мати позивачів - [PERSON] , яка була залучена судом до участі у справі в якості третьої особи та яка є представником неповнолітніх позивачів, в наданому суду письмовому поясненні від 01.06.2023 року підтримала позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що протягом 17 років [PERSON] жодного разу не намагався бачити дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не цікавився їх місцем знаходження; коли вона вивозила дітей із зони бойових дій в Донецькій області у 2016 році, де вони до того жили, він у цьому участі не приймав; вказує, що відповідач належної матеріальної допомоги дітям не надає, здоров`ям, умовами їх життя не цікавиться та не спілкується з ними; говорить неправду про те, що вона ховає дітей від нього; жодного його побачення з дітьми на виконання Розпорядження Голови Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 року № 30-р не було; відповідач не приймає жодної участі в інших витратах на дітей - лікування, придбання одягу обладнання для навчання, розвиток особистих якостей, тільки на виконання рішення суду виплачує аліменти в розмірі 2900 грн. на двох дітей, що є недостатнім для утримання дітей. Вона вважає, що він свідомо нехтує батьківськими правами, злісно та навмисно ухиляється від їх виконання для того, щоб травмувати дітей на все життя аби вони росли в неповній сім`ї, ніколи не бачили ані підтримки, ані уваги батька та через це стали неповноцінними. Вважає, що за спливом 17 років діти не бажають самі нав`язуватися чужій людині, яку бачили один раз за життя, а відповідач, заперечуючи проти позову, сподівається на те, що сини - [PERSON] та [PERSON] будуть його утримувати, коли він досягне похилого віку. У письмовому Поясненні третьої особи щодо позову, яке надійшло до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 30.08.2023 року від [PERSON] , зокрема, зазначено, що з наданих відповідачем скрінів переписки на підтвердження, за його твердженням, переписки з синами, не вбачається кому належать номери, за якими він вів переписку; вона вважала, що ця переписка не є належним доказом його участі в їх житті. Зазначає, що доводи відповідача свідчать про його байдуже відношення до дітей, відсутність інтересу та зацікавленості в їх житті; те, що він пропонував дітям їхати до наметового кемпінгу, свідчить про те, що він не знає ані стану здоров`я дітей, ані їх можливостей та вподобань, того, що діти не вміють плавати. Вважає, що відповідач заперечує позов аби потім стягувати з її дітей аліменти на своє утримання у старості, він офіційно не працює, страхового стажу в нього буде недостатньо задля отримання пенсії, крім її дітей у нього їх невизначена кількість, тому вона вважає, що йому вистачить на утримання його в старості; жодних належних та допустимих доказів участі у житті їх дітей відповідач не надав. На підтвердження позовних вимог та наведених доводів позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду надані наступні докази. Відповідно до Характеристик [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виданих КЗО НВК №59 ДМР, вихованням дітей займається мати [PERSON] , дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] , які приділяють належну увагу навчанню та вихованню дітей, регулярно відвідують НВК; стосунки в сім`ї доброзичливі; батько дітей жодного разу не відвідував НВК, участі у процесі виховання дітей не приймає. Відповідно до Виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.05.2020 року, виданих КНП ДМР Амбулаторією №3, діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідували вказаний медичний заклад лише у супроводі матері [PERSON] . З Довідок, виданих Комунальним позашкільним навчальним закладом «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» ДМР від 29.09.2020 № 145, 146, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є учнями-спортсменами даного закладу та займаються у відділенні волейбол з вересня 2019 року, заняття відвідують в супроводі матері [PERSON] . Відповідно до Розрахунку заборгованості, складеного старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі та наданого позивачами до суду, станом на 01.11.2022 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому листу № 932/5501/20 від 11.12.2006 року, виданому Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), складає 13137 грн. 34 коп. Відповідно до Розрахунку заборгованості, наданого начальником Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та наданого відповідачем до суду, станом на 01.03.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому листу № 932/5501/20 від 11.12.2006, виданому Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), складає 244 грн. 34 коп. Відповідно до листа від 31.08.2023 року начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), наданого представником неповнолітніх позивачів, станом на 31.08.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому листу № 932/5501/20 від 11.12.2006 року, виданому Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), складає 2715 грн. 68 коп. В судовому засіданні відповідач - [PERSON] позовні вимоги частково визнав, посилаючись на те, що він не приймає участі у вихованні синів [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , не зі своєї вини. Зазначив, що він є батьком п`ятьох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , також у нього є діти від відносин з іншими жінками - донька [PERSON] , 2009 року народження, та донька [PERSON] , 2012 року народження, з якими він не спілкується, оскільки йому перешкоджають матері, а також донька [PERSON] , 2015 року народження, яка з матір`ю проживає в іншому місті та до якої він щомісячно їздить та відвідує її. Вказує, що він бажає, щоб була соціальна справедливість, оскільки він на теперішній час утримує за рішенням суду синів [PERSON] та [PERSON] і потім хоче, щоб вони його утримували в похилому віці у разі його хвороби. Вважає, що мати його синів - [PERSON] штучно створила даний позов про позбавлення його батьківських прав відносно синів для уникнення в подальшому обов`язку синів [PERSON] та [PERSON] по його утриманню в старості, на що він зараз ображений, оскільки вважає, що така допомога в утриманні може йому знадобитися. Вказав, що з 2006 року він не приймав участі у вихованні дітей, в останнє він бачився з дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в грудні 2021 року, коли відвозив їх на секцію волейболу, показав їм фото їх сестри (його доньки), пропонував їм спілкуватися, на що вони не погодились, пропонував їм подарувати один на двох смартфон, який був у вжитку, від чого вони відмовились. До цього він з ними зустрічався біля школи, бачився з їх класним керівником; коли в липні 2021 року він хотів везти свою доньку [PERSON] на відпочинок на море, то запросив і синів [PERSON] та [PERSON] , написавши їм по месенжеру, на що вони відмовились. Потім він дійсно тривалий час не бачився з синами, оскільки спочатку не знав де вони живуть, а потім дізнався, згодом був введений карантин в Україні в зв`язку з covid, потім він хворів і в подальшому хворіли діти, його намагання зв`язатися з синами по телефону вони ігнорують. [INFO] він в Телеграм привітав синів [PERSON] та [PERSON] з днем народження, перевів їм в рахунок подарунка 2000 гривень і на його питання вони в повідомленні йому відповіли, що вони у місті, на його питання чи залишились вони навчатися у школі чи йдуть навчатися у коледж вони не відповіли. Вказує про те, що 23.08.2022 року він по месенджеру спитав чи сини у місті, вони йому не відповіли, 19.09.2022 року він через мережу інтернет дізнався про цей позов і написав синам, щоб вони йому перетелефонували, проте вони не відповіли; 20.09.2022 він їм знову написав «ау», на що відповіді не отримав; 30.09.2022 року спитав у повідомленні у синів чи цілі у них в квартирі вікна, оскільки у місті був вибух, він знав, де вони живуть, на що відповіді не отримав, після цього він їм більше не писав. Зазначив, що сини [PERSON] та [PERSON] відмовляються від прийняття його уваги, не бажають з ним спілкуватися і примусити до цього він їх не може, тому він підтверджує, що не приймає участі у їх вихованні з літа 2022 року, проте він приймає участь у вихованні інших своїх дітей. Він платить за рішенням суду аліменти на їх утримання у розмірі 2900 грн. щомісячно на двох, чекати зустрічі з дітьми біля під`їзду, де вони живуть він не хоче, оскільки два роки тому, він їх чекав, а потім був затриманий працівниками поліції, які, зважаючи на воєнний час з`ясовували мету його перебування у вказаному місці. З приводу небажання дітей з ним спілкуватися він не звертався до органу опіки та піклування та поліції; Розпорядження органу опіки та піклування про встановлення побачень з дітьми він не виконував, оскільки тричі зателефонував синам [PERSON] та [PERSON] і вони не виявили бажання зустрітися з ним; зі скаргами на дії [PERSON] з приводу його припущення про її можливе перешкоджання йому бачитися з дітьми він не звертався, як і не звертався до органу опіки та піклування чи до суду з вимогою про зміну порядку спілкування з синами та з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми - [PERSON] та [PERSON] та участі у їх вихованні. Коли він не знав адреси проживання синів, то їх через органи поліції не розшукував, оскільки був зайнятий своїми іншими дітьми; до школи, в якій вони навчалися, про що йому було відомо, він також не звертався для з`ясування їх місця знаходження та з питання їх навчання; адресу їх проживання згодом взнав у виконавчій службі. У наданій суду 07.09.2023 року заяві [PERSON] також зазначив, що позовні вимоги не визнає, що його сини мають право на отримання спадщини від нього у вигляді різних автомобілів і якщо його позбавлять батьківства, вони позбавляться такого права. На підтвердження цих своїх доводів відповідач надав суду копію Постанови про розшук майна боржника від 30.06.2020 року у винесеної державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у ВП № 62416949, про розшук автомобілів [PERSON] в зв`язку з виконанням виконавчого листа № 932/5501/20, виданого 01.12.2006 року про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На вказане посилається і у Пленумі Верховний Суд України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61 2175св20), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22.09.2021 року у справі № 0907/2-5553/2011. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, в тому числі практику Європейського суду з прав людину як джерело права, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей - [PERSON] та [PERSON] , їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Вказане вказує на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей (тобто прав на виховання дітей, захист їх інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з ними. Відповідно до положень статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 16.11.2020 року, орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради вважає за недоцільне в інтересах дітей позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до його неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від цього висновку суд має право мотивовано відступити. Суд з урахуванням положень частини шостої статті 19 СК України та вищевказаних встановлених обставин справи вважає необхідним відступити від вищезазначеного висновку органу опіки та піклування, оскільки він не є обгрунтованим та об`єктивним, не містить даних, які характеризують відповідача як особу, яка, за його твердженням, займається вихованням дітей, орган опіки та піклування не дав оцінки причинам, за яких діти відповідача - позивачі у даній справі звернулись до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, тому на підставі цього висновку не можна встановити фактичні обставини справи. У даному висновку зазначено, що батько дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання синів; що він надав письмові пояснення, з яких вбачається, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказав, що дійсно не спілкувався з синами з 2006 року, але сплачував аліменти на їх утримання, що він в подальшому має бажання приймати участь у житті та вихованні своїх дітей, утримувати їх матеріально, спілкуватися з синами; у висновку вказано, що [PERSON] надав заяву до управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щодо встановлення йому графіку побачень з його синами. Вбачається, що Розпорядженням Голови Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 року № 30-р «Про встановлення днів побачень [PERSON] з неповнолітніми [PERSON] , [PERSON] » встановлено дні побачень [PERSON] з його неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , кожного першого та третього тижня місяця з 19-00 п`ятниці до 17-00 неділі, за бажанням дітей; зобов`язано мати [PERSON] не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; зобов`язано батька дітей вчасно повертати неповнолітніх дітей після часів спілкування за місцем їх проживання. Разом з цим, як у позові позивачі так і третя особа [PERSON] в поясненнях стверджують про те, що [PERSON] не виконував вищевказане Розпорядження Голови Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 року № 30-р, не здійснював ніяких дій щодо його виконання та спілкування з дітьми, при цьому докази чинення перешкод у його виконанні з боку будь-яких осіб суду відповідачем не надані. Вказане підтверджується заявою представника Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 22.05.2023 року, наданою на ухвалу суду, відповідно до якої інформація про стан виконання [PERSON] батьківських обов`язків за 2022-2023 рік відсутня. Зазначене також підтверджується скриншотами переписки [PERSON] з [PERSON] в телефонному месенджері, з якої вбачається, що відповідач не виконує Розпорядження Голови Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 року № 30-р «Про встановлення днів побачень [PERSON] з неповнолітніми [PERSON] , [PERSON] », що ним не заперечувалось в судовому засіданні з посиланням на те, що сини [PERSON] та [PERSON] не бажали з ним спілкуватися. Отже, суд дійшов зазначеного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено вину в діях відповідача щодо невиконання покладеного на нього законом обов`язку щодо виховання дитини та його свідомого ухилення на протязі тривалого часу від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, і докази того, що змінити його поведінку в кращу сторону у суда відсутні. Суд також вважає, що хоч позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, проте з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині, що буде відповідати інтересам дітей, які тривалий час проживають з матір`ю. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На це вказує і Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21. При цьому суд приймає до уваги те, що частково заперечуючи проти позовних вимог позивачів, відповідач визнає, про що, зокрема, зазначено у Висновку органу опіки та піклування, що він тривалий час - з 2006 року дійсно не спілкувався з синами, але сплачував аліменти на їх утримання за рішенням суду. Твердження відповідача [PERSON] про те, що мати дітей [PERSON] штучно створила даний позов від імені його синів, що вона перешкоджала йому спілкуватися з дітьми, приховувала їх адресу проживання, не знайшли підтвердження при розгляді справи, будь-яких доказів того, що відповідач звертався з цього приводу до органів поліції для встановлення місця проживання дітей, до органів опіки та піклування з приводу існуючих перешкод в його спілкуванні з дітьми, до школи, де навчаються діти, ним суду не надано. Крім того, судом встановлено, що відповідач не звертався до суду з вимогою про зміну порядку спілкування з синами та з позовом про усунення йому перешкод в спілкуванні з дітьми - [PERSON] та [PERSON] та участі у їх вихованні. З скріншотів переписки, наданої відповідачем суду в якості доказу спілкування з дітьми, вбачається, що ця переписка була в липні 2021 році, травні, серпні та вересні 2022 року, і зміст цієї переписки не є належним доказом виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дітей - [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що відповідач підвіз дітей на спортивну секцію в 2021 році і, як він стверджує писав їм у месенджерах, після того, як у 2019 році мати дітей - [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно синів, який був залишений без розгляду. Невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно синів [PERSON] та [PERSON] підтверджується також тим, що саме діти відповідача - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із даним позовом про позбавлення його батьківських прав відносно них, чим підтвердили своє право на свободу вибору щодо своїх батьків. Самі лише часткові заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав та його пояснення в судовому засіданні про причини його тривалого не спілкування з дітьми не свідчать про інтерес відповідача до дітей - позивачів у даній справі та реальне бажання змінити свою поведінку щодо участі у вихованні з дітьми в майбутньому. Суд вважає, що всі наведені у запереченнях на позов доводи відповідача підтверджують доводи позивачів про неналежне виконання ним батьківських обов`язків відповідача по відношенні до його синів - [PERSON] та [PERSON] та наявність підстав для його позбавлення відносно них батьківських прав. З урахуванням встановлених обставин суд і дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, провадження № 61-19984 св 21. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved