Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У вересні 2021року позивач звернулася до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що позивач із відповідачем, перебували в шлюбі з 03.09.2011 pоку, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2015 року розірвано. За час їх спільного проживання у них, народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні й вихованні. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2018 року з відповідача на користь позивача, на утримання дочки, стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з 15.01.2018 року до 12.08.2030 року. Відповідач до теперішнього часу аліменти не сплачує. Станом на 19.08.2021 року заборгованість по аліментам становить 35 747,00 грн. Відповідач не цікавиться здоров`ям дочки, не відвідує, не вітає з днем народження та іншими святами, не бажає мати зустрічей з ним. Вказує, що відповідачем до суду було надано позовну заяву про виключення відомостей батька з актового запису, однак після проведеної молекулярної експертизи дану позовну заяву залишив без розгляду . У 2020 році відповідач звернувся до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького для отримання висновку щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак після отримання висновку з дитиною не зустрічався ні за місцем навчання, на за місцем її проживання Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів дитини, яка не бажає спілкуватися з батьком. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.09.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2021 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради - висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , який надійшов до суду 20.04.2022 року. Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради20.04.2022 року, через канцелярію суду, надано оригінал висновку органу опіки та піклування. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.05.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач, 21.09.2022 через канцелярію суду, надав заяву в якій позовні вимоги не визнав/ а.с.102/ Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, електронною поштою направила клопотання, яким просить провести розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає на 9 поверсі будинку по [ADDRESS] . Зі слів позивача знає, що відповідач дитиною не цікавиться, не допомагає, на лікування коштів не надає, з дитиною не спілкується. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивача знає давно, їх діти товаришують та багато часу проводять разом. Дні народження дітей вони святкують разом. Відповідача давно не бачила та знає, що він дочкою [PERSON] не займається, з нею не спілкується, допомоги ніякої не надає. Суд заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.08.2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.201 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано . Як вбачається з довідки № 2669 від 14.07.2021 року виданої начальником КП ЖЕО №4 Запорежець Л.М. [PERSON] проживає разом з [PERSON] (власник), [PERSON] (мати). Відповідно до довідки КЗ «Навчально-виховного об`єднання №35 «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, позашкільного центру Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , учениця 3-Б класу, за час її навчання, батько [PERSON] не відвідував жодного разу шкільних заходів та батьківських зборів, не звертався до класного керівника з метою з`ясування успіхів дитини та її поведінки. Протягом всього навчання [PERSON] школу відвідувала мати учениці. У відповідності з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.08.2021 року заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] станом на 19.08.2021 року складає 35 747,00 грн. Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького №1252/49-13-24 від 22.03.2022 року, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії захисту прав дитини від 09.02.2022 року, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно ї дитини [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою комунального підприємства «Житлово експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» від 14.07.2021 р. №2669. Відповідно до довідок комунального закладу «Інноваційна гімназія Кропивницької міської ради» від 09.11.201 8 р. № 902/01-12, від 18.09.2019 р. № 723/01-12, від 09.1 1.2020 р. № 802/01-12, від 27.01.2022 р. № 68/01-12, за час навчання [PERSON] батько [PERSON] жодного разу до школи не з`являвся, навчанням доньки не цікавився. До закладу дитину приводила лише мати. Згідно із довідками комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» . Міської ради міста Кропивницького» від 24.09.2019 р. № 1525 та від 14.05.2021 р. № 1158, дитина відвідує лікаря у супроводі матері [PERSON] . Батько не звертався з приводу стану здоров`я доньки. Факт ухилення гр. [PERSON] від виконання батьківських обов`язків письмово підтверджують громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час бесіди з працівниками управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради малолітня [PERSON] повідомила, що батько інколи з нею спілкується, привітав з днем народження у 2021 р. Гр. [PERSON] письмово повідомив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, бажає спілкуватись з донькою. Зважаючи на викладене та те, що гр. [PERSON] не вживались превентивні заходи впливу відносно гр. [PERSON] , позбавлення батьківських прав є передчасним та недоцільним. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для .nsf/link1/an_117/ed_2012_10_16/pravo1/T063477.html?pravo=1#117" title="Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини; нормативно-правовий акт № 3477-IV від 23.02.2006">отримання нею освіти. Зазначені факторионвенція про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950", як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 рок у у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, встановлено, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Також судом приймається до уваги висновок органу опіки та піклування №1616/49-0524 від 23.03.2020 року, оскільки є достатньо обґрунтованим. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дитини бажає спілкуватися з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed