Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У березні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON] в особі представника адвоката Лєскіна Миколи Сергійовича, заінтересована особа Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства з померлою особою. Заявлені вимоги заявник мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] . Запис про те, що батьком заявника є [PERSON] був проведений за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записано за її вказівкою. В результаті чого відомості про батька зазначені, як «[PERSON] », але в дійсності рідним батьком є [PERSON] . За життя [PERSON] визнав себе батьком заявниці, утримував матеріально, більшу частину її життя постійно проживав з нею, проте за життя не встиг подати заяву про внесення змін до актового запису про її народження. Таким чином заявниця просить встановити факт, що померлий [PERSON] є її рідним батьком. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23.03.2023 цивільну справу було передано на розгляд Шевченківському районному суду м. Запоріжжя за підсудністю. 10.04.2023 справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 визначено головуючого суддю Карабак Л.Г. Ухвалою від 18.04.2023 заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 02.05.2023 надійшла заява на усунення вказаних недоліків. Ухвалою від 03.05.2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, але подали до суду заяву в якій просять суд розглянути справу без їх участі, на заявлених вимогах наполягають. Заінтересовані особи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в суд не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заперечень чи пояснень з приводу заяви не надали. Суд вважає, що в справі є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є мати - [PERSON] та батько- [PERSON] , що підтверджується витягом № 00018455661 від 01.08.2017 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини - за її вказівкою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.11.2018 виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області помер [PERSON] , [INFO] . Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 15.06.1999, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Кірове Оріхівського району Запорізької області та мав останнє зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (нова назва - [ADDRESS] ). До матеріалів справи долучено витяг із домової книги, що підтверджує факт постійного проживання [PERSON] по [ADDRESS] . За інформацією, що міститься в домовій книзі, відомо, що до 28.05.2009 за вказаною адресою був зареєстрований та проживав і [PERSON] , а також [PERSON] , що свідчить про їх спільне проживання, як сім`ї, без реєстрації шлюбу. Заявником надано суду спільні фотографії, на яких зображені члени родини заявника під час спільного дозвілля та відпочинку, зокрема разом із батьком - [PERSON] , що додатково доводить родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Суд приймає до уваги ту обставину, що зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON] , які також є рідними дітьми [PERSON] , проти заяви не заперечили та не спростували тих обставин, що [PERSON] постійно підтримував стосунки із заявницею та виконував свої батьківські обов`язки щодо неї. Відповідно до ст. ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. Верховний Суд в постанові від 11.02.2022 у справі № 947/22756/19 зауважує, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, господарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб). Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Європейський суд з прав людини при розгляді справ у сфері сімейних відносин наголошує, що ситуація, коли правова презумпція домінує над біологічними і соціальними реаліями, не беручи до уваги ні встановлені факти, ні бажання зацікавлених осіб, і котра не приносить нікому користі, не є сумісною, навіть з огляду на надану державі можливість розсуду, із зобов`язанням забезпечити ефективну «повагу» до приватного і сімейного життя (справа Kroon і інші проти Нідерландів, §40) ЄСПЛ підкреслює, що у всіх справах, що стосуються дітей, саме їхні інтереси повинні мати першочергове значення під час прийняття рішення. Положеннями ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відповідно до п.п. 2.13.1 п. 12.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи те, що на даний час батько заявниці помер, беручи до уваги положення ст. 130 СК України, внести зміни до актового запису про її народження можливо лише на підставі рішення суду про встановлення факту батьківства. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести факт родинних відносин і зазначені обставини перешкоджають приведенню у відповідність актового запису про народження заявника, а також подальшому оформленню спадкових прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , які є донькою та батьком, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому - заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved