Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20 вересня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/11725/19 від 13 серпня 2019 року розірвано. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 610. 27 березня 2021 року позивачем укладено новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦСу ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ), актовий запис № 390, у зв`язку із чим прізвище позивача змінено на « [PERSON] ». Після декількох років спільного проживання відносини між сторонами почали погіршуватися. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між подружжям постійно виникали сварки, що вкрай негативним чином впливало на психічний стан дитини та кожен раз спричиняло позивачу душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхньої дитини, він не здатен піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Після розірвання шлюбу з відповідачем, спільний син проживає разом з позивачкою (матір`ю). У вересні 2022 року позивач звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав (судова справа № 607/9676/22). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року у задоволені позову відмовлено, попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, контроль за відповідачем щодо виховання малолітнього сина [PERSON] . Однак станом на даний час відповідач рішення суду проігнорував і своє ставлення щодо виховання дитини не змінив. Протягом останніх років відповідач взагалі не піклується про фізичний стан дитини, стан здоров`я сина, він жодного разу не відвідував дитину, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, самоусунувся від виконання обов`язків з виховання дитини. До припинення спільного проживання позивачка помітила у поведінці відповідача прояви незрозумілої агресії по відношенню до неї та дитини, які проявлялися у формі необґрунтованих грубих висловлювань. Коли сторони спілкувалися, позивачка відчувала нервову напругу та неспокій. Практично із моменту народження дитини до пред`явлення повторного позову (грудень 2022 року) відповідач не брав та не бере участі в піклуванні та вихованні дитини, не несе повсякденних витрат по матеріальному забезпеченню сім`ї. На неодноразові прохання позивачки про надання допомоги у вихованні та забезпеченні спільної дитини відповідач відповідав відмовою, а останнім часом просто ігнорує прохання позивачки та припинив відповідати на телефонні дзвінки. Окрім того, відповідач ухиляться від сплати аліментів на підставі рішення суду, зі сплати аліментів наявна заборгованість у зв`язку із чим, дитина повністю перебуває на утриманні позивачки, яка самостійно несе усі витрати, необхідні для гармонійного розвитку сина. Більше того, дитина не асоціює відповідача з особою батька, син сам висловлюється про позбавлення батьківських відповідача щодо нього. А враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу жодним чином не цікавиться життям дитини, у нього, як біологічного батька обмежене розуміння потреб дитини, а також між ним та сином відсутній будьякий емоційний зв`язок, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідатиме інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 3 огляду на наведене, можна стверджувати, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, не бере участі у його вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться життям та здоров`ям дитини, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідачу з 2013 року по 2022 рік не тільки особисто позивачем, а і судом надавалися всі можливості для спілкування з дитиною та здійснення своїх батьківських прав, якими відповідач за 9 років не скористався жодного разу. Щодо стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів за період з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року. Відповідно до виконавчого листа № 607/4945/20, який видано Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 10 червня 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 05 серпня 2022 року № 7890/22.1229/2 станом на момент пред`явлення даного позову у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року у розмірі 3000 грн. Розмір пені з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року становить 5 970 грн. З огляду на зазначене, позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , неустойку (пеню) за період з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у сумі 5 970,0 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/1219/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати 24 лютого 2023 року матеріали цивільної справи № 607/1219/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . 01 травня 2023 року на адресу суду Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надіслано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 424 від 26 квітня 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав». Суд протокольною ухвалою від 27 червня 2023 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/1219/23 до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Майка М. Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Борецька Х. В. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування. У судовому засіданні дитина [PERSON] суду повідомив, що живе за адресою: [ADDRESS] . Навчається у 5 класі у 21 школі м. Тернополя. В школу водить його мама, також він ходить на карате. В суботу також навчається. Батько не живе з ним біля шести років, цього року не дзвонив, подарунки не передає, раніше передавав 23 роки назад. Рідко телефонував. В школу, на заняття карате і додому, де хлопчик живе з мамою, батько не приходив. Якби батько зателефонував, [PERSON] не взяв би трубку. Знає, що тато в Польщі, рік назад спілкувались по відеозв`язку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її рідною сестрою. До листопада 2021 року вони проживали у одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . На час, коли [PERSON] був у Тернополі, все піклування про дитину було на матері. У 2017 році він поїхав, зв`язок обірвався, не пише, не дзвонить, фінансування з його боку не має, подарунків сину не дарує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з позивачкою знайома, їх діти навчаються в одному класі з першого класу, проживають у сусідніх під`їздах з 2021 року. Хлопці спілкуються. Батька хлопчика [PERSON] свідок не бачила жодного разу, зі слів позивача, участі в утриманні дитини він не бере, не спілкується з ним взагалі. Денис у спілкуванні нічого не говорить про рідного батька. Вітчима [PERSON] вважає своїм татом. В школі на заходах свідок ніколи не бачила [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. [INFO] народився [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 21 березня 2013 року; батьки: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/11725/19 від 13 серпня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1436. 27 березня 2021 позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/4945/20 від 03 червня 2020 року постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 березня 2020 року і до досягнення повноліття дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/9676/22 від 29 листопада 2022 року у позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів відмовлено повністю. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради контроль за виконанням [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . У Гусятинському відділі державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранкіівськ) перебуває на виконанні виконавче провадження 62941419, де боржник: [PERSON] , стягувач: [PERSON] . Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 05 серпня 2022 року № 7890/22.1229/2 станом на 05 серпня 2022 року у виконавчому провадженні 62941419 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 16 березня 2020 року по 01 серпня 2022 року у розмірі 57 548,22 грн. Згідно довідки про неотримання аліментів від 18 липня 2023 року № 10082/28.828/2 [PERSON] в період з 01 квітня 2021 року по 28 лютого 2023 року не одержувала аліменти від [PERSON] па утримання дитини [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 424 від 26 квітня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . У вказаному висновку зазначено наступне: Мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько дитини не бере жодної участі у житті дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, жодних з покладених законом на батька обов`язків не виконує. Також матір`ю дитини повідомлено, що батько дитини проживає за межами території України. Згідно довідки Тернопільського ліцею № 21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети від 23 березня 2023 року [PERSON] навчається в 4В класі. За час навчання виявив високий та достатній рівень знань з усіх навчальних дисциплін. Мати дитини, [PERSON] , займається вихованням сипа, цікавиться його успішністю, відвідує батьківські збори. За час навчання батько, [PERSON] жодного разу в школі не був. Згідно довідки Гусятинського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області ПівденноЗахідної о міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання сипа [PERSON] станом на 05 серпня 2022 року становить 57548,22 грн. Згідно довідки Гусятинського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 березня 2023 року [PERSON] в період з 01 квітня 2021 року по 28 лютого 2023 року не одержувала аліменти від [PERSON] па утримання дитини [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] па засідання комісії не з`явився, та не повідомив причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений. На засіданні комісії дитина [PERSON] повідомив про те, що не хотів би спілкуватись з батьком, який тривалий час вже перебуває за кордоном. Дитина не проживає з батьком останніх п`ять років та не бажає щоб він приїхав. Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, комісія з питань захисту прав дитини, органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . За встановлених судом обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будьяких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що державиучасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що державиучасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: поперше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не піклується про свого сина [PERSON] , не відвідує його та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток; нехтує потребами свого сина, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; така його поведінка є тривалою та стійкою. В своїх поясненнях, наданих суду, дитина [PERSON] підтвердив байдуже ставлення батька до нього, відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, які б вказували на його інтерес до дитини та бажання буди присутнім в житті сина шляхом його матеріального забезпечення, турботи про його здоров`я і розвиток. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 424 від 26 квітня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів, суд роз`яснює наступне. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідач є працездатним, доказів зворотного судом не здобуто, а тому зобов`язаний виконувати рішення суду, як і має нести відповідальність за весь час прострочення сплати аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будьяких обмежень щодо періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження №14616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 61554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 62589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 61477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Однак при проведенні розрахунку суд виходив із того, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Суд погоджується із розрахунком пені, здійсненим позивачкою у позовній заяві, оскільки такий відповідає порядку розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц. Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд доходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог, стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 970,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України слід cтягнути із [PERSON] в користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та на користь держави 1 073,60 грн судового збору.

Outcome: approved