Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб на стороні позивача , які не заявляють самостійних вимог : [PERSON] , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності та визнання договору дарування недійсним. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів: Представник позивача [PERSON] адвокат Данильчук В.М. звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності та визнання договору дарування недійсним. У обгрунтування заяви зазначає, що предметом спору є вимоги про скасування державної реєстрації права власності, з відкриттям розділу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] загальною площею 106,8 кв.м. за \~ [PERSON] , номер запису про право власності: 30122366 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 р. 09:07:19) та скасування державної реєстрації права власності, з відкриттям розділу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] загальною площею 106,8 кв.м. за\~ [PERSON] ,\~номер запису про право власності: 30122332 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 р. 09:07:19). Вказана вище державна реєстрація права власності за Відповідачами узаконила самочинну реконструкцію (прибудову та надбудову) квартири [ADDRESS] внаслідок якої незаконно збільшилась загальна площа даної квартири із 44,0 кв.м. до 106,8 кв.м. Реконструкція квартири відбулась без згоди Позивача та без документів про прийняття її в експлуатацію загальною площею 106,8 кв.м. Самовільно збудовані приміщення є на земельній ділянці, що відповідала контуру будинку до реконструкції і шляхом самовільного захоплення прибудинкової території. Позивач та третя особа - [PERSON] не давали згоду відповідачам на проведення будівельних робіт по прибудові та надбудові кв 8. Також Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] загальною площею 106,8 кв.м., реєстраційний № 369 посвідчений 13.03.2019 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.\~Т. укладений між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , як дарувальниками та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] , як обдарованими. Вважає вказаний договір фіктивним (вчинений лише з метою подальшого узаконення самочинної реконструкції квартири [ADDRESS] ), таким що суперечить закону (самочинно реконструйована квартира не є об`єктом цивільних правовідносин та не може бути предметом договорів), порушує інтереси держави та суспільства (самочинне будівництво-реконструкція квартири загрожує надійності експлуатації будинку в цілому, що створює загрозу життю та здоров`ю невизначеного кола людей і Позивача зокрема, порушує права позивача на спільне володіння та користування спільним майном будинку (прибудинковою територією, стіною, горищем та дахом будинку). На думку позивача у випадку задоволення позовних вимог Позивача, збудована прибудова та надбудова до квартири [ADDRESS] - знову набуде статусу самочинного будівництва згідно ст. 376 ЦК України, що дасть можливість позивачу ставити питання про перебудову або знесення самочинно збудованої прибудови та надбудови до квартири [ADDRESS] . У встановленому законом порядку Відповідачами подано Відзив на позовну заяву, Додаткові заперечення від 29.09.2020 року, Додаткові заперечення від 08.07.2021 року з яких вбачається що Відповідачі позовні вимоги не визнають з наступних підстав. У обґрунтування зазначають, що 06.12.2003 році [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками квартири [ADDRESS] згідно Договору дарування від 06.12.2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., запис в реєстрі №9935, дата державної реєстрації в ДРРП 13.01.2004року. Квартира [ADDRESS] , мала загальну площу 44,0 кв.м, житлову площу 30,5 кв.м., не відповідала вимогам державних будівельних норм і правил до планування квартир та їх газифікації і, зокрема,: кухня, обладнана газовою плитою, була прохідною, відсутній санвузол, невідповідність санітарним вимогам проживання відповідно до вимог Житлового кодексу України з розрахунку 21.5 м.кв. на одну особу та 10 м.кв., на всю сім`ю, яка складалась з 5-ти осіб, троє з яких були неповнолітні діти. Будинок, в тому числі квартира [ADDRESS] перебували у стані зношення будівельних конструкцій більше 60% , що підтверджується Актом огляду будинку, здійсненим управлінням житлового господарства від 1983 року. У 2004 році, з метою покращення житлових умов відповідач [PERSON] замовила Робочий проект розширення житлової площі за рахунок добудови, який був виготовлений за замовленням №1/553 від 13.01.2004 р. Державною ліцензованою установою ЛОДБТІ та ЕО і передбачав розширення квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на 1 поверсі, за рахунок добудови та надбудови в об`ємі 7,00м на 7,50м., не виходячи за геометричні межі фасаду будинку, без використання земельної ділянки, відповідно до техніко-економічних показників Робочого проекту. Відповідно до Замовлення № 2/151 від 05.06.2004р. [PERSON] було отримано у ліцензійній організації ЛОД БТІ та ЕО Проект на відповідність будівельним нормам та правилам добудови квартири [ADDRESS] . Зазначають, що посилання Позивача на закони, нормативні акти та державні будівельні норми, які були ніби -то порушені відповідачам, - станом на 2004 рік не були діючими з огляду на ДБН 2004р, Закон України «Про архітектурну діяльність 2011р щодо питань експертизи» і стали чинними після завершення виконання робіт Відповідачами та отримання висновків міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації м. Львова про технічну можливість подальшої експлуатації квартири [ADDRESS] з її добудовою ( а.с.45). Зауважують, що Закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. На думку Відповідачів такі роботи відповідають визначенню «розширення», а не «реконструкція» відповідно до пп. 1.3.6. , 1.3.7. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові,\~затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Львівської Міської Ради №364 від 16.04.2004 року, який був чинним на час здійснення робіт. (п..1.3.6. Положення) Розширення - це будівництво на існуючих майданчиках додаткових до існуючих приміщень , будівель, споруд, що будуються у межах єдиного комплексу за окремими проектами, яке веде до збільшення будівельних габаритів обєкта та (або) поліпшення його техніко-економічних показників. (п.1.3.7 Положення ) Реконструкція - перебудова існуючого обєкту виробничого та цивільного призначення, пов`язана з удосконаленням виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, яка виробляється, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників. На їх думку, відповідачами було проведено розширення квартири з метою покращення санітарно-гігієнічних умов проживання в кв. № добудови кв. 8, абзац 3 Пояснювальної записки до Проекту ; Робочий проект розширення, абзац 3 Пояснювальної записки до Робочого проекту). 8 (Проект на відповідність будівельним нормам та правилам Відповідно до положень ДБН А.2.2-3-97, що регламентував склад, порядок розробки, погодження та затвердження проектної документації на час проведення Відповідачами будівельних робіт, під Розширенням слід розуміти будівництво додаткових приміщень, будівель і споруд, що зводяться в рамках єдиного будівельного комплексу, під Реконструкцією - будівельні роботи, пов`язані зі зміною призначення об`єкта в межах існуючих будівельних габаритів (складовою частиною реконструкції може бути капітальний ремонт об`єкта). Рішенням Міжвідомчої комісії Шевченківського району ( витяг з Протоколу №23 розділ 9 від 19.10.2004р) була визнана технічна можливість подальшої експлуатації квартири [ADDRESS] з проведеною добудовою.\~\~Дане розширення мало локальний характер і не зайняло площі спільного користування у багатоквартирному будинку (згідно експлікацій поверхових планів у будинку відсутні площі спільного користування, як от коридори, комірки, колясочні, тощо). Внаслідок розширення загальна площа квартири збільшилася до 106,8 кв.м., що підтверджується даними технічного паспорту. Розширена квартира відповідачів повністю відповідає Проекту на відповідність будівельним нормам та правилам і Робочому проекту розширення житлової площі за рахунок добудови. Відповідачі, які розширили власну квартиру, [PERSON] та [PERSON] та їх правонаступники - діти, відкрито та безперервно володіють та користуються своїм майном 17 років. За цей час добудова до квартири [ADDRESS] не завдала шкоди довкіллю та житловому будинку, в якому проживає Позивач, не виникли деформації, тріщини або інші ушкодження майна Позивача. Цей факт означає, що загрози суспільству в цілому та Позивачу, зокрема, немає. Навпаки, за рахунок власних коштів та власними силами відповідачі лише збільшили вартість належного їм майна. внаслідок приведення квартири [ADDRESS] у відповідність до нормативних вимог та покращили санітарно-технічні умови та експлуатаційні якості будинку цілому. Відповідно до поверхових планів 1-го та 2-го поверхів двоповерхового будинку ( а.с. 35 та 36) у місці примикання одноповерхового флігелю до будинку, в приміщенні квартири [ADDRESS] за літ. 8-4 існує лише одна стіна довжиною 3,66 м, яка межує з приміщенням квартири [ADDRESS] . Ця суміжна стіна розташована на відстані 1 м від квартири, в якому проживає позивач і за конструктивною ознакою ця стіна є огороджувальною (не несучою) конструкцією. Отже, позивач, який є власником квартири [ADDRESS] не має спільних підсобних (нежитлових) приміщень та спільних несучих або будь-яких інших конструктивних елементів в житловому будинку з Відповідачами, а тому загрози його майну з боку квартири Відповідачів не має. Квартира [ADDRESS] має власні несучі конструкції, які не є несучими конструкціями приміщень інших квартир, а саме фундамент, який обслуговує приміщення лише цієї квартири та несучі стіни, які сприймають навантаження від перекриття та даху безпосередньо над приміщеннями квартири. Крім цього, квартира [ADDRESS] має окреме (автономне) електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині квартири. Відповідачі не мають спільних підсобних або допоміжних приміщень з власниками інших квартир в будинку. Також відповідачі здійснили не реконструкцію, а розширення квартири з метою покращення санітарно-гігієнічних умов проживання в кв. [ADDRESS] за рахунок добудови , абзац 3 Пояснювальної записки до проекту). Позивач отримав право власності на квартиру [ADDRESS] лише 22 жовтня 2004р, після того, як усі роботи по розширенню квартири відповідачів були завершені та визнана технічна можливість її експлуатації 19.10.2004р згідно з Рішенням Міжвідомчої комісії Шевченківського району ( витяг з Протоколу №23 від 19.10.2004р). Зазначають, що станом на час подання позовної заяви та розгляду справи у суді відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які провели розширення квартири [ADDRESS] не є власниками цієї квартири, не мають речових прав на неї, а тому позбавити їх прав власності та скасувати державну реєстрацію щодо них - неможливо. Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до Акту позапланової перевірки ІДАБК м. Львів від 01.07. 2019р. №319-пп на звернення мешканки кв. [ADDRESS] , Львів [PERSON] (тертя особа на стороні позивача) зазначено, що « порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено. Нового будівництва не виявлено. За проведення самовільної прибудови квартири [ADDRESS] у 2004р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, який був сплачено добровільно. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж саме правопорушення. Підстави для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю в даному випадку відсутні». Договір дарування, який оскаржує позивач, вчинено власниками квартири ( [PERSON] та [PERSON] ) за участю Шевченківської районної адміністрації м. Львова - від 13 березня 2019р, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159398872. Договір укладений нотаріально, відповідає актам цивільного законодавства та волевиявленню дарувальників. Обдаровані - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - є власниками квартири на час подання даного позовної заяви та фактично проживають у квартирі. Наявність порушеного майнового/немайнового права є обов`язковою умовою розгляду справи в суді. Обов`язок доведення покладено на позивача. На думку Відповідачів позивач не довів факту порушення свого майнового/немайнового права з вини відповідачів, настання негативних наслідків з приводу заявлених позовних вимог для держави і суспільства. Просять відмовити у задоволенні позовної заяви. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог У межах розгляду справ у суді: -[PERSON] письмових пояснень не подала, усно позовні вимоги підтримала; -Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові Карнидал В.В. подав письмові пояснення із додатками та просив розглянути позовну заяву на розсуд суду (т.1 а.с.186-196); -Представник Львівської міської ради Партика Н. в усних поясненнях зазначила, що у поданому позові права Львівської міської ради не порушені. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду (т.1 а.с.100-101). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (т.3 а.с. 205-206). У межах проведених підготовчих засідань проводилося обговорення клопотань які заявлені сторонами, кожна сторона посилалась на свої доводи в обґрунтування поданих клопотань та доводів у обґрунтування заперечень. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань на адресу Шевченківського районного суду м. Львова від позивача, представника позивача, третіх осіб Інспекції Державного будівельного контролю м. Львова та [PERSON] про відкладення розгляду справи не подано. Причини неявки суду не відомі. В межах проведення судового засідання: - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідачів, адвокат Дацько М.В. підтримали свої заперечення проти позовних вимог. В задоволенні позовних вимог просили відмовити; -Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Львівська міська рада в особі уповноваженого представника просила постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, також зазначила, що позовні вимоги порушують права та законні інтереси Львівської міської ради. Клопотання,\~заяви учасників\~ справи\~та Ухвали суду на стадії підготовчого засідання Представник позивача адвокат Данильчук В.М. подав: - Клопотання про витребування доказів (т.1 а.с.81-82); -Заперечення на клопотання про залучення третьої особи (т.1 а.с.227); -Заперечення на клопотання про відмову у залученні третьої особи (т.1 а.с.228); -Заперечення на клопотання про виклик свідків (т.1 а.с.229); -Заперечення на клопотання про врегулювання спору за участі судді (т.1 а.с.230); -Заперечення на клопотання про закриття частини провадження та залишення позову без руху (т.1 а.с.231-232); -Заява про зобов`язання надати відповідь в порядку\~ст. 93 ЦПК України\~(т.1 а.с.233); -Заява про виклик свідка (т.1 а.с.252); -Долучення практики ВС у категорії справ що розглядається судом; - Клопотання про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.1-9) - Клопотання про зменшення витрат на правову допомогу Представник відповідачів адвокат Дацько М.В. подала: - Відзив на позовну заяву (т.1 а.с.113-121); - Клопотання про виклик свідків (т.1 а.с.167-168); - Клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог (т.1 а.с.169); - Клопотання про врегулювання спору за участю судді (т.1 а.с.170) від якого 25.01.2021 року у підготовчому засіданні відмовилися; - Клопотання про відмову у залученні третіх осіб (т.1 а.с.171) від якого 25.01.2021 року у підготовчому засіданні відмовилися; - Клопотання про закриття частини провадження, залишення позову без руху (т.1 а.с.172-175 та т.2 а.с. 37); - Додаткові заперечення (т.1 а.с.213); - Клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.220 та т.2 а.с.37); - Додаткові пояснення до адвокатського гонорару ( т.2 а.с.39-41); - Клопотання про проведення засідання без їх участі та задовольнити клопотання про закриття частини провадження (т.2 а.с.64); - Додаткові пояснення ; - Заява про закриття провадження на підставі ст 255 п.1 ч 2 ЦПК України; - Заяви свідків в порядку ст. 92 ЦПК України; - Заява про виклик свідків (повторно). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 року №14 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із\~вищенаведеного,\~після всебічного,\~повного та\~об`єктивного\~дослідження обставин\~справи,\~викладені позивачем\~у позовній\~заяві,\~обґрунтування позовних\~вимог знайшли\~своє підтвердження\~в ході\~судового розгляду,\~такі доводи\~в частині\~доведеності позовних\~вимог є\~достовірними,\~обґрунтованими,\~підтверджені письмовими\~доказами,\~та сумніву\~у суду\~не викликають. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові були з`ясовані в ході доказової діяльності сторін, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 12 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормою\~ст. 3 ЦК України\~визначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Стаття1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950\~року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Вивчив вимоги позовної заяви, клопотання та докази позивача та представника позивача на обґрунтування позовних вимог, відзив, письмові пояснення відповідачів та представника відповідачів, пояснення третіх осіб та покази свідків наданих у суді, суд дійшов висновку що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на час подання позовної заяви відповідачі [PERSON] та [PERSON] не являються власниками квартири [ADDRESS] , - відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав. Квартира належить на праві власності згідно договору дарування від 13 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Гусак Р.Т., в якому Дарувальниками виступали [PERSON] та [PERSON] , а обдаровуваними є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено що при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. У Постанові Палати Верховного суду від 19 червня 2019 р. у справі 543/17966/14-ц зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема і на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У Постанові ВС в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019р у справі 638/2304/17 зроблено висновок, що ініціювання спору про визнання недійсним договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Подарована квартира [ADDRESS] складалась з чотирьох житлових кімнат та кухні. Житлова площа квартири становить 58,3 кв.м, загальна площа кваритри становить 106,8 кв.м., комора в підвалі 4,5 кв.м., комори на горищі 34,0 кв.м. та 36,0 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1756625046101. Даний договір погоджено Розпорядженням №167 від 28.02.2019 року Шевченківської районної адміністрації м. Львова «Про надання дозволу на укладення договору про поділ квартири, у якій зареєстровано неповнолітня [PERSON] та про надання дозволу неповнолітній [PERSON] на укладення договору дарування частки квартири на своє ім`я». Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона дарувальник передає другій стороні обдаровуваному безоплатно майно(дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до п. 5 оскаржуваного договору « Сторони підтверджують, що умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому».» В матеріалах справи відсутні докази порушення прав позивача внаслідок укладення договору дарування. Актом позапланової перевірки Інспекції Державного Архітектурного Будівельного Контролю м. Львів від 01.07. 2019р. №319-пп зазначено про відсутність порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: кв [ADDRESS] . Підстави для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю в даному випадку відсутні. За змістом статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Згідно з частиною сьомою статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.\~ Як вбачається у матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке вступило в законну силу про визнання квартири [ADDRESS] \~-\~ самочинним будівництвом. У матеріалах\~справи наявна\~ копія\~ реєстраційної\~справи \~про об`єкт\~ нерухомого\~майна -\~ \~квартири [ADDRESS] ,\~які були\~витребувані \~ Ухвалою\~ Шевченківського\~районного \~суду м.\~Львова від\~10.06.2021\~року \~з \~Управління \~державної реєстрації\~ Юридичного\~Департаменту Львівської міської ради (т.2 а.с. 79-92). Відповідно до статті 376 ЦК України є окремою підставою для визнання об`єкта самочинним будівництвом і не охоплюється вимогами позовної заяви що розглядається судом. На думку суду у застосуванні до поданої позовної заяви норми права про пропуск терміну позовної давності необхідно відмовити та вирішувати спір по суті. Допитані у судовому засіданні в межах розгляду позовної заяви свідки показали суду: - [PERSON] ( [ADDRESS] ) являється мамою відповідачки [PERSON] з азначала, що не перебуває зі сторонами в конфліктах чи непорозуміннях, не бажає свідомо обмовляти когось чи спотворювати факти. На її думку даний спір викликано особистою неприязню позивача до відповідачів. Зокрема, з її слів позивач [PERSON] агресивно ставився до [PERSON] , не пускав його на подвір`я будинку. Щодо квартири відповідачів повідомила, що у 2003 році подарувала свою частку відповідачам [PERSON] та [PERSON] .. Квартира була двокімнатна, потребувала покращення, не придатна для проживання сімї з 3-ма дітьми. Шкоди від розбудови квартири [ADDRESS] у 2004р. для будинку і сусідів не має. Зазначає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за даною адресою. Під час добудови і і прибудови квартири перекриття не зносилось. - [PERSON] ( [ADDRESS] ) являється рідною сестрою відповідачки [PERSON] , зазначала, що не перебуває з сторонами в конфліктах чи непорозуміннях. На її думку [PERSON] судиться за квартиру, яка, насправді, належить відповідачам [PERSON] і до нього не має жодного відношення. Зі слів свідка квартира потребувала покращення, оскільки в квартирі був грибок, кожну весну-осінь її треба було перебілювати, опалення не було. Умови для проживання сімї з дітьми були неможливі. На час, коли відповідачі [PERSON] зробили добудову [PERSON] не жив у даному будинку. Будівництво квартири не створило жодних перешкод сусідам, нема площ спільного користування, нема і не було нанесено шкоди майну. Вказала, що квартира не виходить за контури фундаменту будинку. Зазначає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за даною адресою. Визначення коло відповідачів, предмета та підстав спору - є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача (п.40 Висновки Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018р №справи 523/9076/16-ц). На ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS] . Львів, і відповідно не можливо скасувати державну реєстрацію їх права власності, було вказано у Додаткових запереченнях від 05.08.2021 року, однак позивач не скористався своїм правом подати клопотання про заміну відповідачів. Відповідачами зазначено про судові витрати на отримання правничої допомоги, зазначеної в Договорі про надання адвокатських послуг у розмірі 20\~000 грн. [PERSON] підписала угоду на надання правової допомоги, надала суду Опис наданих послуг, Акт наданих послуг, квитанцію про оплату. Відповідно до Постанови Великої Палати у справі №910\\12876\\19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката і клієнта, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. У справі №922\\3812\\19 Верховний суд підтвердив , що для вирішення питання розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру таких витрат, що узгоджується зі ст..30 закону України Про адвокатську діяльність. У Постанові КАС ВС від 28.12.2020р. у справі 640/18402/19 вказано, що розмір гонорару адвоката, встановлений у договорі у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником. Відшкодуванню підлягають ті витрати, які були сплачені ( Постанова ОПКГС ВС ід 03.10.2019 р справа№922/445/19, ОПКГС від 22.01.21р. справа№925/1137/19). Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом\~та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). На думку суду позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах\~закону, обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду та не підтверджені показами свідків, а також матеріалами цивільної справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed