Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У березні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.03.2023 справу передано на розгляд Заводського районного суду м. Запоріжжя на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року справу повернуто за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області, як помилково направлену на адресу Заводського районного суду м. Запоріжжя. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023 справа надійшла у провадження судді Запорізького районного суду Запорізької області Ткаченко М.О.. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 21.06.2023 до суду від позивачки [PERSON] в особі представника адвоката Борисенкова В.С. надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якої зазначено наступне. 12.06.1971 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який на час звернення до суду не розірвано. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано транспортний засіб «Skoda Octavia» 2007 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.01.2008, номер шасі [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб пидбано у торгівельної організації ТОВ «ІнтеравтоПлюс», що підтверджується договором №120108 від 12.01.2008. До суду позивачка вирішила звернутися, оскільки їй стало відомо, що її чоловік, відповідач у справі, прийняв рішення розпорядитися зазначеним автомобілем поза її волею. Проте, вказаний автомобіль залишається для неї єдиним засобом для комфортного пересування, з огляду на її вік 74 роки, так як в силу вікових особливостей, стану здоров`я вона майже не виходить з дому без сторонньої допомоги і пересувається виключно на автомобілі. Посилаючись на вказані обставини просить суд: визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частки спірного автомобіля кожному; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частку автомобіля, визнавши право власності в цілому на вказаний автомобіль за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки спірного автомобіля в розмірі 95105 грн, які внесені позивачкою на депозитний рахунок для зарахування коштів. Ухвалою суду від 21.06.2023 прийнято уточнену позовну заяву, постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог. 14.07.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами. У заяві зазначив, що не заперечує проти відшкодування йому грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль (а.с.61). У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с.65), від представника позивачки надійшла заяву із клопотанням розглянути справу за його відсутності (а.с. 70). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.64). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 12.06.1971 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.10). За час перебування у шлюбі сторони придбали транспортний засіб «Skoda Octavia» 2007 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.01.2008, номер кузову [NUMBER] , що підтверджується копією договору №120108 від 12.01.2008 (а.с.13-15). Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ вих№31/8/2341-Б-197 від 18.07.2023 транспортний засіб «Skoda Octavia» 2007 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (а.с.67). Згідно із висновком про вартість майна, який складений 16.03.2023 ФОП [PERSON] вбачається, що ринкова вартість легкового автомобіля Skoda Octavia» 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , тип палива дизель, об`єм двигуна 1860 куб. см, колір сірий, що належить [PERSON] , становить 190210 грн без ПДВ (а.с.5-6). Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №31 від 20.06.2023 [PERSON] , внесено на депозит суду грошову суму у розмірі 95105 грн (а.с.46). Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою ст.\~61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ч. 2 ст.\~372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи обставини справи та встановивши, що відповідач не заперечує проти отримання грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні, враховуючи визнання відповідачем позову, те, що автомобіль є неподільною річчю, позивачкою внесено відповідну грошову суму у розмірі частки вартості спірного автомобіля на депозитний рахунок суду, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки «Skoda Octavia» 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності сторін із визначенням частки кожному і підлягає поділу шляхом визнання права власності на автомобіль за [PERSON] та стягнення з неї на користь відповідача вартості належної їй 1/2 частки спірного автомобіля, що становить 95105 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог про поділ майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Так, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачкою при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с.4) Зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та 50 відсотків судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved