Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Представник позивачки-адвокат Габрук М.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до відповідача про визнання за нею права на земельні ділянки: площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , кадастровий номер 0522483200:03:002:0653; площею 0,1100га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , кадастровий номер 0522483200:03:002:0652, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилалася на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який на час смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами розташований за вищевказаною адресою та дві земельні ділянки: по [ADDRESS] . В строк, передбачений ст.270 ЦК України, позивачка звернулась до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька на підставі якої була відкрита спадкова справа №360/2005, а 23.10.2020 їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами. Окрім житлового будинку до складу спадщини входять земельні ділянки загальною площею 0,3600га, що розташовані в межах с. Івча Вінницького району Вінницької області, в тому числі земельна ділянка, кадастровий номер 0522483200:03:002:0653, площею 0,2500га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка, кадастровий номер 0522483200:03:002:0652, площею 0,1100га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. Після смерті [PERSON] позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину але не може оформити своє спадкове право на вищевказані земельні ділянки, так як одержала роз`яснення Літинської державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що у зв`язку з відсутністю необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, відсутні законні підстави видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки після смерті [PERSON] , а за захистом свого права рекомендовано звернутися до суду згідно ст.16 ЦК України. Отже, у спадкодавця було відсутнє право власності на вищевказані земельні ділянки, так як за життя він не встиг одержати Державні акти про право власності на землю, зате у нього було право на ці ділянки, яке він отримав в порядку приватизації на підставі рішення виконкому Івчанської сільської ради. В зв`язку із цим, до позивачки, як до спадкоємця за законом, яка оформила право власності на житловий будинок в порядку спадкування, перейшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема і право на вищевказані земельні ділянки, яке вона змушена відстоювати в судовому порядку. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 26.07.2023 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.08.2023, яке відкладено на 15.09.2023. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без їх з представником участі. Від відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області через канцелярію суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Літинська селищна рада проти заявленого позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. З`ясувавши письмову думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. Батьком позивачки [PERSON] є [PERSON] (так у документі), згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.07.1964 Івчанською сільської радою, та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 25.08.1994 Івчанською сільською радою, що підтверджує зміну прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.13,14). [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 08.02.2005 виконавчим комітетом Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.12). [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою проживав разом з дружиною [PERSON] . Разом з батьками проживала дочка [PERSON] , згідно довідки №496, виданої 01.11.2021 виконавчим комітетом Літинської селищної ради, та випискою із погосподарської книги, особовий рахунок № [NUMBER] за №1986-1990 роки (а.с.15,22). Літинською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №630-2005 після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №735297 від 19.07.2005 (а.с.16). [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , згідно довідки №651/02-14 від 07.08.2020, виданої державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Д.Малаховою (а.с.33). Позивачці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , у тому числі, з урахуванням частки у спадщині від якої відмовилася дружина спадкодавця [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1- 1716 (а.с.17). Державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори 23.10.2020, на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020, індексний номер витягу 229373774, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.18, 34-38). За життя, [PERSON] (так у документі) Рішенням №39 Виконкому Івчанської сільської Ради народних депутатів Літинського району Вінницької області від 22.12.1993, в пункті 61, вирішено передати в приватну власність земельну ділянку площею 0,36га, яка знаходиться в межах [ADDRESS] , згідно архівного витягу з рішення №01-23/607 від 15.07.2021 (а.с.19). На замовлення [PERSON] ФОП « [PERSON] » виготовлено Технічну документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.2500га та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0.1100га за адресою: [ADDRESS] , земельні ділянки зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастрові номери 0522483200:03:002:0653, 0522483200:03:002:0652, згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.23-29). Рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області №475 7 сесії 8 скликання від 26 травня 2021 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внесено часткові змін в попереднє рішення виконкому Івчанської сільської ради від 22.12.1993 року, в пункт 61, виклавши його у такій редакції: «Передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,3600га, що розташовані в межах с. Івча Вінницького району Вінницької області, в тому числі земельна ділянка кадастровий номер 0522483200:03:002:0653 площею 0,2500га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка кадастровий номер 0522483200:03:002:0652 площею 0,1100га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства» (а.с.20,21). Позивачка звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, проте, листом №104/01-16 від 04.02.2022, їй роз`яснено щодо порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Зокрема зазначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємців необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пунктом 4.20 глави 10 розділу II. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Таким документом не може бути надана копія Архівного витягу з рішення №39 виконавчого комітету Івчанської сільської Ради народних депутатів Літинського району Вінницької області від 22 грудня 1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність», що затверджено рішенням 16 сесії 21 скликання Івчанської сільської Ради від 22 грудня 1993 року, яким передано громадянину [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га, яка знаходиться в межах [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку померлого [INFO] Вашого батька [PERSON] можна отримати за наявності всіх відповідних документів. У разі відсутності необхідних документів згідно статті 16 Цивільного кодексу України позивачці роз`яснено право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів (а.с.32). Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. Державні акти на земельні ділянки спадкодавцем за життя не виготовлені, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що позивачем беззаперечно доведено, що [PERSON] , який помер [INFO] , належало право на оформлення спірних земельних ділянок, яке увійшло до складу спадщини. В зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на спірні земельні ділянки в нотаріальному порядку, а тому, з метою захисту майнових прав позивачки, позов необхідно задовольнити та визнати за нею право на земельні ділянки в порядку спадкування. Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України та, з урахуванням відповідної позиції позивачки, судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved