Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

12.08.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 185 168 грн, з них матеріальна шкода становить 135,168 грн, моральна шкода -50 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 24.04.2022р. об 22.16 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження та отримав тілесні ушкодження водій [PERSON] . Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2022 року [PERSON] визнана винуватою у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Діями [PERSON] позивачеві завдано майнову шкоду, що на дату оцінки 24.04.2022 року, становить 260 868 грн.79 коп, що підтверджується висновком № 3897 від 14.07.2022 року експертного авто-товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля. Також ним сплачена вартість експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 3000 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № 54 від 06.05.2022 року. Крім того, ним було сплачено 1300 гривень за транспортування автомобіля з місця ДТП, що підтверджується товарним чеком №04-24 від 24.04.2022 року. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 130 000 гривень, що підтверджується квитанцією від 29.07.2022 року. Загальна вартість майнової шкоди, яка залишилась після виплати страхової суми складає 130868 +3000+1300=135 168 гривень. Жодного відшкодування завданої шкоди відповідачем він не отримав, тому змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Крім того, спричинені внаслідок події ДТП моральні страждання потягли за собою негативні зміни у звичному укладі життя позивача, оскільки ДТП мала стресовий вплив, він пережив негативні враження, тривогу, емоційні реакції, психологічний дискомфорт. З вини відповідача пошкоджено автомобіль, який має істотну цінність як засіб пересування, внаслідок чого позивач зазнав моральних страждань, був позбавлений можливості використовувати своє авто за призначенням, що спричинило пригніченість та душевні страждання, необхідність вимушено та в інший спосіб впорядковувати своє життя. Розмір своїх душевних страждань та страждань родини позивач оцінив в 50 000 грн. Ціна враховує усі страждання, які довелося перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та послуг на правничу допомогу. Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження. 09.09.2022\~року відповідач\~надав відзив\~на позов,\~в якому\~виклав свої\~заперечення,\~ вважає,\~що висновок\~експертного авто\~товарознавчого дослідження\~№3897\~від 14.07.2022\~року,\~складений експертом\~Філь О.П.\~є неналежним\~доказом,\~експерт не\~був попереджений\~про кримінальну\~відповідальність за\~завідомо неправдивий\~висновок,\~а лише\~обізнаний про\~настання такої\~відповідальності,\~про що\~й зазначив\~у своєму\~висновку.\~У долученому\~до позовної\~заяви звіті\~розрахунок вартості\~транспортного засобу\~після \~ДТП становить\~27\~222,74\~грн,\~при тому,\~що згідно\~долучених фотознімків\~і описової\~частини висновку\~вочевидь,\~що двигун,\~КПП,\~салон та\~більшість деталей\~кузова автомобіля\~після \~ДТП залишились\~неушкодженими,\~тож мають\~цінність,\~яка напевне,\~становить більше\~ніж 27222,74\~грн.\~ Вимоги\~про відшкодування\~моральної шкоди\~позивачем не\~доведені,\~будь яких\~тілесних ушкоджень\~він не\~отримав,\~стан його\~здоров`я\~не погіршився,\~ до\~справи не\~долучено доказів\~використання позивачем\~власного автомобіля\~в робочих\~цілях:\~як то\~наказу,\~договору оренди\~та документів\~з компенсації\~витрат паливо\~та інше.\~Також,\~в позовній\~заяві не\~надано будь\~яких пояснень,\~яким чином\~позивач,\~який за\~посадою працює\~техніком ФОП\~ [PERSON] \~використовував власний\~автомобіль у\~робочих місцях\~і як\~це пов`язано\~з його\~посадовими обов`язками.\~Наказ №\~01/05-1\~к від\~25.04.2022\~року про\~надання відпустки\~без збереження\~робітної плати\~видано на\~підставі заяви\~ [PERSON] \~від 25.04.2022\~року.\~Проте така\~заява [PERSON] \~від 25.04.2022\~року до\~справи не\~долучена.\~Наступний Наказ\~№ 01/06-1\~к від\~01.06.2022\~року про\~надання відпустки\~без збереження\~заробітної плати\~видано на\~підставі заяви\~ [PERSON] \~від 01.06.2022\~року.\~Проте і\~така заява\~ [PERSON] \~від 01.06.2022\~року до\~справи не\~долучена.\~Обидва накази\~про відпустку\~без збереження\~заробітної плати\~ [PERSON] \~видано з\~посиланням на\~ст.\~84\~КУпАП та\~на Постанову\~КМУ №\~1236\~від 09.12.2020\~року Про\~встановлення карантину\~та запровадження\~обмежувальних протиепідемічних\~заходів з\~метою запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2. Долучені позивачем копії наказів підтверджують, що його відпустка була пов`язана з дією карантинних обмежувальних заходів і накази не містять будь яких посилань на подію ДТП від 24.04.2022 року і на заяву позивача від 01.05.2022 року, яка долучена до справи. Сама заява позивача від 01.05.2022 року на ім`я ФОП [PERSON] про надання відпустки у зв`язку з ДТП не може розглядатись як доказ надання такої відпустки, оскільки підставі цієї заяви, наказ про відпустку [PERSON] не видавався, такого наказу позивачем не надано. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінюють у 3000 грн., які підлягають стягненню, у задоволені інших позовних вимог просить відмовити. 11.10.2022 року позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що в зв`язку з заявленими запереченнями на позов ним подано заяву судовому експерту Філю 0.П. про проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «CITROEN С4» державний помер [NUMBER] , який належить позивачу . 07.10.2022 \~ \~ \~ \~року судовим експертом Філем 0.П, складений висновок № 3939 судової автотоварознавчої експертизи. Професійні відносини між позивачем [PERSON] та йото керівником відповідають та не суперечать вимогам трудового законодавства, керівник позивача [PERSON] з цього приводу готовий надати свідчення у судовому засіданні. 18.10.2022\~року до\~суду надійшли\~заперечення на\~відповідь,\~в яких\~відповідач зазначив,\~що новий\~висновок експерта\~№ 3939\~від 06.10.2022\~року щодо\~розрахунку матеріального\~збитку внаслідок\~ДТП є\~сумнівним та\~не може\~бути використаний\~як доказ\~по справі. Висновок №\~3939\~є тим\~самим дослідженням\~№ 3897,\~яке не\~мало підписів\~експерта щодо\~попередження експерта\~про кримінальну\~відповідальність.\~Висновок складено\~тим самим\~експертом що\~і дослідження\~-\~ [PERSON] .\~З Висновку\~№ 3939\~слідує,\~що автомобіль\~позивача під\~час проведення\~експертизи №\~3939\~не досліджувався.\~Також,\~з Висновку\~№ 3939\~слідує,\~що ринкова\~вартість пошкодженого\~КТЗ CITROEN\~C4\~д/н\~ [NUMBER] пошкодженого\~внаслідок ДТП\~24.04.2022\~року на\~дату оцінки\~складає 27\~222,\~74\~грн. експерт не здійснював безпосередню оцінку утилізаційної вартості автомобілю після ДТП, що суперечить Методиці, і такі розрахунки неможливо застосувати для визначення матеріальної шкоди, згідно з правилами ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2022 року провадження по справі було зупинено до проведення по справі транспортно-товарознавчої експертизи. 27.06.2023 року Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного центру судових експертиз міністерства юстиції України повернуто без виконання ухвалу суду від 05.12.2022 року, з зазначенням про неможливість проведення експертизи у зв`язку з несплатою вартості експертизи. Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року відновлено провадження по справі. У судове засідання 5 вересня 2023 року сторони та їх представники не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяви щодо ухвалення рішення у їхню відсутність. Під час судового провадження позивач суду пояснив, що до ДТП у нього був новий автомобіль та стабільна робота, з вини відповідачки його автомобіль зазнав значних пошкоджень, він отримав синці, подряпини, садна та психологічну шкоду . Він працював техніком з обслуговування аптечного обладнання. В роботі використовував свій автомобіль, інколи таксував. Після ДТП був змушений узяти відпуску за свій рахунок, бо відсутність авто доставляла певні незручності, він вишукував кошти на придбання іншого транспорту, відчував стрес, страх залишитися безробітнім. Наразі залишки від автомобілю він продав на запчастини. До проведення експертизи він узяв аванс 500 доларів США, на проведення експертизи викликав відповідачку та її чоловіка, але вони проігнорували, після проведення продав залишок частин. На час проведення другої експертизи пошкодженого авто в його володінні вже не було, але він і досі залишається зареєстрованим за ним. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача вважав заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У заяві щодо розгляду справи у відсутність, представник позивача просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та додав Акт виконаних робіт з надання послуг правничої допомоги на загальну суму 16700 грн. Представник відповідача під час судового розгляду вважав доведеними позовні вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди на суму 3000 грн. та такими, що підлягають задоволенню, у задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. У заяві про розгляд у відсутність представник відповідача підтримав свої заперечення, викладені у раніше наданих ним заявах по суті, та просив врахувати, що товарознавча експертиза не була оплачена відвідачем, оскільки її вартість з часу постановлення ухвали про призначення експертизи до виставлення рахунку зросла вдвічі; крім того, з розрахунку майнової шкоди слід вирахувати 1000 доларів США по курсу НБУ на дату ДТП, який становив 29,25 грн за 1 долар США, оскільки позивач надавав пояснення, що залишки пошкодженого автомобіля він продав на розборку за цю суму, крім того, просить врахувати, що позивач до страхової компанії з заявами про відшкодування йому завданої моральної шкоди та шкоди здоров`ю не звертався. Вислухавши під час судового провадження доводи учасників справи, пояснення екперта [PERSON] щодо складених ним висновків експертного дослідження, який зазначив, що пошкоджений автомобіль ним був безпосередньо оглянутий при проведенні першого дослідження, отриманні данні першого дослідження він використав у другому висновку, проведеному на замовлення адвоката, заслухавши свідка [PERSON] , який пояснив, що однією з умов трудових відносин з позивачем є наявність у нього транспорту, без якого неможливо виконати увесь обсяг робіт, умови використання працівником власного авто жодним чином не фіксувалися, коли позивач потратив у ДТП йому була надана відпустка без збереження заробітної плати; розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, 24.04.2022 р. о 22.16 год. на перехресті пр. Інженера Преображенського пр. Ювілейний в м. Запоріжжя, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW 740», державний номер [NUMBER] , в порушення п.16.12 ПДР України, під час виїзду на перехрестя з круговим рухом не надала перевагу у русі транспортному засобу «CITROEN C4», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по колу, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2022 року [PERSON] визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Власником транспортного засобу« CITROEN C4», державний номер [NUMBER] є позивач [PERSON] . Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки застрахована в ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ», яке 29.07.2022 року здійснило позивачеві виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130000 грн. Згідно висновків\~судового експерта\~Філь О.П.\~№ 3897,\~складеного 14\~липня 2022\~року та\~№3939\~від 06.10.2022\~року,\~ринкова вартість\~КТЗ«CITROEN\~C4»,\~державний номер\~ [NUMBER] на\~момент ДТП\~24\~квітня 2022\~року \~на дату\~оцінки становить\~260868,\~79\~грн становить,\~вартість відновлювального\~ремонту після\~ДТП становить\~438863,27грн.\~Ринкова вартість\~пошкодженого КТЗ«CITROEN C4», державний номер [NUMBER] після ДТП складає 27222,74 грн. Крім того, позивачем понесені витрати з транспортування автомобіля з місця ДТП в розмірі 1300 грн, що підтверджено копією товарного чека №04-24 від 24 квітня 2022 року та з проведення експертного дослідження в розмірі 3000 грн, що підтверджено копією рахунку-фактури №54 від 6 травня 2022 року та копією квитанції від 14.07.2022 року. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За приписами статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року» №4, враховуючи, що відповідні 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним за доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортній відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд встановивши, що ремонт пошкодженого КТЗ«CITROEN C4», державний номер [NUMBER] вартістю 438863,27 грн. є економічно необґрунтованим, оскільки ринкова вартість даного транспортного засобу на момент ДТП становить 260868 грн., враховуючи факт отримання позивачем страхового відшкодування в розмірі 130000 грн суд вважає, що відшкодування шкоди повинно бути сплачено у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, та враховуючи, те, позивач самостійно до ухвалення рішення розпорядився майном у вигляді залишків пошкодженого автомобіля, яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, що згідно висновку експерта після ДТП 24.04.2022 року на дату оцінки складає 27222, 74 грн, а тому сума, що підлягає стягненню з відповідача повинна бути зменшена 27222,74 грн. Крім того, витрати позивача, пов`язані зі сплатою вартості проведення експертиз щодо визначення розміру збитку та з транспортування пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП виникли виключно внаслідок неправомірної поведінки відповідачки з вини якої виникла дорожня-транспортна пригода та внаслідок небажання відшкодувати заподіяні збитки у досудовому порядку, тому підлягають стягненню з відповідачки за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача за заподіяну матеріальну шкоду майну на користь позивача підлягає стягненню 107946,05 грн. При цьому,\~суд враховує,\~що належними\~експертними висновками\~ розмір\~заподіяних збитків\~відповідач не\~спростував,\~підстав для\~визнання висновків\~експерта Філь\~О.П.\~недопустимими або\~неналежними доказами\~суд не\~вбачає,\~доводи представника\~відповідача про\~наявність підстав\~для \~визнання доказів\~недопустимим у\~зв`язку з\~зазначенням у\~ висновку\~від 14\~липня 2022\~року про\~обізнаність експерта\~про кримінальну\~відповідальність та\~ складання\~ним висновку\~від 6\~жовтня 2022\~року \~без безпосереднього\~огляду автомобіля\~на підставі\~даних,\~отриманих при\~первісному дослідженні\~,\~на глибоке\~переконання суду,\~ за\~умов очевидності\~дослідженої сукупної\~доказової бази,\~ за\~своєю правовою\~природою є\~проявом правового\~пуризму на\~шкоду інтересам\~правосуддя,\~оскільки не\~кожен дефект\~певного акту,\~однозначно робить\~його неправомірним;\~таке порушення,\~зокрема з\~процедурних питань,\~повинно мати\~фундаментальний характер\~ тобто\~автором цього\~акту (\~в даному\~випадку висновку\~експерта)\~ повинно\~мати місце\~допущення суттєвої,\~істотної помилки\~при прийнятті\~певного рішення,\~яке мало\~наслідком прийняття\~незаконного рішення.\~Стосовно ж\~процедурних порушень,\~то в\~залежності від\~їх характеру\~такі можуть\~мати наслідком\~нікчемність або\~оспорюваність акту,\~а в\~певних випадках,\~коли йдеться\~про порушення\~суто формального\~характеру,\~вони \~взагалі не\~впливають на\~його дійсність\~(\~рішення ЄСПЛ\~« Сутяжник проти Росії» від 23липня 2009 року, в якому зазначено, що правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності). Крім того,\~згідно ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає,\~зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість приватної власності, як непорушного блага, що належить людині та охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, пов`язані з о триманням дорожньо-транспортної пригоди фізичного болю, пережитого стресу, моральні страждання позивача внаслідок неможливості використання транспортного засобу за призначенням , їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивача та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 25 000,00 грн. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 14478,75 грн, пропорційно 79,86% задоволених позовних вимог. Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Астаф`єва Г.В. та сплатив за це 167000 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги б/н від 8 серпня 2022 року, ордером АР №1088944 від 2 вересня 202ц року, Актом приймання виконаних робіт від 5 вересня 2023 року. Разом з тим, представником відповідача висловлювалися заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є спів мірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг. Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, розміру задоволених позовних вимог критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial