Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «СхідГЗК», в якому просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 335000 грн без урахування податку з доходів з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18.02.2004 по 10.08.2022 він працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «СхідГЗК», у тому числі, підземним електрозварювальником з 30.11.2013 по 10.08.2022. За час роботи на підприємстві у позивача впродовж 7 років через шкідливі умови праці та значне перевантаження виникло хронічне професійне захворювання. 10.08.2022 його звільнили на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. У зв`язку із отриманим професійним захворюванням стан здоров`я позивача є незадовільним, його постійно турбують біль в суглобах, оніміння рук, загальна слабкість, задишка, запаморочення, втома, зниження слуху, шум у вухах. Періодичні курси лікування, які він змушений проходити, призводять до незначного полегшення на короткотривалий час. Крім того, позивач позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, оскільки він не має можливості реалізовувати свої звички та бажання, що негативно позначаються на його сім`ї. Втрата можливості влаштуватись на роботу в працездатному віці та періодичне лікування, викликає у позивача психологічний дискомфорт, стрес та депресію. Зазначені негативні явища є триваючими, продовжують його супроводжувати та не зменшуються з часом. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням його здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, тому він звернувся до суду із даним позовом. У відзиві на позов представник відповідача факт виконання робіт на підприємстві на вищевказаних посадах не заперечує. В той же час зазначив, що вина відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання позивачем не доведена. На підприємстві створені всі належні умови для мінімізації шкідливих факторів, які виникають через специфіку виробництва, зокрема шляхом запровадження модернізованої технології виробництва. Негативний вплив на здоров`я працівників підприємством не може бути повністю усунений з об`єктивних причин. Відповідач в повному обсязі виконував обов`язки щодо дотримання вимог безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, колективного договору, що в сукупності свідчить про належне виконання вимог законодавства щодо створення безпечних умов праці. В той же час, позивач, усвідомлюючи можливі негативні ризики для свого здоров`я, продовжував виконувати роботу на підприємстві та не повідомляв відповідача про необхідність переведення на іншу роботу з менш шкідливими умовами праці. Працюючи понад 18 років в умовах впливу шкідливих факторів, позивач не заявляв відповідачу про порушення своїх трудових прав, виконувана ним робота відповідала його спеціальності, віку та функціональним можливостям організму, згідно висновків періодичних медичних оглядів. Отже, отримання позивачем професійного захворювання не виключає вини самого позивача і наслідком погіршення стану його здоров`я стали власні дії. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що умови для відшкодування моральної шкоди відсутні через відсутність протиправних діянь та вини відповідача. Сума, пред`явлена позивачем, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Характер правопорушення, на яке посилається позивач, не передбачає розрахунку моральної шкоди у кратному співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Спричинення моральної шкоди позивачем не доведено належними доказами, а наявність самої шкоди не є безумовною підставою для її відшкодування. Крім того, через наявність кредиторської заборгованості у значному розмірі, відповідач позбавлений можливості сплачувати моральну шкоду у розмірі, що заявив позивач. Також представник відповідача зауважив, що позивач отримує щомісячні страхові виплати та при встановленні інвалідності отримав одноразову грошову допомогу у значному розмірі, які компенсували моральні страждання та втрати позивача у зв`язку із частковою втратою працездатності. На підставі вищенаведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Бузинарської Д.М. до суду надійшла заява, в якій вона позов підтримала. Представник відповідача про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся згідно довідки про доставку електронного листа. Клопотань про відкладення судового засідання від представника відповідача до суду не надійшло. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд установив, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК», а саме: 18.02.2004 він був прийнятий на посаду електрозварювальника ручної зварки центральної компресорної станції. 30.11.2013 [PERSON] переведений на посаду підземного електрозварювальника з повним робочим днем у підземних умовах. 10.08.2022 [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-10). З інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.09.2022 вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці [PERSON] на робочих місцях Інгульська шахта ДП «СхідГЗК» за професією електрозварювальника ручного зварювання центральної компресорної станції відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного електрозварювальника відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.11-13). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, наданої КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» [PERSON] з 30.08.2021 по 10.09.2021 проходив лікування з діагнозом: розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів хребта, протрузії, дискогенна цервікокрабрахіалгія двобічна та люмбішіалгія (а.с.29). З виписки із медичної карти поліклінічного хворого, поліклінічного відділення Кіровоградської ЦРЛ вбачається, що [PERSON] з 15 по 28 лютого 2022 року проходив лікування з діагнозом остеоартрози ліктьових, плечових та колінних суглобів І-ІІ ступеню, ПФС І-ІІ, ст. болісний синдром (а.с.30). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] з 16 по 24 червня 2022 проходив лікування КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: гострий вірусний бронхіт середнього ступеню тяжкості, ЛН 1 степеня (а.с.26-27). З виписки № 6661 вбачається, що [PERSON] з 28.06.2022 по 08.07.2022 проходив лікування в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: емфізема легень, діфузний пневмофіброз (а.с.25). Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 30.06.2022 [PERSON] проходив обстеження з приводу хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості (а.с.35-36). З консультативного висновку спеціаліста КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 05.08.2022 вбачається, що [PERSON] проходив обстеження з приводу легеневої недостатності, радикуліту, остеоартрозу (а.с.37-39). Відповідно до виписки № 2862/591 із медичної карти стаціонарного хворого, виписки-епікризу № 22/839, наданої ДУ «Український НДІ промислової медицини» [PERSON] з 21.09.2022 по 03.10.2022 проходив лікування з діагнозом радикулопатія попереково-крижова та шийна, фаза загострення. Двобічний плечолопатковий періартроз, остеопороз ліктьових та колінних суглобів (а.с.31-34). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.10.2022 комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання [PERSON] на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК»: рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 34,7 %, при нормі 25%, робоча поза вимушена 13,9 %, при нормі до 10 %, кількість вимушених (більше 300) нахилів корпусу за зміну становить до 198, при нормі 51-100, відноситься до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступеню напруженості трудового процесу. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксид кристалічний від 10 до 70 % ІІІ клас небезпеки, 2,4-3,6 мг/м3, при нормі 2,0 мг/м3. З метою ліквідації і запобігання виникнення професійних захворювань (отруєнь) запропоновано виконувати ряд заходів, а саме: посилити контроль використання працівниками засобів захисту, дотримання ними нормативів при перенесенні вантажів, проводити періодичні заміри якості повітря та посилити контроль за якістю проведення медичних оглядів (а.с.14-16). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 06.10.2022 у [PERSON] встановлені наступний діагноз (вперше виявленого хронічного професійного захворювання (отруєння): радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, частково рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у виді: двобічного плечелопаткового періартрозу (ПФ другого степеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), хрончне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого степеня. Протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату дії пилу, оксиду заліза (а.с.17-18). Згідно з повідомленням про хронічне професійне захворювання (отруєння) форма П-3 від 06.10.2022 головний лікар ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» повідомив Інгульську шахту ДП «СхідГЗК» про встановлення у [PERSON] наступного діагноза: радікулопатія попереково-крижова і шийна з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, периферічним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у виді: двобічного плечелопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, а також обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, легенева недостатність другого степеня (а.с.21-24). З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 105841 від 01.11.2022 вбачається, що ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 60 % з 25.10.2022 та є безтерміновою (19). Відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 197617 [PERSON] встановлена третя група інвалідності безтерміново. Причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.20). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Інформаційна довідка про умови свідчать про невідповідність умов праці [PERSON] встановленим державним стандартам. Така невідповідність частково визнається і представником відповідача, який зазначив, що відповідач може лише мінімізувати шкідливі виробничі фактори, а не взагалі їх усунути. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Зважаючи на вищевикладене, суду вважає, що посилання позивача щодо спричинення йому моральної шкоди саме власником підприємства є обґрунтованими, а надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. В той же час суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва. Крім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60% професійної працездатності, призначення позивачу третьої групи інвалідності безтерміново, характер професійних захворювань, їх наслідки для здоров`я позивача та,

Outcome: partial