Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

20 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 606687,27 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 квітня 2021 року [PERSON] надав відповідачу грошові кошти у сумі 420000 грн., що в еквіваленті на день підписання договору складало 15000 дол. США, позичальник кошти отримав, але свої зобов`язання щодо повернення суми позики у строк до 01 травня 2021 року не виконав. 17 травня 2021 року між позикодавцем [PERSON] та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув право вимоги і став кредитором за договором позики з відповідачем від 01 квітня 2021 року. У зв`язку з отриманням усіх прав позикодавця та невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення боргу позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу 15000 дол. США, що за курсом НБУ на день пред`явлення позову еквівалентна 411249 грн.; пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 2,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення за період з 02 по 20 травня 2021 року, що склала 195438,27 грн., всього - 606687,27 грн., а також судові витрати понесені позивачем. 23 червня 2021 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовного провадження. 26 січня 2023 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися, суд вживав заходи щодо їх повідомлення про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є клопотання позивача про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутності, в якому він також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання». Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотання не звертався. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 01 квітня 2021 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 420000 грн, що на день підписання договору позики є еквівалентом 15000 дол. США., а позичальник зобов`язується повернути вказану суму грошей у строк до 01 травня 2021 року, що підтверджується договором позики. Позикодавець [PERSON] свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві вказану суму позики, що підтверджується розпискою останнього від 01 квітня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений у договорі строк до 01 травня 2021 року не виконав. 17 травня 2021 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого [PERSON] (цедент) відступає [PERSON] (цесіонарію) належне цедентові право вимоги до [PERSON] , і стає кредитором за договором позики від 01 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] . За відступлення права вимоги цесіонарій сплатив цеденту плату у сумі 380000 грн., яка була передана до підписання договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Предметом договору позики від 01 квітня 2021 року є грошові кошти у національній валюті із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті доларах США на день підписання договору. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За викладених обставин, судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за договором позики від 01 квітня 2021 року у розмірі 15000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду еквівалентно 411249 грн., відповідачем не повернуто, тому підлягають стягненню у примусовому порядку із конвертацією суми боргу в національну валюту на день здійснення платежу. Пунктом 6 договору позики встановлена відповідальність за прострочення виконання зобов`язань у вигляді пені у розмірі 2,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені за прострочений період з 02 по 20 травня 2021 року (19 днів) від суми заборгованості 411249 грн. складає 195438,27 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. За викладених обставин, судом встановлено, що з відповідача підлягають стягненню у примусовому порядку основна сума боргу за договором позики у розмірі 15000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду еквівалентна 411249 грн. та з розрахунку у гривневому еквіваленті відносно долара США за курсом НБУ на день здійснення платежу, та пеня у розмірі 195438,27 грн. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 6066,87 грн. за подачу позову.

Outcome: approved