Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у праві власності щодо 1 / 2 частки кв. [ADDRESS] від 25 травня 2022 року, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , із скасуваням запису про державну реєстрацію права власності стосовно вказаної частки. Позов обгрунтований тим, що після смерті батька позивача [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на вказану 1 / 2 частку квартири, спадкоємцями першої черги після батька є його діти-позивач та його рідний брат [PERSON] , який відмовився від спадкування, після чого позивач в нотаріальному порядку оформив свідоцтво про право на спадщину на дану частку квартири. На час смерті батько проживав разом із відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу у кв. [ADDRESS] , яка була придбана ще за життя батька і за його бажанням оформлена порівну між ним та [PERSON] по 1 / 2 частці. Також після смерті батька залишилось інше спадкове майно-золотий хрестик (9 г), золотий браслет (близько 30 г), золота печатка (8 г), золотий ланцюжок (близько 30 г), 5200 доларів США, які зберігались за місцем проживання відповідача, яка в добровільному порядку вказане майно йому не повертала, вказавши, що віддасть це майно тільки з умовою, якщо він відмовиться на її користь від 1 / 2 частки вказаної квартири, оскільки вона не є дружиною батька, а тому вирішила оформити право власності на 1 / 2 частку квартири шляхом укладення договору купівлі-продажу, і тільки після цього поверне йому вказані речі та грошові кошти. Розуміючи, що іншим шляхом неможливо отримати дане спадкове майно, яке є пам`яттю після батька, він був вимушений погодитись на ці умови відповідача. Відповідач при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу 25 травня 2022 року самостійно надала приватному нотаріусу Кізуб Т.Є. установчі документи на квартиру, оскільки їх тримала у себе і йому не надавала. Також оцінка квартири була замовлена відповідачем. Після того як він оглянув золоті вироби та гроші, він підписав договір, після чого відповідач дійсно повернула та поділила між ним та його братом спадкове майно, йому-золоті хрестик та браслет і 2600 доларів США, брату-золоті ланцюжок та печатку і 2600 доларів США, про що ним складена відповідна розписка по отриманню нібито в цілому вказаного спадкового майна. Сам договір не читав, поставив лише підпис. Також приватний нотаріус 25 травня 2022 року йому на руки свідоцтво про право на спадщину не надала. Підписання договору з його сторони не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, не за власним розсудом, кошти, які зазначені у договорі, він фактично не отримував, вказана сума є формальною, тобто підпис поставив внаслідок тяжкої для нього обставини,- якщо б не було обставини у вигляді повернення цінних для нього речей, він би не продав належну йому частку квартири, а залишив би собі для подальшого дарунку своїй дочці. Просить позов задовольнити. В запереченнях від 28 листопада 2022 року, 06 березня 2023 року, 10 квітня 2023 року, 02 травня 2023 року приватний нотаріус Кізуб Т.Є. зазначає, що при оформленні спадщини після [PERSON] , який перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із [PERSON] , до якої входить 1 / 2 частка кв. [ADDRESS] , за рішенням [PERSON] та [PERSON] вказана квартира повинна залищитись у власності [PERSON] , про це розмова проходила у її присутності у її кабінеті. Після оформлення спадщини [PERSON] неодноразово звертався до неї з питаннями оформлення 1 / 2 частки даної квартири на ім`я [PERSON] , також він вказував про звернення з цього питання до інших юристів, тобто про умови договору та його наслідки йому було відомо зазделегідь. В подальшому 25 травня 2022 року був укладений відповідний договір між ним та [PERSON] , до підписання якого сторонам був наданий проект, який ними уважно був прочитаний, після чого текст договору був перенесений на нотаріальні бланки. При посвідченні договору сплата податку не передбачена, у зв`язку з чим оцінка відчужуваного майна не є обов`язковою, вартість об`єкту продажу встановлюється за домовленістю між сторонами договору. Розрахунок за договором проходив в окремій кімнаті та після проведення розрахунку, сторони підтвердили, що розрахунок між ними проведений у повному обсязі, претензії один до одного відсутні, при проведенні розрахунку був присутній [PERSON] , який підтримував рішення брата щодо передачі [PERSON] частки квартири. Після проведення розрахунку сторонами було підписано договір купівлі-продажу та проведена державна реєстрація права власності. Вказаний договір посвідчено згідно закону. Просить суд розглянути справу за відсутності. У відзиві від 07 грудня 2022 року відповідач [PERSON] позов не визнає з посиланням на те, що з 2005 року проживала однією сім`єю із [PERSON] до часу його смерті [INFO] , під час спільного проживання ними 05 червня 2013 року придбана однокімнатна кв. [ADDRESS] із оформленням по 1 / 2 частці, вказана квартира є єдиним місцем її проживання. З метою уникнення будь-яких житлових питань зокрема позивачу була придбана кв. [ADDRESS] . За домовленістю між позивачем та його братом [PERSON] вона відмовилась від можливості визнання в судовому порядку права власності на частку спадкового майна, яке було набуте за час спільного проживання із [PERSON] , а позивач стає єдиним власником кв. [ADDRESS] частка кв. [ADDRESS] -залишається їй з виплатою позивачу та [PERSON] її вартості, також домовились, що позивач один успадковує 1 / 2 частку кв. [ADDRESS] , а вона потім її викупає, крім цього домовились, що вона передасть позивачу та його брату порівну золоті вироби [PERSON] , після чого звернулись до приватного нотаріуса Кізуб Т.Є., яка оформила спадщину щодо 1 / 2 частки вказаної квартири на позивача, а 25 червня 2022 року за участі її, позивача та [PERSON] у нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу частки квартири, із попередніми роз`ясненнями нотаріуса, із наданням проекту договору та його ознайомленням, на прохання позивача у договорі зазначено суму продажу 30000 грн., він пояснив це тим, щоб не втратити право на субсидію, вона була проти цього, але насправді сплатила більше. В окремому приміщенні у нотаріуса вона сплатила позивачу та його брату 5200 доларів США порівну за 1 / 2 частку квартири, а також віддала їм золоті вироби, загальною вагою близько 77 г, вартість яких становить понад 100000 грн, від позивача та його брата відсутні претензії, про що ними надані відповідні розписки. Після чого нотаріус посвідчила договір купівлі-продажу. Підстави для визнання недійсним договору відсутні, волевиявлення позивача було вільним, його твердження щодо тяжких обставин доказами не підтверджене. За результатами підготовчого засідання від 23 грудня 2022 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов за обстаивн згідно позовної заяви, пояснивши, що домовлявся про поховання батька, відповідач вказувала, що поки він не продасть їй частку квартири, вона не поверне йому золоті вироби після батька, які мають для нього важливе значення,-як пам`ять після батька. Відповідач примусила його писати розписку у нотаріуса, його також шантажував його брат [PERSON] .. Він мав намір подарувати 1 / 2 частку кв.87 своїй дочці. Він був у нотаріуса, разом із братом отримали від відповідача гроші 5200 доларів США порівну і золоті вироби, наміру продавати частку квартири не мав, насильства щодо нього не було, був шантаж, до правоохоронних органів не звертався. Домовленостей щодо кв. [ADDRESS] із відповідачем не було. У нотаріуса він читав, але в достатній мірі не володіє українською мовою, не розумів в повній мірі, що підписує, законів не знає. Вказані 5200 доларів отримано не за квартиру, грошей за квартиру не отримував, він мав право на «…весільні гроші…», які були у відповідача. Договір вчинений ним під примусом і шантажем, що не відповідало його внутрішній волі. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Кубрак Ю.І., яким зазначені підстави позову-відсутність волевиявлення на укладення договору та тяжкі обставини щодо неповернення грошей та золотих виробів, які мають важливе значення для позивача, як пам`ять про батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав згідно її відзиву, пояснивши, що будь-який примус по відношенню до позивача з її сторони відсутній, за попередньою домовленістю із позивачем та його братом у нотаріуса оформили спадщину після [PERSON] , з яким вона прожила 16 років, на позивача і підписали договір купівлі-продажу частки квартири, перед підписанням позивачу та його брату нею передані 5200 доларів США порівну за квартиру і золоті вироби, про що останні написали розписки. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача адвоката Іллющенком С.В., який також зазначив про невірний спосіб захисту позивачем, також заявив про подачу заяви на відшкодування судових витрат протягом 5 днів після ухвалення судового рішення. Свідок [PERSON] в судовому заісданні показав, що є рідним братом позивача [PERSON] та сином [PERSON] , який помер [INFO] , від спадщини якого він відмовився, попередньо домовлявся із позивачем, що кв. [ADDRESS] залишилась віповідачу. У нотаріуса відповідач віддала йому та позивачу золоті вироби після батька, позивач в адекватному стані підписав у нотаріуса договір купівлі-продажку, позивач перечитував договір. Позивачу дісталась сама дорога квартира за місцем його проживання. Позивач отримав від відповідача половину від 5200 доларів США, про що вони написали розписки про відсутність претензій. У нього проблемні стосунки із братом [PERSON] , але це не впливає на правдивість його свідчень. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] , померлого [INFO] в м.Ніжині, який перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із [PERSON] , яка здійснила дії по організації поховання [PERSON] , при цьому [PERSON] та [PERSON] спільно проживали у кв. [ADDRESS] . Згідно даних нотаріально посвідченого приватним нотаріусуом Кізуб Т.Є. договору купівлі-продажу частки в праві власності на квартиру від 25 травня 2022 року [PERSON] передав у власність за плату [PERSON] , яка сплатила визначену даним договором грошову суму, 1 / 2 частку в праві власності на кв. [ADDRESS] , яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного 24 травня 2022 року; за домовленістю сторін продаж 1 / 2 частки вчиняється за 30000 грн, які покупець сплатила продавцю до підписання цього договору в повній сумі; сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови; сторони підтверджують відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, також стверджують, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Договір підписаний сторонами. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 05 жовтня 2022 року кв. [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] : 1 / 2 частка з 05 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2013 року, 1 / 2 частка з 25 травня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2022 року. Згідно копії розписки від 25 травня 2022 року [PERSON] зазначає, що в присутності нотаріуса та його секретаря отримав від [PERSON] , як цивільної дружини його батька [PERSON] , гроші та золоті вироби, належні його батьку, в повному обсязі, претензій до [PERSON] не має. Аналогічна розписка надана 25 травня 2022 року [PERSON] .. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання недійсним договору купівлі- продажу частки в праві власності на квартиру та скасування запису про державну реєстрацію права власності на неї. Позивач [PERSON] , як на підставу заявлених ним позовних вимог посилається на відсутність волевиявлення та його внутрішньої волі на укладення договору, та його вчинення під впливом тяжкої для нього обставини, а саме,- укладення договору саме через неповернення відповідачем грошових коштів та золотих виробів, які залишились після батька, що має для нього істотне значення, як пам`ять про останнього. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав передбачених ст.233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним за ст.233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Тяжка обставина є оціночною категорією і її наявність має встановлюватися судом з урахуванням обставин справи. За змістом оспорюваного договору від 25 травня 2022 року сторонами погоджені всі істотні умови, сторони підтверджують відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, також стверджують, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, що в свою чергу узгоджується із розписками як самого позивача [PERSON] так і його брата [PERSON] від 25 травня 2022 року щодо отримання від відповідача [PERSON] 5200 доларів США та золотих виробів, якими користувався померлий [PERSON] , відсутність їх претензій до останньої, що також зазначено і безпосередньо в судовому засіданні свідком [PERSON] щодо отримання вказаних коштів та золотих виробів ним та [PERSON] до підписання договору у нотаріуса, при цьому позивач був в адекватному стані і читав договір. Також в судовому засіданні і сам позивач [PERSON] вказує про отримання від відповідача [PERSON] половини від 5200 доларів США та золотих виробів, при цьому його посилання щодо віднесення вказаних грошових коштів виключно до особистої власності померлого [PERSON] чи до весільних коштів позивача,-жодними належними і допустимими доказами не підтверджено. Доказів того, що позивач, вчинивши оспорюваний правочин, перебував у хворобливому чи іншому стані, який не давав можливості повністю усвідомлювати свої дії, чи не бажав укладення цього договору та вважав його невигідним, не надано. Також суду не надані докази щодо примусу чи інших протиправних дій відповідача [PERSON] , третьої особи нотаріуса Кізуб Т.Є.,-під час оформлення спадщини після [PERSON] та укладення спірного договору від 25 травня 2022 року. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Щодо посилань позивача про неотримання будь-яких грошових коштів по спірному договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) вказано, що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. Зазначення у спірному договорі положень щодо сплати грошових коштів до підписання договору не суперечить законодавству, що також зазначено і приватним нотаріусом Кізуб Т.Є. в запереченнях на позов. Надані позивачем на обгрунтування своїх вимог докази у їх сукупності, із врахуванням презумпції правомірності правочину, не доводять, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 25 травня 2022 року було укладено на вкрай невигідних, тяжких для нього умовах та, що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі і не було спрямоване на реальне настання правових наслідків,-що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також при розгляді справи судом враховується, що якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (п.69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Звертаючись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки в разі задоволення даних позовних вимог не призведе до поновлення прав позивача і потребуватиме додаткових заходів судового втручання. Обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту прав, які він вважає порушеними, є також самостійною підставою для відмови в позові. Із врахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає. Враховуючи відмову у позові підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed