Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 22.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №Л220421-1. Цього ж числа, між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну та доповнення умов договору позики. Так, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 222\~092,98 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7\~884 доларів США, строком до одного року, тобто до 22.04.2022 року. У свою чергу, відповідач [PERSON] , свої зобов`язання повернути грошові кошти виконав частково, зокрема повернув готівкою позивачу тільки 1\~527 доларів США, що і стало підставою для позивача звернення до суду про стягнення решти суми боргу у судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. У передбачений судом строк відзив на позовну заяву не подав, хоча неодноразово подавав до суду заяви про відкладення судових засідань, мотивуючи їх то перебування ним у відрядженні, то надання йому часу для укладення договору з адвокатом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2021 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики №Л220421-1, згідно якого останній отримаву власність грошові кошти в сумі 206\~880,48 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7\~344 доларів США, строком до 12 місяців, тобто до 22.04.2022 року (а.с. 27, 28). Цього ж числа, між зазначеними сторонами була укладена Додаткова угода до договору позики №Л220421-1, згідно якої внесено зміни в п.1, 5, 6 Договору і викладено їх в наступній редакції: «Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 222\~092,98 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7884 доларів США, яка підлягає поверненню не пізніше ніж через 12 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 22.04.2022 року» (а.с. 29, 30). Із письмової розписки від 22.04.2021 року слідує, що [PERSON] отримав позику від [PERSON] в сумі 222\~092,28 гривень, що по курсу НБУ еквівалентно 7\~884 доларів США, які зобов`язується повернути до 22.04.2022 року включно (а.с. 31). Згідно Інформації про курси валют на 02.08.2022 року наданої АТ КБ «ПриватБанк», офіційний курс НБУ для UAН становить 36,5686 (а.с. 32). Як вбачається із позовної заяви предстаник позивача просить суд також стягнути із відповідача 548 558,24 гривень - неустойка та 4 508,69 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобовязання. Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з\~ст.1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановивши наявність укладеного договору та письмової розписки про отримання відповідачем суми позики від позивача, факт неповернення цих коштів на момент звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд враховує позицію Верховного Суду, який зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських\~витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та фінансового стану обох сторін. Так, представником позивача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано такі документи: Договір-доручення №04-2021 про надання правової (правничої) допомоги від 14.05.2021 року, додаткову угоду про внесення змін до договору-доручень про надання правової (правничої) допомоги від 14.05.2021 року, Додаток №3 до Договору-доручення від 22.07.2022 року. Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, заявлений представником позивача є явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню. Суд також враховує, що участь в судових засіданнях адвокат не брав, вивчення та підготовка необхідних документів для подання їх до суду не потягло за собою значний проміжок часу і не потребувало значної підготовки до написання зазначеної позовної заяви. Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved