Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та [PERSON] був укладений договір комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку №б/н від 01.07.2004 року, відповідно до умов якого Комісіонер, зобов`язався за винагороду від свого імені та за рахунок Комітента, здійснити певні юридичні дії, а саме: 1) укласти з третьою особою ТОВ фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку; 2) сплачувати від свого імені та за рахунок Комітента квитанції про сплату пайових внесків; 3) підписати від свого імені та за рахунок Комітента Акт про виконання «Договору...» по будівництву об`єкта ж/б по [ADDRESS] ; 4) надати всі документи Комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.2. вищезазначеного договору комісії; Роботи по даному договору комісії, що будуть проведені Комісіонером, створювали правові наслідки для Комітента, тобто мене, [PERSON] . Комісіонер за договором комісії, [PERSON] , що є відповідачем по справі, виконав підпункт 1) пункту 1.1., підпункт 2) пункту 1.1., підпункт 3) пункту 1,1. вищезазначеного договору комісії. Однак етапом виконання вищезазначеного договору комісії №б/н від 01.07.2004 року був обов`язок Комісіонера надати всі документи Комітенту, для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Але Комісіонер цього не зробив. Навпаки оформив право власності за квартиру на своє ім`я. Відповідач по справі зареєстрував вищезазначену квартиру за адресою: [ADDRESS] без будь-яких поважних причин на своє ім`я ще в 2007 році, чим істотно порушив умови договору комісії. Позивачка просила суд визнати за [PERSON] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідні органи провести державну реєстрацію право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на її ім я. У відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що договір комісії, який покладено позивачем у основу позову є нікчемним, оскільки у даному договорі комісії відсутній предмет договору, а саме номер будинку та номер квартири щодо якої саме укладено вищезазначений договір, а також за яку ціну Комісіонер зобов`язаний купити квартиру. Всі інші докази, які є похідними від нього, не стосуються предмету доказування, а тому є неналежними доказами. Окрім того просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання правам власності на квартиру - задоволені у повному обсязі. Визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , судовий збір у розмірі 3586 (три тисячі п`ятсот вісімдесят шість) грн 37 коп. Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року прийнято до свого провадження цивільну за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру та призначено підготовче судове засідання на 13.07.2023 року. У підготовче судове засідання представник позивача, позивач, представник відповідача, відповідач в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не з`явився про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. 03 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на наступне. У відзиві на позовну заяву представник відповідач наголошує про те, що відповідач не укладав з позивачем договору комісії. Відповідач заперечує надання йому коштів позивачем для виконання зазначеного договору комісії, як укладання і самого договору комісії. Надані позивачем нотаріальні заяви свідків є недопустимими доказами передання коштів. Надані позивачем копії квитанцій 1624, 1625, 1623, 2449, 2450, 609133, 740858, 083106, 742314, 084466, 740884, 743627, 423308 свідчать лише про сплату саме відповідачем протягом періоду з червні 2004 року по червень 2006 року внесків на рахунок ТОВ Фірма « Консоль ЛТД» своєї долі з договором від 26.07.2004 року про сумісну діядьність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , а не на виконання договору комісії. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, з посиланням на те, що з 24.04.2007 року були порушені права позивача і вона про це знала, про що сама і наголошувала у позовній заяві, з якою звернулась до суду 17.12.2019 року. Отже, на час звернення позивача до суду 17.12.2019 року строки позовної давності передбачені ст. 261 ЦК України- минули, таким чином в разі відсутності у суду підстав для відмови в задоволенні позову з мотивів відсутності порушення прав позивача, просить застосувати строки позовної давності звернення до суду та відмови в задоволенні позову через сплив строків позовної давності. Крім того, у відзиві відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу договору комісії на укладання договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві житлового будинку № б/н від 01.07.2004 укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2023 року у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру до судового розгляду У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги та відмовити у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що лише у листопаді 2019 року позивач дізналась про порушення свого права та 17.12.2019 року звернулась до суду. Відповідач та представник відповідача у призначене судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. З урахуванням думки представника позивача, враховуючи те, що представник відповідача та відповідач у призначене судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, скористались своїм правом на надання по справі відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача та відповідача на підставі матеріалів справи. Судом встановлено, що 01.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку №б/н від 01.07.2004 року. Відповідно до умов вищезазначеного договору комісії [PERSON] , по договору - Комісіонер, зобов`язався за винагороду від свого імені та за рахунок Комітента, здійснити певні юридичні дії, а саме: 1) укласти з третьою особою ТОВ фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку; 2) сплачувати від свого імені та за рахунок Комітента квитанції про сплату пайових внесків; 3) підписати від свого імені та за рахунок Комітента Акт про виконання «Договору...» по будівництву об`єкта ж/б по [ADDRESS] ; 4) надати всі документи Комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] ; Відповідно до пункту 1.2. вищезазначеного договору комісії; Роботи по даному договору комісії, що будуть проведені Комісіонером, створювали правові наслідки для Комітента. 26.07.2004 року [PERSON] уклав від свого імені з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договір №2508/23-10 (р) про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , за умовами якого пайовик зобов`язався в якості свого вкладу у спільну діяльність в дольовій участі в будівництві внести грошові кошти (пай) в розмірі - екв. 58422 доларів США на момент внесення поетапно, згідно графіком (п. 3.1 договору).Фірма зобов`язалась в якості свого вкладу у спільну діяльність виділити пайовику його долю у виді 3-кімнатної квартири буд. [ADDRESS] на 4-му поверсі, першого під`їзду, загальною проектною площею 110,23 кв.м. (п.3.2 Договору). 26.07.2004 року [PERSON] уклав від свого імені з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договір №2511/23-11 (п.р) про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , за умовами якого пайовик зобов`язався в якості свого вкладу у спільну діяльність в дольовій участі в будівництві внести грошові кошти (пай) в розмірі - екв. 7560 доларів США на момент внесення поетапно, згідно графіком (п. 3.1 договору). Фірма зобов`язалась в якості свого вкладу у спільну діяльність виділити пайовику його долю у виді нежитлових приміщень для обслуговування квартири (комірок) на 4-му поверсі, буд. [ADDRESS] в першому під`їзді, загальною проектною площею 25,2 кв.м (п. 3.2 Договору). Згідно з квитанціями №1624, 1625, 1623, 2449, 2450, 609133, 740858, 083106, 742314, 084466, 740884, 743627, 423308 [PERSON] протягом періоду з червня 2004 року по червень 2006 року вніс на рахунок ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» свою долю згідно з договорами від 26.07.2004. Згідно з Актом про виконання «Договору…» по будівництву об`єкта по [ADDRESS] , на виконання договору про спільну діяльність у дольовій участі по будівництву багатоквартирного будинку …» №2508/23-10 (р.) від 26.07.2004 року між ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» та [PERSON] , фірма виконала свої обов`язки і надала 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 20.03.2007 року №51/13, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] ). На підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради V скликання від 17.04.2007 №65/13 [PERSON] 20.04.2007 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . 24.04.2007 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису 85595 в книзі 1. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. В договорі комісії сторони дійшли згоди щодо істотних умов, а саме комісіонер зобов`язався укласти з ТОВ ФІРМОЮ «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку; підписати від свого імені та за рахунок Комітента Акт про виконання «ДОГОВОРУ. ..» по будівництву об`єкта ж/б по [ADDRESS] . Сторони визначили ціну шляхом зазначення в підп. 1) п.1.1 умови про укладення з ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» договору про сумісну діяльність. Саме договорами, до яких відсилає договір комісії, визначено ціну майна, яке є предметом договору від 01 липня 2004 року. Судом встановлено, що Договір комісії не розірваний, недійсним не визнаний, а отже [PERSON] , який був зобов`язаний виконувати його умови, уклав договори №2508/23-10 (р) та №2511/23-11 (п.р) від 26.07.2004 року саме у зв`язку з виконанням Договору комісії від 01.07.2004. На виконання підпункту 2) п. 1.1. Договору, який на той час діяв і був обов`язковим до виконання сторонами, [PERSON] було від свого імені, однак за рахунок комітента, сплачено пайові внески за договорами №2508/23-10 (р) та №2511/23-11 (п.р) від 26.07.2004 року. Та в подальшому підписано від свого імені Акт про виконання договору, як то передбачено підп. 3) п.1.1 Договору комісії. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів невиконання комітентом своїх обов`язків за договором комісії від 01.07.2004. Разом з тим, суд не бере до уваги нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] щодо встановлення обставин справи з огляду на таке. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16-ц (провадження № 61-11275св19) зазначено: «Окрім того, в основу висновків суду були покладені показання свідків, надані свідками суду у нотаріальній конторі та були посвідчені нотаріусом. Такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, статті 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи». Разом з тим, представником позивача під час підготовчого судового засідання не було заявлено клопотання про допит вищезазначених свідків в порядку ЦПК України. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що договори №2508/23-10 (р) та №2511/23-11 (п.р) від 26.07.2004 року були укладені ним та виконані не у зв`язку з виконанням договору комісії, суд відхиляє, оскільки по перше, відповідач був зобов`язаний укласти дані договори в інтересах позивача на підставі договору комісії. Доказів щодо розірвання договору комісії матеріали справи не містять. Окрім того відповідачем не доведено, що грошові кошти, які ним вносилися за договорами №2508/23-10 (р) та №2511/23-11 (п.р) від 26.07.2004 року були його особистими, а не отриманими від позивача, який на виконання підп. 2) п.1.1. Договору комісії, був зобов`язаний надавати ці кошти. Судом враховано, що протягом періоду внесення пайових внесків (2004-2006 роки) [PERSON] був студентом та навчався в Українській Народній Академії, свою трудову діяльність [PERSON] почав тільки в жовтні 2007 року, що підтверджується копією трудової книжки на його ім`я. Таким чином зібрані та досліджені судовим розглядом докази свідчать про те, що квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] як комісіонером саме у зв`язку з виконанням п.1.1. Договору комісії від 01.07.2004 року за рахунок та в інтересах комітента, однак від свого імені. Підпунктом 4 п.1.1 Договору комісії сторони визначили, що комісіонер зобов`язаний надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Однак, як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2007 року та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , комісіонером всупереч умовам договору комісії, який є обов`язковим до виконання сторонами, не було надано документи комітенту, з метою оформлення права власності на квартиру, а було отримано правовстановлюючі документи на квартиру на власне ім`я комісіонера [PERSON] . Таким чином, відповідач, всупереч приписам п.1.1. Договору комісії від 01.07.2004 року, оформив нерухоме майно на своє ім`я, а позивач у свою чергу, виконав умови п.2.2 договору, тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову про визнання права власності, оскільки на підставі договору комісії позивач повинен був набути право власності, проте, всупереч узгоджених умов, право власності набув відповідач. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Виходячи з вимог діючого законодавства, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізналася 24.04.2007 року, з моменту реєстрації право власності на спірну квартиру, про що позивачем і було наголощено при зверненні до суду з позовною заявою про визнання право власності 17.12.2019 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позивачем та її представником не подано заяву про поновлення строків, та не зазначено причини пропуску строку позовної давності, не надано доказів, які свідчать про неможливість звернутися до суду з позовом упродовж строку позовної давності, Таким чином, враховуючи, що позивач звернулася до суду поза межами визначеного законом строку позовної давності, доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, та доказів, що підтверджують неможливість позивача звернутися до суду з позовом в межах строку позовної давності не надано, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed