Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

22.08.2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що з 12.11.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 03 квітня 2023 року рішенням Рожищенського районного суду Волинської області було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачем. Відповідач проживає окремо в будинку своєї матері в селі Вітоніж. На даний час позивач не має постійної роботи і знаходиться у важкому матеріальному становищі. Відповідач не достатньо та не регулярно допомагає матеріально утримувати дітей, хоча є молодою працездатною особою, інших утриманців не має. Позивачу самостійно важко забезпечити всі потреби дітей. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року, цивільну справу передано на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицької (ас 9). 25.08.2023 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації сторін ( ас 10, 11), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27, частини 1 статті 28 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 25.08.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи призначено на 18.09.2023 року ( ас 12-13). Сторони вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи ( ас 14, 15). Позивач 14.09.2023 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити ( ас 16). Згідно інформації з трекінгу « Укрпошти» № 0600041691759, відповідач був повідомлений про день час і місце розгляду справи, з врученням копії позовної заяви з додатками, 01.09.2023 року ( ас 17). Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений ухвалою суду строк не подав. До суду не надходили клопотання від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, а тому, відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 18.09.2023 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2013 року, який 03.04.2023 року рішенням Рожищенського районного суду Волинської області було розірвано. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем, перебувають на її вихованні та утриманні, а відповідач не достатньо та не регулярно допомагає матеріально утримувати дітей. Дані обставини підтверджуються: копією паспорта [PERSON] Серія [NUMBER] (ас 11); копією реєстраційного номера облікової картки платника податків [PERSON] ( ас 5); довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 131 від 17.08.2023 року ( ас 6); копією свідоцтва про народження від 07.05.2014 року ( ас 7); копією свідоцтва про народження від 28.11.2016 року ( ас 8). Судом зі змісту позовної заяви установлено, що рівень доходів позивача та її важне матеріальне становище не дають їй можливості самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей і відповідач не достатньо та не регулярно допомагає матеріально утримувати дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Відповідач дані обставини, що зазначені в позовній заяві, не заперечив та не спростував. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( частина 3 статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184\~СК\~України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку ( доходу) їх матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~вирішуючи\~питання\~щодо розміру\~аліментів,\~суд\~повинен\~ураховувати:\~стан\~здоров`я,\~матеріальне\~становище\~дитини і\~платника\~аліментів;\~наявність\~в\~останнього інших\~неповнолітніх\~дітей,\~непрацездатних\~чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~повнолітніх\~дочки,\~сина;\~інші\~обставини,\~що\~мають\~істотне значення. Визначаючи розмір частки стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей. Частиною 2 статті\~182\~СК\~України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України « Про державний бюджет на 2023 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Положеннями статті 1\~Закону\~України\~«\~Про\~прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом статті\~141\~СК\~України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті\~182\~СК\~України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків немає, а також, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача є підставними, обгрунтованими і таким, що підлягають до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів ( заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним та обтяжливим для відповідача, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей та відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню неповнолітніх дітей. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не долучив докази на підтвердження свого матеріального стану, документально не підтвердив види та розміри своїх доходів. На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України\~рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно частин 1, 2 статті 141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України,\~якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог,\~а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати.

Outcome: approved