Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язанні з подачею позовної заяви до суду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, [PERSON] , являється рідним дядьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, серія [NUMBER] , актовий запис №345, батьком дитини є [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про смерть, актовий запис №174, [INFO] , помер. Матір`ю дитини є [PERSON] , яка взагалі не виконує свої батьківські обов`язки. Причини, які змусили Позивача подати позовну заяву до суду це те, що Відповідач постійно і свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. Відповідач веде аморальний спосіб життя. Систематично вживає алкогольні напої. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 09.03.2023 №2055 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, малолітня [PERSON] дійсно зареєстрована разом з Позивачем. Також дитина з листопада 2021 року проживає разом зі ним. Відповідач з донькою взагалі не спілкується, фінансово не забезпечує, відповідно до довідці, виданої «Чернігівська загальноосвітня школа I-II ступенів № 17» від 14.03.2023 №01-20/37, підтверджується, що вихованням та матеріальною підтримкою дитини повністю займається Позивач, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дівчинки, постійно спілкується з класним керівником. Відповідач, вихованням дитини не цікавиться. Все необхідне для розвитку, здоров`я та задоволення потреб дитини здійснюються силами Позивача без участі Відповідача. Для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості. За місцем теперішнього проживання для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Отже можна стверджувати що, Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, що говорить про її особисте ставлення до дитини. Таким чином вона створює умови, які шкодять інтересам дитини та порушує її права. Зазначені факти, можна розцінювати як ухилення та свідомого нехтування від обов`язку виховання дитини. Ухвалою суду від 03.08.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі. Додатково зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської у судове засідання не з`явився. Про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку. Відповідач судове засідання не з`явилась. Про час та місце його проведення повідомлялась у встановленому порядку. Причини неявки відповідача суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідачів за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, серія [NUMBER] , актовий запис №345, батьком дитини є [PERSON] , матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.13). [PERSON] , являється рідним дядьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №174, батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.12). Згідно нотаріально посвідченої заяви, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] (а.с.5). Відповідно до довідки Чернігівської загальноосвітньої школи I-II ступенів № 17 від 14.03.2023 №01-20/37, підтверджується, що вихованням та матеріальною підтримкою дитини повністю займається Позивач, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дівчинки, постійно спілкується з класним керівником. Відповідач, вихованням дитини не цікавиться (а.с.10). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 09.03.2023 №2055 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, малолітня [PERSON] зареєстрована разом з позивачем, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи зібрані по справі докази, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідач [PERSON] усунулась від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки, з дитиною не спілкується та матеріально не утримує, не цікавиться її навчанням та вихованням, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою та третьою статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачами відзив на позов не подано, а також не надано доказів щодо наявності доходу та рухомого і нерухомого майна, наявності на їх утриманні неповнолітніх дітей, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з кожного з відповідачів аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову з 31 березня 2023 року та до повноліття дитини. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.4). За таких підстав з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved