Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 68276, вчинений 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авансар" (далі - ТОВ "ФК "Авансар") суми заборгованості за кредитним договором № 2493344 від 09 березня 2016 року в загальному розмірі 16699 грн. 32 коп. В обґрунтування позову зазначала, що 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 68276, про стягнення з неї на користь ТОВ ФК "Авансар" суми заборгованості за кредитним договором № 2493344 від 09 березня 2016 року за період з 09 березня 2016 року по 01 червня 2020 року в загальному розмірі 16699 грн. 32 коп. Позивач вважає, що даний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, зокрема, вказана заборгованість на час вчинення виконавчого напису нотаріуса необґрунтована та безпідставна, її розмір є спірним, жодної письмової вимоги (повідомлення) від кредитора вона не отримувала, тому була позбавлена можливості бути своєчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги або ж виконати їх. Крім того, вказувала на те, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачає можливості стягнення заборгованості у безспірному порядку за не посвідченими нотаріально договорами. Зазначала, що у даному випадку для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач ТОВ "ФК "Авансар" повторно у судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином за місцезнаходженням, про причини неявки суд не повідомило, відзив на позов до суду не подавало. Треті особи приватний нотаріус Остапенко Є.М. і приватний виконавець Канцедал О.О., будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснення на позов до суду не подавали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 68276, про стягнення із позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ "ФК "Авансар" заборгованості за кредитним договором № 2493344, укладеним 09 березня 2016 року між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Розрахунковий Центр". Зі змісту цього виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом пропонується звернути стягнення із [PERSON] невиплачені нею у строк грошові кошти на користь ТОВ "ФК "Авансар", якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Фагор" відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 18/05/2018-3 від 18 травня 2018 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда", відступило право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги (договору факторингу) № 3 від 22 травня 2016 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Розрахунковий Центр" на підставі договору відступлення права вимоги № 1104 від 11 квітня 2016 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 2493344, укладеним 09 березня 2016 року між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Розрахунковий Центр", за період з 09 березня 2016 року по 01 червня 2020 року в загальному розмірі 16699 грн. 32 коп. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса від 28 травня 2021 року за № 68276 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням вимог законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. У ч. 1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі ж самі правила та умови вчинення нотаріусами виконавчих написів (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу II цього Порядку). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису про стягнення суми заборгованості нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому, даний Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами", Перелік доповнено новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Внесеними до вказаного вище Переліку змінами нотаріусам було надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які нотаріально посвідченні не були. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін та вона набрала законної сили. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оспорюваний [PERSON] виконавчий напис приватний нотаріус вчинив 28 травня 2021 року, тобто уже тоді коли діяла редакція Переліку № 1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Згідно із вимогами підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 137/1666/16-ц виклала правовий висновок і роз`яснила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком № 1172 є підтвердженням безспірності суми заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів приватному нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно суми заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує доти, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, та може оспорювати у судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ТОВ "ФК "Авансар" своїм правом на спростування заявлених позивачем [PERSON] вимог не скористалося, відзив на позов та докази на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, копії документів, на підставі, яких вчинений виконавчий напис; нотаріально посвідчений кредитний договір № 2493344 від 09 березня 2016 року, який став підставою для вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису; виписки по рахунку; розрахунок заборгованості [PERSON] до суду не подавало, що позбавляє суд можливості встановити відповідність поданих приватному нотаріусу Остапенку Є.М. документів для вчинення вказаного виконавчого напису, відповідність заборгованості тій сумі, що зазначена у виконавчому написі, перевірити дотримання строку для стягнення заборгованості, враховуючи, що позивач [PERSON] розмір суми заборгованості за кредитним договором № 2493344 від 09 березня 2016 року категорично заперечує та із нею не погоджується. Відповідачем ТОВ "ФК "Авансар" не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. ним були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором № 2493344 від 09 березня 2016 року, доказів надсилання [PERSON] досудових вимог про виконання нею зобов`язань за цим договором, що позбавило позивача процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ "ФК "Авансар", зазначена у виконавчому написі приватного нотаріуса від 28 травня 2021 року за реєстровим № 68276, є безспірною. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вчинений 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчий напис за реєстровим № 68276 про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2493344 від 09 березня 2016 року за період з 09 березня 2016 року по 01 червня 2020 року в розмірі 16699 грн. 32 коп. не відповідає вимогам закону, тому цей виконавчий напис приватного нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову (908 грн.) та заяви про забезпечення позову (454 грн.), у загальному розмірі 1362 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved