Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач)звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацька районна у місті Дніпрі рада Управління - служба у справах дітей, про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він,[PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбу із[PERSON] (далі - Відповідач) з 07 серпня 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають дитину, малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Далі позивач зазначає, що шлюбні стосунки із відповідачем були припинені з 2020 року, на теперішній час вони проживають окремо та в різних країнах, син залишився проживати із батьком за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. Відповідач вже тривалий час проживає за кордоном та не цікавиться життям сина, не приймає участі у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина та не бажає їх виконувати, матеріально дитину не забезпечує. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд позбавити батьківських прав [PERSON] , у відношенні до її малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] , починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися, представник позивача надіслала до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Управління - служба у справах дітей, у судове засідання не з`явилась, надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] та заяву з проханням розглядати справу без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07 серпня 2017 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2023 року було розірвано. Судом також встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають спільну малолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.09.2018 року. Судом також встановлено, що малолітній син - [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою № 217 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 04.04.2022 року. Згідно довідки директора Комунального закладу дошкільної освіти (ясла - садочок) комбінованого типу № 282 Дніпровської міської ради від 21.09.2022 року за № 49, мати дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , контакту з закладом дошкільної освіти не підтримує, справами сина не цікавиться, з вихователями не спілкується, батьківські збори не відвідує, сина приводив та забирав батько, утримує і виховує теж тільки батько. Згідно довідки начальника СКП Відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Бричкіна Віталія від 08.06.2022 року, [PERSON] , 27.03.2022 року перетнула державний кордон України через ПП «Могилів - Подільський» (молдовська ділянка), після чого державний кордон України в зворотному напрямку не перетинала. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.06.2021 року складеним спеціалістами управління-служби у справах дітей, створені належні умови для проживання та розвитку дитини, з вихованням допомагають бабуся та тітка. Згідно висновку Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-157 від 05.09.2023 року, такий компетентний орган вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав у відношенні до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні саме відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини, а також нездійснення нею своїх інших батьківських обов`язків то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи матір`ю дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно дитини, суд доходить висновку що відповідач свідомо нехтує батьківським обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, вказані приписи чинного законодавства, та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, про те, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні до її малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що остання характеризуються негативно, протягом тривалого часу не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини, під час розгляду справи не змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у неї наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає про наступне. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального забезпечення дитини, не піклуються про його життя та здоров`я, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтованими, та такими, що ґрунтуються на законі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання сина, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та беручи до уваги ту обставину,що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину з матері у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання сина та до його повноліття, починаючи з 16 березня 2023 року, оскільки відповідач, будучи, матір`ю зобов`язана матеріально утримувати сина. Також, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківський прав у розмірі 1073 грн. 60 коп. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів, то в силу ст. 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1073 грн. 60 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved