Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.03.2001 року між її батьком [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 27650 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано на Одеській товарній біржі. Позивач зазначає, що її батько [PERSON] помер [INFO] , та вона як спадкоємець після смерті батька звернулось до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства, його було зареєстровано на товарній біржі, та він не посвідчений нотаріально. На підставі викладеного позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 27650 нерухомого майна - домоволодіння [ADDRESS] від 14.03.2001 року, який було укладено на Одеській товарній біржі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвалу суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право на подання письмових пояснень щодо позовних вимог. Позивач 20.03.2023 року (вх. 7408) подала заяву про об`єднання справ в одне провадження. Подана заява обґрунтована тим, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси під головуванням судді Бузовського В.В. знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позивач зазначає, що таким чином в провадженні суду перебуває дві цивільних справи за один і тим самим предметом позову до одного й того ж відповідача. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за вказаними позовними вимогами, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2023 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено розгляд справи в судове засідання по суті у відкритому судовому засіданні. Судове засідання у справі призначено на 14 вересня 2023 року. Сторони до суду не з`явились. Позивач та представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] звернулась на адресу суду із заявою про можливість проведення судового засідання у її відсутність в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.139). Відповідач - [PERSON] , про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації, згідно відомостей наданих відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Згідно поштових конвертів, що повернулись на адресу суду працівником поштового зв`язку зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.134-136). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська товарна біржа до суду також не з`явився, третя особа повідомлялась про час та місце слухання справи, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.137). Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 27650 укладеного 14.03.2001 року на Одеській товарній біржі [PERSON] продала, а [PERSON] купив домоволодіння загальною площею 72,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до відмітки на звороті договору купівлі-продажу № 27650 право власності на зазначений об`єкт нерухомості було зареєстровано за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером № 40064-стр.90-кн.249. Дана інформація також підтверджена листом КП «БТІ» ОМР від 19.07.2022 року згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 рік право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору № 27650 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржею 14.03.2001 року. Реєстраційний запис зроблено 27.03.2001 року за реєстрованим номером 40064 у реєстровій книзі 249 на сторінці 90 (а.с.24). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 16171 (а.с.14). Судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Людмили Геннадіївни заявникам, як спадкоємцям до майна померлого [PERSON] , з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , повідомлено, що на день вчинення купівлі-продажу будинку діяв ЦК УРСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, ст. 227 якого передбачала, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. У зв`язку з викладеним нотаріусом роз`яснено про право на звернення до суду для вирішення питання в судовому порядку (а.с.23). Таким чином, судом встановлено, [PERSON] , який помер [INFO] за життя на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS] , судом також встановлено, що позивачі у справі, як спадкоємці до майна померлого проживають та зареєстровані за вказаною адресою. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між покупцем і продавцем дійсно був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивачів у справі, та того, що відповідач за вказаною адресою знята з реєстраційного обліку, яка про слухання справи були повідомлена за іншою адресою місця реєстрації. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу дмовлодіння, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно придбав домоволодіння у власність у відповідача, при цьому, виконав взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу, а відповідач в свою чергу виконали зобов`язання по передачі домоволодіння покупцю, виїхала з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення сторін від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, у зв`язку зі смертю одного з учасників правочину, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved