Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Стасюк Ю.П., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Виноградівського відділ ДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимг до предмета спору: ПАТ Віес Банк та просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з належного їй нерухомого майна, накладений постановою Державного виконавця Виноградівського управління юстиції про накладення арешту від 18.07.2011 року у виконавчому провадженні № 27639691, реєстраційний номер обтяження 11396168. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що на початку 2023 року вона звернулася до нотаріуса з метою укладення цивільно-правового договору, щодо відчуження належного їй нерухомого майна. Нотаріус роз`яснив [PERSON] , що вона обмежена у праві вчиняти дії щодо розпорядження належним їй нерухомим майном, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження - арешт всього належного їй майна. 11.05.2023 року Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надано відповідь за №18645/23.2-39 на адвокатський запит, про те, що на виконанні Виноградівського відділу ДВС перебувало виконавче провадження ВП №27639691 з виконання виконавчого листа № 2-188/11 від 17.06.2011 року виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] , суми боргу в розмірі 229472,12 грн та 1700 грн судового збору на користь ПАТ «Фольксбанк», в межах якого 18.07.2011 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно та зареєстроване обтяження за №11396168 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно відповіді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2023 року №02-27/23 на адвокатський запит від 29.06.2023 року, позивачку було повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи документообігу суду КП «ДЗ» Виноградівського районного суду, справа №2-188/11 є цивільною справою про розірвання шлюбу. Видача виконавчих листів по даній категорії справ не передбачена. Справи за позовом ПАТ «Фольксбанк» до [PERSON] про стягнення боргу в провадженні Виноградівського районного суду не перебували. [PERSON] не є стороною по справі №2-188/11. Тобто [PERSON] не є та не може бути боржником у виконавчому провадженні № 27639691. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача будучи повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання також не з`явилася. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходть до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~ст. 81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~\~положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що на початку 2023 року позивачка звернулася до нотаріуса з метою укладення цивільно-правового договору, щодо відчуження належного їй нерухомого майна, де дізналася, що обмежена у праві вчиняти дії щодо розпорядження належним їй нерухомим майном, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження - арешт всього належного їй майна. 11.05.2023 року Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надано відповідь за №18645/23.2-39 на адвокатський запит, про те, що на виконанні Виноградівського відділу перебувало виконавче провадження ВП №27639691 з виконання виконавчого листа № 2-188/11 від 17.06.2011 року виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] , суми боргу в розмірі 229472,12 грн. та 1700 грн судового збору на користь ПАТ «Фольксбанк». 18.07.2011 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно та зареєстроване обтяження за №11396168 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Разом з тим, з відповіді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2023 року №02-27/23 на адвокатський запит від 29.06.2023 року, встановлено, що згідно даних автоматизованої системи документообігу суду КП «ДЗ» Виноградівського районного суду, справа №2-188/11 є цивільною справою про розірвання шлюбу. Видача виконавчих листів по даній категорії справ не передбачена. Справи за позовом ПАТ «Фольксбанк» до [PERSON] про стягнення боргу в провадженні Виноградівського районного суду не перебували. [PERSON] не є стороною по справі №2-188/11. Таким чином [PERSON] не є та не може бути боржником у виконавчому провадженні № 27639691. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Порядок зняття арешту визначений\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (ч.ч.3,4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч.5). На сьогоднішній час відповідач відмовляється зняти накладений арешт, покликаючись на те, що матеріали виконавчого провадження знищено, підстав для зняття арешту немає. В даному випадку суд встановив, що позивачка не була стороною по справі №2-188/11, не являється боржником у виконавчому провадженні № 27639691, судом виконавчий лист по справі №2-188/11 не видавався і третя особа ПАТ Віес Банк не може бути стягувачем по даному виконавчому провадженні. Таким чином, суд приходить до переконання, що відділ ДВС безпідставно порушує право позивачки. У зв`язку з цим для захисту прав позивачки, як власника майна є необхідним у судовому порядку зняти арешт з належного їй нерухомого майна. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та дані витяги з реєстру заборон. Згідно\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п.2. постанови №5 від 03.06.2016 року Пленуму ВССУ, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові N 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах прозняття арешту з майна", роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є якщо здійснюється з метою задоволення "суспільного інтересу" та з дотриманням "справедливого балансу". У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінити на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Таким чином, суд приходить до переконання, що наявність даного обтяження порушує законні права та інтереси позивачки і таке слід зняти в судовому порядку. Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( частини перша\~статті 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма\~статті 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 1073,60 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини друга\~статті 133 ЦПК України). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15). Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги; копію договору про надання правової допомоги від 12.06.2022 року № 12/06-1, квитанцію про переказ готівки. Між адвокатом та позивачкою встановлено фіксований розмір гонорару в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень, які сплачені позивачкою. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved