Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 20.04.2006 року. Станом на 22.05.2023 року сума заборгованості становить 43 651, 42 грн, яка складається з наступного: 34 709,94 грн - заборгованість за кредитом; 8 941,48 грн -заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Враховуючи вище вказане, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 651, 42 грн та судові витрати в розмірі 2 684, 00 грн. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано строк учасникам для подання заяв по суті. 20.07.2023 року від відповідачки надійшов відзив. В обгрунтування якого [PERSON] вказує, що згідно змісту позову, кредитний договір складається з анкети-заяви від 20.04.2006 року, хоча до позову додано заяву від 24.03.2006 року, та у якій її підписом підтверджено згоду на те, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг, на підставі якої відповідачці були надані кредитні кошти. Відповідачка зазначила, що не згодна з доводами позивача та вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне, а саме, оскільки умови договорів приєднання розробляються позивачем, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам у зв`язку із чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, в свою чергу, надані позивачем документи не містять такого підтвердження. Відповідачка вказує, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета не може розцінюватися як стандартна форма кредитного договору. Також [PERSON] зазначає, що позовна заява подана без додержання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним відповідачка просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 10.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що заявою підтверджується, що відповідачка висловила свою згоду на укладення договору, шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, також з заяви вбачається, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тобто між сторонами були обговорені всі істотні умови. Відповідно до виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та те, що вона користувалася кредитними коштами, отримувала кошти через банкомат. З розрахунку заборгованості та наданої виписки вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за кредитом. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на картковому рахунку відповідачки. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 17 років, [PERSON] не зверталася до банку з приводу неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які вона здійснювала. Щодо того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК представник вказує, що питання відповідності позовної заяви відноситься виключно до компетенції суду. У зв`язку з вищевикладеним представник позивача просив суд, задовольнити позов у повному обсязі. Розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами з урахуванням положень ст.279 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20.04.2006 року укладено кредитний договір № б/н, про що свідчить копія заяви (а.с.19). З тексту заяви вбачається, що відповідачка ознайомилася з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Своїм підписом відповідачка підтвердила, що між нею та банком, було погоджено кредитний ліміт у сумі 1 500, 00 грн з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць, із розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, та те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Тобто між сторонами були дотримані всі істотні умови договору. Верховний суд у своїх постановах: від 21.12.2022 №179/1447/20; від 07.12.2022 №723/437/15; від 05.08.2022 №761/29016/15-ц; від 30.06.2022 №194/428/15-ц; від 12.05.2022 №401/1620/16-ц; від 09.02.2022 №602/1082/19; від 10.02.2022 №263/1976/16-ц, дійшов висновку, що до дій, які переривають строки позовної давності відносяться: визнання предявленої претензії, зміна договору, з якої вбачається що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору, письмове прохання відстрочити сплату боргу, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність боргу, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Окремо слід виділити і питання оплати боргу боржником іншою особою. Так як деякі фінустанови в свій час зловживали правилом, та сплачували самі заборгованість, щоб переривати строки, то треба враховувати, що у такому випадку, строки перериваються лише у випадку наявності у третьої особи повноважень на оплату боргу від імені боржника. Так, враховуючи вище вказане, беручи до уваги, що відповідачка частково сплачувала кошти за кредитом, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] кредитного договору та наявності заборгованості за нею. До копії заяви позивач додав копії Умов та правил надання банківських послуг (а.с.20-25). Банк, відповідно до копії довідки (а.с.17), у якій зазначено, що старт карткового рахунку відбувся 24.03.2006 року, виконав свої зобовязання в повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошти, встановивши 20.04.2006 року кредитний ліміт на картці. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно копій розрахунку заборгованості (а.с.4-16) та виписки (а.с.38-48), відповідачка визнала кредитний договір, що підтверджується використанням кредитних коштів, однак станом на 22.05.2023 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 43 651, 42 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту, яка становить 34 709,94 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 941,48 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути суму боргу за кредитом та відсотками. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом та відсотками. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 43 651,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2684, 00 грн.

Outcome: approved