Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У червні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на мою користь 5 000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.02.2022 поліцейський ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Микитюк А.С. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №419219, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосував до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за нібито порушення вимог п.2.1 а) Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії). Дану постанову поліцейський виніс не у присутності позивача та не вручив копію на місці вчинення правопорушення. Про притягнення до адміністративної відповідальності позивач дізнався коли виконавець на підставі вказаної постанови відкрив виконавче провадження та розпочав примусове стягнення коштів. Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду. Прилуцький міськрайонний суд рішенням від 22.08.2022 адміністративний позов задовольнив. Вказану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнав протиправною та скасував, а справу закрив за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Неправомірні дії поліцейського ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Микитюка А.С. щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке було здійснене з порушенням прав позивача, а також винесення ним незаконного рішення, не ознайомлення з даним рішенням та ненадання його копії, направлення рішення на примусове виконання, в ході якого на кошти був накладений арешт та здійснювалося примусове їх стягнення, призвели до порушення прав та спричинення позивачеві моральної шкоди. Враховуючи моральні переживання та стрес, який позивач зазнав внаслідок прийняття щодо неї неправомірного рішення, вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди. 24.08.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні заявлених позовних просить відмовити, оскільки такі є необґрунтованими. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 09.06.2023 прийняв позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрити провадження\~у справі, ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 16.02.2022 поліцейський ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Микитюк А.С. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №419219, якою притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосував стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення вимог п.2.1 а) Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії) (а.с.6). 13.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.7). Прилуцький міськрайонний суд рішенням від 22.08.2022 адміністративний позов [PERSON] задовольнив. Вказану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнав протиправною та скасував, а справу закрив за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення (а.с.9-11). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами\~статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,1174 ЦК України). Відповідно до\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до положень Закону України\~"Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду"\~від 01.12.1994року\~№ 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно,незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність"(2135-12), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" (3341-12) та іншими актами законодавства. Судом встановлено, що на відповідача складено постанову та накладено відповідний штраф, у подальшому рішенням суду дана постанова визнана протиправною та скасована, а справу суд закрив. Тобто до позивача застосовано незаконне стягнення у вигляді штрафу. Отже позивачем доведений факт незаконності рішень працівників поліції, якими йому могла бути заподіяна шкода, що є підставою для її відшкодування. Разом з тим розмір заявленої моральної шкоди є необґрунтованим. У судовому засіданні позивач не довів, що під час складення постанови його честь і гідність принижувала, що розгляд справи здійснювався з порушенням його прав, будь-яких даних на підтвердження моральних страждань не надано. Враховуючи вище викладене, відповідно до принципів розумності та справедливості, суд вважає, що моральну шкоду необхідно відшкодувати у розмірі накладеного адміністративного стягнення - 450 грн, задовольнивши позовні вимоги частково. VІ. Розподіл судових витрат. У відповідності зі\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги, розрахунок, розрахунок витрат, акт виконаних робіт, квитанцію на суму 5000 грн. Згідно ч. 1ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (9%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 630 грн. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір відповідно до ступеню задоволення позовних вимог (9%) 96,62 грн.

Outcome: partial