Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

15.02.2023 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, в якій просив: - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; - звільнити з дня набрання судовим рішенням законної сили [PERSON] , [INFO] від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуте рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.09.2022 р. (справа № 363/1502/22); - стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 147,2 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2015 року по 2021 рік він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, під час якого у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2021 року стосунки в сім`ї погіршилися, тому з метою уникнення подальших суперечок з Відповідачем, він залишив належну йому на праві власності двох кімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] для проживання Відповідача з їхніми дітьми та став проживати окремо. Однак Позивач не припинив спілкуватися з дітьми, щоденно телефонувати, проводити з ними час та утримувати їх матеріально, тобто продовжив виконувати свої батьківські обов`язки. Окрім цього, починаючи з січня 2022 року, Позивач почав брати дітей до свого місця проживання, де проводили разом час по декілька днів. Починаючи з липня 2022 року, Відповідач почала перешкоджати у зустрічі Позивача з їхніми спільними дітьми, постійно відмовляючи, вигадуючи різні причини або просто без причин. У зв`язку з чим, у серпні 2022 року [PERSON] вимушений був звернутись до служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради із заявою про визначення способу участі батька у вихованні дітей. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 164 від 18.08.2022 року встановлено Порядок визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON] 19.04.2019р. та [PERSON] , [INFO] . Однак Відповідач систематично його не виконує. З 12 листопада 2022 року діти проживали разом з батьком. Відповідач протягом тижня Позивачу не телефонувала, дітьми не цікавилася. Крім того, Позивачу стало відомо, що менший син без вагомої на те причини до дитячого садочку не ходив, перебував вдома то з мамою, то з бабусею. Старшого сина, Відповідач, без узгодження з Позивачем, силоміць возила до школи. Таке рішення було передчасним, так як [PERSON] не підготовлений до школи, має деякі логопедичні вади, відвідує логопеда, йому необхідний спеціальний навчальний процес. Проте Відповідач не зважає на це, та проти волі дитини, без узгодження з Позивачем, та всупереч рекомендаціям вчителя-дефектолога, водила його у звичайну школу. [PERSON] , не розуміючи такої безвідповідальної поведінки колишньої співмешканки та матері своїх дітей, яка не бажає виконувати свої материнські обов`язки, займатись розвитком дітей та у зв`язку з тим, що останній працює та забезпечує сім`ю, вирішив оформити дітей у новий дитячий садок. Так, [PERSON] уклав Договори №1 та №2 від 15.11.2022 року з ТОВ « Дитячий комплекс «МірОК», в якому діти перебувають у робочі дні з 08 год .30хв. до 18год. 30хв., отримуючи при цьому належний догляд, харчування та забезпечені належним вихованням та навчанням, що дає змогу повноцінно розвиватись та адаптуватись до умов проживання у суспільстві. 19.12.2022 року Відповідач без дозволу Позивача забрала молодшого сина [PERSON] 19.04.2019р. до себе, де останній і перебуває на момент подачі позову. З меншим сином Відповідач бачитись не дає, і в свою чергу, не цікавиться розвитком, станом здоров`я старшого сина [PERSON] , [INFO] , який продовжив проживати з Позивачем, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутися до відділу служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області із заявою про визначення місця проживання його малолітніх дітей разом з ним. 13.01.2023 року на позачерговому засіданні виконавчого комітету Бучанської міської ради прийнято Рішення № 33, відповідно до якого вирішено визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , та [PERSON] разом з батьком, громадянином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано батьків дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей та не перешкоджати один одному в участі у їх вихованні та утриманні. Отримавши дане Рішення наручно 24.01.2023 року, повідомив про таке Рішення Відповідача, на що остання повідомила, що дитину - [PERSON] . Позивачу не віддасть. На думку Позивача, така поведінка зумовлена тим, що [PERSON] ніде не працює, покращувати своє фінансове положення та вкладати кошти у повноцінний розвиток дітей наміру не має. Єдиний дохід, який вона отримує, та не хоче втратити це аліменти, які стягнуті з [PERSON] 21 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 70594513, на підставі виконавчого листа № 363/1502/22 виданого 22 листопада 2022р. Вишгородським районним судом Київської області. Відразу після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 10.06.2022 по грудень 2022 року. Загальна сума склала 36 421, 90 грн. Дані грошові кошти були виплачені на рахунок Відповідача 22.01.2023 року. Дана сума була нарахована Позивачу незважаючи на те, що одна дитина [PERSON] проживає разом з ним та останній перебуває на повному матеріальному забезпеченні. На момент подання позову заборгованості Позивач по аліментам не має. Малолітні діти [PERSON] більш прив`язані до батька, їм подобається з ним проживати та проводити час разом. Позивач вкладає всі зусилля на розвиток дітей, їх дозвілля та відвідування гуртків. Діти забезпечені всім необхідним. Позивач має роботу на якій працює більше 10 років, стабільну заробітну плату, забезпечений житлом та транспортними засобами. Натомість, Відповідач ніде офіційно не працює, доходу не має. Бажання займатися дітьми, їх доглядом та розвитком не має. У зв`язку з чим, з метою захисту прав малолітніх дітей, їх нормального, повноцінного розвитку, виховання, навчання та у зв`язку з тим, що Позивач не може дійти згоди з Відповідачем, виникла необхідність в зверненні з даним позовом до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.02.2023 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.05.2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. 20.09.2023 року через канцелярію суду подали заяви, в яких просили задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, крім того повідомлялася через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 14.08.2023 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.23). [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.24). Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 164 від 18.08.2022 року встановлено порядок визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними [PERSON] з його малолітніми дітьми. (а.с. 28). До матеріалів справи долучений Додаток 1, а саме Порядок визначення способу участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітніх дітей. Відповідно до цього Порядку, встановлено наступний графік: «1-й та 3-й четвер місяця з 18.00 до неділі 20.00 год; 2-й та 4-й вівторок місяця з 18.00 год. до п`ятниці 16.00 год. з правом забирати дітей до свого місця проживання та залишати з ночівлею за місцем проживання батька без супроводу матері за умови: дотримання режиму харчування, відпочинку, відвідування гуртків, правил безпеки, установлених для дітей даного віку; задовільного стану здоров`я дітей»(а.с. 29). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , виданої вчителем-дефектологом, логопедом [PERSON] : «У дитини, починаючи з раннього дитинства спостерігалися мовленнєві вади: загальний недорозвиток мовлення, де були порушені всі аспекти мовлення, вимови звуків, фонематичний слух та лексико- граматична побудова мовлення. У [PERSON] спостерігаються такі труднощі: нечітка вимова багатьох звуків; перестановка, заміна їх; словниковий запас нижче вікової норми; повільний темп засвоєння навчального матеріалу; увага несконцентрована, розсіяна, нестійка; повільно засвоює і відтворює нову інформацію».Окрім того, вчителем-дефектологом були надані рекомендації щодо виправлення мовлення дитини, зокрема : «працювати над накопиченням якісного і кількісного словника, формуванням складової структури слів; розвивати: комунікативні навички; фонематичний слух; слухове сприйняття; навички читання та письмо; працювати над розподілом уваги у межах 30хв.» (а.с.25-26). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 29 вересня 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2016р.н. та [PERSON] , 2019 р.н, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2022 та до досягнення дитини повноліття (а.с.52-54) 15.11.2022 року між ТОВ «Дитячий комплекс «МірОк» та [PERSON] , укладено Договор про надання освітніх послуг №1, 2, відповідно до яких Заклад зобов`язується створити належні умови перебування дітей та забезпечити згідно затверджених освітніх програм розвиток, виховання та навчання [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45-48). 21.12.2022 року старшим державним виконавцем Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 70594513, на підставі виконавчого листа № 363/1502/22 виданого 22.11.2022р. Вишгородським районним судом Київської області (а.с. 55-56). 13.01.2023 року на позачерговому засіданні виконавчого комітету Бучанської міської ради прийнято Рішення № 33, відповідно до якого: «Визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком, громадянином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та затвердили відповідний висновок відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, що додається.» Окрім того, даним рішенням затверджено наступні пункти: « Зобов`язано батьків дитини [PERSON] та [PERSON] належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей та не перешкоджати один одному в участі у їх вихованні та утриманні. У разі невиконання рішення однією зі сторін, інша сторона має право звернутися до суду щодо вирішення спору, що виник між батьками, про визначення місця проживання дитини» (а.с. 49-50). 25.01.2023 року виконавче провадження ВП№70594513 передано з Ніжинського відділу ДВС доБучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції (м.Київ) (а.с.57-58). Відповідно до Постанови про прийняття виконавчого провадження від 31.01.2023 року прийнято до провадження Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було прийнято дане виконавче провадження (а.с. 59) З характеристики, виданої ТОВ «Європа Арм Спорт» вбачається, що [PERSON] прийнятий на роботу на посаду менеджера з постачання 28.03.2012 р. та зарекомендував себе як досвідчений спеціаліст, котрий успішно виконує як самостійні проекти, так і згуртовано працює в команді. Має спокійний характер, не конфліктний, має високий рівень самоорганізації (а.с.20). З Довідки від 18.01.2023 р. № 5 вбачається, що дохід [PERSON] за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2022 р. склав 80420,40 грн.(а.с.21) З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159918423 від 18.03.2018 р. вбачається, що квартира [ADDRESS] , яка належить на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Авдієнко В.В. 18.03.2019 р., належить [PERSON] (а.с. 22) До справи долучені також матеріали, видані Вишгородським РУП ГУ НП в Київській області, постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП. (а.с.30-44) Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, із урахуванням віку дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з батьком буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Отже, суд задовольняє позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про звільнення від сплати аліментів, то суд зазначає наступне. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проживання дітей з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставами для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача, тому суд задовольняє позовну вимогу щодо звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.09.2022 р. (справа № 363/1502/22) Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з батьком. Відтак, у справі встановлено достатні правові підстави для задоволення позовної вимоги про звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дітей.

Outcome: approved