Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернувся до суду з позовом до Бобринецької міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя його мати [PERSON] заповіту не складала. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. Позивач прийняв спадщину після смерті матері подавши до Бобринецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері. 07 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки за даними архівної довідки, виданої Бобринецької дільницею Кіровоградського обласного ОБТІ, 05 вересня 2022 року №195, станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належало колгоспу «Комінтерн» на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 1990 року реєстр №759. За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманими в порядку доступу нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, встановлено, інформації щодо об`єкту нерухомого майна та права на вказаний житловий будинок не знайдено. При цьому за вказаною адресою, 03 жовтня 2014 року зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0703 га, кадастровий номер 3520810100:50:119:0024, 03.10.2014 року №7222563 на ім`я [PERSON] 27 серпня 2015 року Бобринецькою міською радою Кіровоградської області видане свідоцтво про право власності на житло на квартиру, загальною площею 78,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване комунальним підприємством «Правник» у реєстрову книгу за №6 на ім`я [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] . На цій підставі державний нотаріус вважає, що встановити склад спадщини, а саме належність [PERSON] права власності на житловий будинок з господарського - побутовими будівлями та спорудами за вказаною адресою не можливо. Вважає, що [PERSON] є власником саме житлового будинку з господарського - побутовими будівлями та спорудами за вказаною адресою, оскільки перший документ, який видавався на це житло був акт оцінки житла придбаного колгоспом «Комінтерн» в м.Бобринець Кіровоградської області на Україні для переселенця з м.Житковичи Гомельської області [PERSON] від 19.03.1992 року за №1992, де чітко вказано, що це будинок, а не квартира. Але відповідно до ордеру №1277 від 10.08.1992 року, який було видано на ім`я [PERSON] на житло за адресою: [ADDRESS] , було помилково вказано, що це квартира, а не будинок. В зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник позивача - адвокат Бондаренко І.А. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують з підстав зазначених у позовній заяві та просять їх задовольнити (а.с.144). Відповідач Бобринецька міська рада Кіровоградської області, представник в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому її неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Бобринецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніро) від 30.08.2021 року , актовий запис №287 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 3,4988 га., кадастровий номер 3520583000:02:000:0433, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено, що за життя померла [PERSON] заповіту не залишила. Позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті померлої першої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Належність позивача до першої черги спадкоємців за законом підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Житковицького райвиконкому Гомельської області від 30.08.1983 року (а.с.10). У встановлений законом строк позивач звернувся до державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого державним нотаріусом 22.09.2021 року було заведено спадкову справу за №145/2021 (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66542430 від 22.09.2021 року) (а.с.45-84). З матеріалів спадкової справи №145/2021 від 22.09.2021 року вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 07 вересня 2022 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4988 га., з кадастровим номером 3520583000:02:000:0433, яка знаходиться на території Івангородська сільська рада Олександрівський район Кіровоградська область (а.с.80). Постановою державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 07.09.2022 року за №350/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, оскільки за даними архівної довідки, виданої Бобринецької дільницею Кіровоградського обласного ОБТІ, 05 вересня 2022 року №195, станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належало колгоспу «Комінтерн» на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 1990 року реєстр №759. За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманими в порядку доступу нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, встановлено, що інформації щодо об`єкту нерухомого майна та права на вказаний житловий будинок не знайдено. При цьому, за вказаною адресою, 03 жовтня 2014 року зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0703 га, кадастровий номер 3520810100:50:119:0024, 03.10.2014 року №7222563 на ім`я [PERSON] . Також, 27 серпня 2015 року Бобринецькою міською радою Кіровоградської області видане свідоцтво про право власності на житло на квартиру, загальною площею 78,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване комунальним підприємством «Правник» у реєстрову книгу за №6 на ім`я [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] . На цій підставі державний нотаріус вважає, що встановити склад спадщини, а саме належність [PERSON] права власності на житловий будинок з господарського-побутовими будівлями та спорудами за вказаною адресою не можливо (а.с.22). З акту оцінки житла, придбаного колгоспом «Комінтерн» в м.Бобринець Кіровоградської області для переселенця з м.Житковичи Гомельської області [PERSON] від 19 березня 1992 року за №48 вбачається, що це об"єктом оцінки є житловий будинок площею 60 кв.м., з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який придбаний за рахунок коштів колгоспу "Комінтерн" (а.с.11). Відповідно до ордеру №1277 від 10 серпня 1992 року, який видано на ім`я [PERSON] на житло за адресою: [ADDRESS] , але при цьому об"єкт нерухомості значиться як квартира (а.с.12). На підставі рішення Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 11 вересня 2014 року за №125 надано дозвіл [PERSON] та її сину [PERSON] на приватизацію житлового будинку комунальної власності за адресою: [ADDRESS] (а.с.13, 114). Архівною довідкою за №92 від 24.03.2023 року встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за станом до 01.01.2013 року належало Колгоспу «Комінтерн» на підстав договору купівлі - продажу від 26.06.1990 року реєстр №759 (а.с.109). Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством Бобринецької міської ради «Комунальник» встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] прийнятий на баланс КП «Комунальник» згідно рішення сесії Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 10.06.2003 року за №305 (а.с.14). Але, при цьомусудом встановлено що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 2015 року, виданого Бобринецькою міською радою вказане вище нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] (а.с.15). Відповідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами являється [PERSON] (а.с.16-18). Судом також досліджено речовий доказ, а саме інвентарну справу на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , згідно якої встановлено, що за даною адресою знаходиться житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Спадкоємець має право вимагати за ним права власності на неприватизовану квартиру тільки якщо спадкодавець при житті висловив волю на приватизацію квартири. Постановою ВССУ по справі № 6-121цс13 від 11 грудня 2013 року визначено, що в осіб, які фактично проживають в квартирі (будинку) державного житлового фонду і звернулись з відповідною заявою до органу приватизації, виникає право на приватизацію цього житла. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині 5 пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради №125 від 11.09.2014 року данино дозвіл [PERSON] та її сину [PERSON] на приватизацію житлового будинку комунальної власності за адресою: [ADDRESS] , та на підставі якого, [PERSON] та [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на житло від 27.08.2015 року, тобто позивач та померла мати є співвласниками вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, та їм належить по 1/2 частці вказаного майна. Це свідчить також про те, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов не весь житловий будинок, а лише його частка 1/2. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенні, а саме в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , так як інша 1/2 частки вказаного будинку з господарсько-побутовими будівлями належить позивачу у на праві власнорсті у порядку приватизації державного житлового фонду.

Outcome: partial