Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Ремез К.І. через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 64 600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник вказує, що 16.03.2022 р. позивач помилково здійснив перерахування коштів в сумі 64 600,00 грн. [PERSON] з власного дебетного рахунку на картку відповідача про що він дізнався у липні 2022 р. коли отримав виписку руху коштів по усіх його картках. У банку позивачу повідомили реквізити отримувача коштів та пояснили, що йому необхідно звернутись до суду, щоб повернути кошти. Позивач не будучи фахівцем у галузі права, враховуючи складність українського законодавства з метою захисту порушених прав звернувся до адвоката . та уклав угоду про надання правничої допомоги №23/06 від 23.06.2022 р. за якою зобов`язався сплатити адвокату гонорар в сумі 6 000,00 грн. Представник позивача просить суд на підставі ст.ст. 1212, 1216 ЦК України винести рішення яким: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 64600,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. в суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити. Суду позивач та його представник пояснили, що з початком війни позивач здійснював діяльність як волонтер, разом із групою товаришів закупляв для Збройних Сил необхідні речі, в подальшому ним було засновано благодійний фонд керівником якого він є, має безліч подяк, грамот та відзнак за свою діяльність; в липні 2022 р. ним було виявлено при перевірці фінансової діяльності, що з його особистого рахунку було безпідставно перераховано ним кошти відповідачу в сумі 64600,00 грн., відповідача особисто не знає, в квитанції не зазначено призначення платежу, вказує, що кошти були направлені помилково, просять позов задовольнити. Представник відповідача суду пояснив, що витребувані судом докази з Київстар не підтверджують зміст розмов які були здійснені з телефона її довірителя із відповідачем. Відповідач та його представник в суді позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні. Суду відповідач та його представник пояснили, що дійсно на рахунок відповідача [PERSON] було перераховано кошти в сумі 64 600,00 грн., однак кошти були не помилково перераховані, а сплачені за продаж автомобіля. В користуванні відповідача з 2018 року перебував транспортний засіб марки УАЗ 31512, 1989 року випуску; в лютому 2022 року ним було вирішено продати вищевказаний автомобіль тому було розміщено оголошення на сайті «АвтоРіа»; в березні 2022 року на його номер телефону [NUMBER] , який був вказаний в оголошенні на сайті, зателефонував чоловік з пропозицією на купівлю авто, останній вказав своє ПІБ [PERSON] , чоловік [PERSON] вказав, що є волонтером і даний автомобіль він готовий придбати для потреб Збройних Сил України, просив зменшити суму на купівлю автомобіля, оскільки це волонтерські кошти; дізнавшись про призначення авто відповідач погодився на зниження ціни та продав авто за 3 000,00 дол.США замість вказаних в оголошенні на сайті «Авто Ріа» 4 500,00 дол.США, домовились по телефону що передача автомобіля відбудеться в Кам`янці-Подільському оскільки хлопці волонтери будуть їхати з Чернівців з готівкою в сумі 1000,00 дол.США., решта коштів буде переведена на картку у валюті гривня. Так, 16.03.2022 року до нього приїхало троє чоловіків, які були від [PERSON] для придбання авто, оглянувши автомобіль зателефонували до позивача та повідомили, що автомобіль підходить їм, після чого по телефону надав позивачу номер картки для переведення решти коштів за авто, після розмови з [PERSON] кошти були перераховані на його карту в сумі 64 600,00 грн., під час передання авто хлопці вручили суму в розмірі 1000,00 дол. США. під час розмови позивач попросив відповідача надати розписку про купівлю продаж автомобіля, мотивувавши це тим, що в подальшому виникне питання поставлення на облік автомобіля, розписка складена 16.03.2022 р., при передачі ним автомобіля були його знайомі [PERSON] та [PERSON] , після 16.03.2022 р. жодних претензій з боку позивача до нього не виникало, з приводу неправомірних дій позивача звертався в поліцію. Ухвалою суду від 28.04.2023 р. було за клопотанням представника відповідача витребувано в ПрАТ «Київстар» деталізацію дзвінків за період з 01.03.2022 р. по 16.03.2022 р. Ухвалою суду від 16.05.2023 р. було виправлено описки в ухвалі суду від 28.04.2023 р. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] мав в користуванні з 2018 р. транспортний засіб марки УАЗ 31512 Седан-В, 1989 року випуску, зеленого кольору, VIN [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що підтверджується копією акту огляду реалізованого транспортного засобу від 13.04.2018 р.(а.с.110 на звороті). [PERSON] здійснював продаж зазначеного автомобіля в зв`язку із цим ним було розміщено оголошення на сайті оголошень «Авто РІА», що підтверджується наданого суду представником відповідача скриншотом із сайту(а.с.47). 16.03.2022 року з карти позивача [PERSON] за номером [NUMBER] було переказано кошти в сумі 64 600,00 грн. на карту відповідача [PERSON] з номером карти [NUMBER] , що підтверджується дублікатом квитанції Р24А2085772586С1450 від 16.03.2022 року (а.с.11). В дублікаті квитанції відсутні відомості щодо призначення платежу. Час проведення операції згідно дублікату квитанції 19 год. 45 хв-н. Факт перерахування позивачем коштів відповідачу та зарахування на його банківський рахунок підтверджується також довідкою КБ «Приватбанк» від 06.04.2023 р.(а.с.106, 111), із змісту якої видно, що переказ коштів було здійснено через додаток «Приват24», відправник [PERSON] . За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права тобто не є унормованими. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18. Суд критично оцінює твердження позивача та його представника що кошти в сумі 64600,00 грн. було перераховано відповідачу помилково та безпідставно. При цьому суд, враховуючи надані суду відповідачем та його представником суду доказів, вважає таким, що доведений факт перерахування позивачем коштів відповідачу за придбаний автомобіль УАЗ 31512 Седан-В, 1989 року випуску, зеленого кольору, VIN [NUMBER] . Так допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що автомобіль УАЗ 31512 Седан-В, 1989 року випуску, придбав в 2018 році по техпаспорту, користувався транспортним засобом у власних цілях, до початку війни вирішив продати автомобіль для чого виставив оголошення із власним номером телефону на сайт «Авто РІА», в березні 2022 р. на його телефон подзвонив чоловік який пояснив, що має намір придбати автомобіль як волонтер для Збройних Сил, автомобіль потрібний на Херсонський напрямок; домовився із чоловіком за 3000 доларів США, при цьому автомобіль мали забрати хлопці які їхали з м.Чернівці, частину коштів, а саме 1000 доларів США вони йому дали готівкою, решту коштів після огляду автомобіля волонтерами - товаришами позивача та після особистої розмови із позивачем по телефону взнавши свій банківський рахунок позивач перерахував йому на картковий рахунок Приватбанку в сумі 64600,00 грн., після чого автомобіль віддав його товаришам. Факт передачі готівкових коштів за автомобіль підтверджується копією розписки відповідача(а.с. 48). Факт продажу автомобіля відповідачем в суді підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Факт розмов по телефону між сторонами підтверджується витребуваної судом в ПрАТ «Київстар» за клопотанням представника відповідача деталізацією дзвінків по номеру телефону [NUMBER] (яким користувався відповідач), що зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» за період часу з 01.03.2022 р. по 16.03.2022 р. включно(а.с.122-126), які містять відомості про спілкування з позивачем, який користувався телефоном [NUMBER] - номер телефону зазначений в позовній заяві. Так із зазначених документів видно, що спілкування проходило 15.03.2022 р. о 17.52 год. - 270 секунд, о 17.57 год. - 57 секунд, а також 16.03.2022 р. о 10.36 год. - 60 секунд, об 12.12. год. 2 секунди, об 12.13 год. 311 секунд, об 19.39 год. 53 секунди, об 19.41 год. 43 секунди. При цьому суд враховує, що час здійснення банківської операції про перерахування коштів позивачу відповідачу 19.45 год. 16.03.2022 р. Зазначені обставини виключають застосування правового механізму до стягнення коштів у розмірі 64 600,00 грн. на підставі ст.1212 ЦК України оскільки фактично кошти були перераховані за придбаний у відповідача автомобіль. Отже наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за умовами договору, виключає можливість пред`явлення позову в порядкуст.1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини, на які положення ст. 1212 ЦК України не розповсюджуються, відтак позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed