Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що 17.09.2019 року близько 16 год. 05 хв. здійснювала перехід вулиці на регульованому пішохідному переході в районі проспекту Миру, 15 в м. Житомирі. Переконавшись, що автомобілі зупинились на червоний сингал світлофору, розпочала рух на зелений сигнал світлофору. За словами позивача, відійшовши близько 1 м від тротуару, помітила, що з лівої сторони по відношенню до неї рухається велосипедист, який не зупинився на червоний сигнал світлофору, і, не збавляючи швидкості, здійснив наїзд на ліву ногу, далі не втримав рівновагу та усією вагою свого тіла впав на неї. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивач впала та вдарилася головою об асфальт. В результаті з вини [PERSON] позивачу були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани на голові, геморагічного забою лобної, скроневої часток лівої половини головного мозку, лінійного перелому луски потиличної кістки з переходом на основу черепа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2022 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. [PERSON] вказує, що витратила на лікування значну суму коштів, проте документально спроможна підтвердити лише суму у розмірі 13 958,70 грн. Крім того, як вказує позивач, їй було завдано моральної шкоди, що полягала у перенесенні протягом тривалого часу сильного фізичного болю, лікуванні, стражданні від отриманих травм, втрати працездатності та, як наслідок, неможливості протягом декількох місяців обійтися без сторонньої допомоги. Все це негативно вплинуло на самопочуття, порушений життєвий ритм та змусило її додавати зусиль до організації свого життя. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 13 958,70 грн. витрат на лікування, 100 000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 01.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника адвоката Дмитрієвої Ж.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 12019060020004403 від 16.10.2019 за ст. 128 КК України закрито. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. За змістом згаданої ухвали, 17.09.2019 приблизно о 16 год. 05 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 15, здійснювала перехід вулиці на регульованому пішохідному переході. Переконавшись, що автомобілі зупинились на червоний сигнал світлофора, розпочала свій рух на зелений сигнал світлофора. У цей час, відійшовши близько 1 метру від тротуару, [PERSON] помітила, що з лівої сторони по відношенню до останньої рухається велосипедист [PERSON] , який, здійснюючи рух на велосипеді марки «Neko», не збавляючи швидкості, рухається прямо на неї. В даний час, місці та за вказаних обставин [PERSON] , рухаючись на швидкості на заборонений сигнал світлофору, не передбачаючи, хоча повинен був та міг передбачити, що потерпіла може впасти та одержати тілесні ушкодження, здійснив наїзд на ліву ногу [PERSON] та у подальшому [PERSON] , не втримавши рівновагу, усією вагою свого тіла впав на останню. Внаслідок чого обоє впали на асфальтоване покриття проїжджої частини та [PERSON] вдарилась головою об асфальт, як результат у потерпілої утворились тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани голови, геморагічного забою лобної, скроневої часток лівої половини головного мозку, лінійного перелому луски потиличної кістки з переходом в основу черепа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. Таким чином, [PERSON] , проявляючи злочинну недбалість, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення, хоча повинен був і міг їх передбачити, такі дії [PERSON] кваліфіковано за ст. 128 КК України. Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи слідує, що позивачем були понесені витрати на купівлю ліків (медичних препаратів) та оплату медичних послуг в сумі 13 958,70 грн. (а.с. 11-21). Враховуючи викладене та аналізуючи фактичні обставини справи, оцінивши надані позивачем докази суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, останній було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягала у понесенні витрат на придбання ліків та оплату медичних послуг. Таким чином із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 13 958,70 грн. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц надала визначення моральній шкоді як стражданням, заподіяним громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд визнає обґрунтованими та аргументованими доводи позивача щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок глибини фізичних та душевних страждань, завданих ушкодженням здоров`я, їх тривалості, істотності спричиненої шкоди здоров`ю та незручностей, яких вона понесла у зв`язку із необхідністю відновлення здоров`я та необхідністю захисту своїх прав. Разом з тим суд вважає, що заявлений [PERSON] розмір моральної шкоди, зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини та надані позивачем докази, не є достатньо аргументованим. Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв`язку з вчиненням стосовно неї кримінального правопорушення, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 50 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. На підтвердження надання правової допомоги суду надано копію ордеру серії АМ №1054158 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Дмитрієвою Ж.А., а також квитанцію №52 від 22.12.2022 року, з якої слідує, що [PERSON] сплатила 5 000 грн. за надання юридичної допомоги у вигляді підготовки позовної заяви до [PERSON] , представництва у суді. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial