Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

1 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій [PERSON] просить витребувати із володіння [PERSON] на її користь нерухоме майно, а саме - 1/2 частини двоповерхового будинку з надвірними будівлями загальною площею 223,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , відновивши право власності [PERSON] не цей об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що як стало відомо 22 лютого 2023 року, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, АТ «КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 25 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ЗАТ «КБ «Приватбанк» зареєстрованого в реєстрі за №4354, 04 лютого 2022 року відчужило належний позивачу об`єкт нерухомості, а саме: належної їй частини садового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за відповідачем-2 у справі - [PERSON] . Договір купівлі-продажу частки у праві власності на садовий будинок посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Романом Олександровичем та зареєстровано в реєстрі 04 лютого 2022 року за №145. Позивач вважає, що відповідач-1 - АТ «КБ «Приват Банк», зловживаючи своїми правами, про що свідчать судові рішення, які набрали законної сили, щодо стягнення суми заборгованості з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором №К2НСGА00000108 від 23 травня 2007 року, забезпеченого договорами поруки та іпотеки, звернення стягнення на іпотечне майно відбулося з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», зокрема статті 37 цього Закону у редакції, чинній на день укладання Договору іпотеки - 25 травня 2007 року, та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки: жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем та відповідачем-1 не укладалося; позивачем, як іпотекодавцем, не було отримано повідомлення про порушення умов основного зобов`язання і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки; об`єктивна оцінка вартості об`єкта нерухомості не проводилася та не досліджувалися усі об`єкти, які знаходяться на території, не враховано, що площа будинку збільшена на відміну від зазначеної у Договорі іпотеки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків невідповідності позовної заяви вимогам пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України. Вказані недоліки усунуто 23 березня 2023 року. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 30 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 15 травня 2023 року о 14:30. Також вказаною ухвалою суду, відповідно до статті 84 ЦПК України та за клопотанням позивача, витребувано докази у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» та у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубченка Р.О. Витребувані ухвалою суду докази надійшли до суду 8 та 10 травня 2023 року. У підготовчому провадженні брали участь: позивач та її представник, представники відповідачів 1 та 2, третя особа-1. Третя особа-2 у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином, поважності причини неявки не повідомив при цьому надіслав до суду свої пояснення щодо позову разом із витребуваними матеріалами. У підготовчому засіданні прийнято відзиви відповідача-2 та відповідача-1 на позовну заяву, при цьому ухвалою суду від 15 травня 2023 року, частково задовольнивши клопотання представника відповідача-1, продовжено їй строк на подання відзиву з додатками на позовну заяву до 12 травня 2023 року з підстав, зазначених у вказаному судовому рішенні. Також у підготовчому засіданні, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 15 травня 2023 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» оригінали фіскальних чеків, долучених до відзиву на позовну заяву, що підтверджують направлення [PERSON] та [PERSON] вимоги про усунення порушеного зобов`язання по кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 12 липня 2023 року на 10:00. Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях, призначених на 12 липня та 19 вересня 2023 року, брали участь: представник позивача, представники відповідачів-1 та 2, третя особа-1. Третя особа-2 у судові засідання не з`явився, при цьому у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Представник позивача та третя особа-1 підтримали позовні вимоги у заявленому обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, зокрема стверджує про: порушення допущені банком щодо повідомлення позивача та третьої особи-1 про позасудове врегулювання спору та, оскільки такі повідомлення надсилалися не за адресою, зазначеною у договорі, а у с. Хотянівка, яка не повідомлялася іпотекодержателю, без ідентифікації вмісту конверту, що надсилався; банк використав своє право на звернення стягнення у 2017 році, звернувшись до суду з позовом; реальну вартість будинку значно занижено та не враховано збільшення у його площі після 2017 року. Третя особа-1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, зазначивши, що під час оцінки будинку, ніхто на його територію не заходив, кредит погашав, як міг, про реалізацію будинку не був обізнаний та не був попереджений. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, при цьому представник банку зазначила, що задоволення вимог банку відбулося відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», уклавши договір купівлі-продажу з відповідачем-2, а не згідно статті 37 вказаного Закону, як про те вказує представник позивача, повідомлення надсилалися на усі відомі адреси іпотекодавців, при цьому збереглися лише ті, що надсилалися в с. Хотянівка, з урахуванням місцязнаходження поштового відділення за адресою будинку, який був предметом іпотеки, та, які бралися до уваги нотаріусом під час укладання договору купівлі-продажу, а щодо доводів про заниження ціни іпотечного майна, вказала, що наслідком є відшкодування різниці, а не витребування майна, а тому вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Представник відповідача-2, підтримавши пояснення представника відповідача-1, зазначив, що банк маючи право реалізувати іпотечне майно, дотримався усіх вимог такої реалізації. Так, заперечуючи проти позову, у відзиві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено про обставини справи, а саме про: правовідносини, які виникли між Банком та [PERSON] , [PERSON] після укладання 23 травня 2007 року з [PERSON] . Кредитного договору, який було забезпечено, зокрема і Договором іпотеки, укладеним 25 травня 2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] та згідно якого, [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку належне їм по частині нерухоме майно - садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 223,50 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; у зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість; наявність рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у справі №761/6939/15 про солідарне стягнення з [PERSON] та поручителів заборгованість за Кредитним договором в сумі 111294,20 доларів США, яке рішенням апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року, позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволено частково та ухвалено стягнути лише з боржника [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором станом на 20 лютого 2015 року у загальному розмірі 83 253,66 доларів США та 428 585,82 грн; наявність Додаткової угоди №3 від 16 вересня 2016 року до кредитного договору №К2НСОА00000108 від 23 травня 2007 року, яку було укладено між Банком та [PERSON] до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, було внесено відповідні зміни і до Договору іпотеки згідно із Договором про внесення змін до Договору іпотеки, реєстр № 4354 від 16 вересня 2016 року; внесення [PERSON] , згідно із Додатком № 1 до Додаткової угоди №3 від 16 вересня 2016 року щомісячних платежів з метою погашення заборгованості за Кредитним договором, а не на виконання рішення суду. Представник відповідача-1, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/1528/15-ц від 26 січня 2021 року, зазначає, що саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ні кредитного договору, ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення, а тому не має преюдиційного значення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №761/9872/20, на які посилається позивач, оскільки ними не встановлено припинення зобов`язань за Кредитним договором та Додатковою угодою до нього. Предметом розгляду вказаної справи були інші вимоги Банку, у задоволенні яких відмовлено з тих підстав, що не надано всіх доказів, наявних в Банку. Щодо способу звернення на предмет іпотеки, представником відповідача-1 у відзиві зазначено, що починаючи з березня 2018 року [PERSON] знову прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим Банком було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зокрема: 23 червня 2021 року приватним виконавцем, в межах виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 01 жовтня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 223,50 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення електронних торгів через ДП «СЕТАМ», реалізовано частину садового будинку та земельна ділянка, що належали [PERSON] ; 04 лютого 2022 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини предмета іпотеки, належної позивачу. У відзиві зазначено, що звернення стягнення на частини садового будинку, що належала позивачу здійснено на підставі застереження в договорі іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеки» та пункту 29 Договору іпотеки. Доводи позивача про порушення Банком при зверненні стягнення статті 37 Закону України «Про іпотеку» не відповідає обставинам справи. З метою дотримання процедури реалізації предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» та враховуючи вимоги статті 35 цього Закону, Банком було направлено 22 грудня 2021 року відповідні вимоги про наявність порушеного грошового зобов`язання та його розмір із зазначенням дій Банку у випадку невиконання вимоги та попередження про звернення стягнення на майно в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Вказана вимога була отримана як [PERSON] , так і [PERSON] . Перед зверненням стягнення на садового будинку за адресою: [ADDRESS] (без врахування земельної ділянки) в позасудовому порядку на підставі договору іпотеки була визначена ринкова вартість майна згідно до Висновку про незалежну оцінку вартості майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АРГО- ЕКСПЕРТ» від 16 грудня 2021 року на рівні 962500,00 грн. Проте, незважаючи на визначення ринкової вартості частини предмета іпотеки на рівні 962500,00 грн., майно було реалізовано за ціною, вищою, ніж визначена за результатами незалежної оцінки у сумі, а саме за 1140980, 60 грн, що спростовує доводи позивача про явне та свідоме заниження оцінки реальної вартості майна. [PERSON] є добросовісним набувачем, та є власником садового будинку разом із земельною ділянкою на підставі Свідоцтва про право власності та на підставі Договору купівлі-продажу, який є чинними на момент розгляду справи в суді, що в силу статей 387, 388 ЦК України є неналежним способом захисту та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного у відзиві, представник відповідача-1 просить відмовити у задоволенні позову. Відповідача-2 - [PERSON] , заперечуючи проти позову, у відзиві зазначила про відомі їй обставини вирішення спорів щодо придбаної нею частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з електронних торгів через ДП «СЕТАМ», про наявність складнощів щодо користування спільно із позивачем будинком, враховуючи належність останній тільки частини будинку без земельної ділянки, нею неодноразово піднімалось питання добровільного вирішення цієї ситуації, у тому числі із залученням представників Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», на що остання відмовлялась. У подальшому, 01 вересня 2021 року [PERSON] звернулась із заявою до керівника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» з пропозицією розглянути можливість продажу їй частини будинку, належної [PERSON] , у зв`язку з суперечками у користуванні садовим будинком та не виконанням останньою кредитних зобов`язань перед Банком. 15 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до Арго-Експерт щодо визначення незалежної оцінки вартості частини садового будинку (без земельної ділянки), яка належала [PERSON] та підписала відповідний Договір. Згідно висновку про незалежну оцінку вартості майна, ціну встановлено у розмірі 962500,00 гривень. 22 грудня 2021 року Банком було направлено іпотекодавцям повідомлення про намір укладання Договору купівлі-продажу. Згідно повідомлень, усі листи вручено особисто, що підтверджується роздруківками з АТ «Укрпошта». Протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, іпотекодавці не висловили намір придбати предмет іпотеки та не виконали свої зобов`язання. 04 лютого 2022 року був укладений Договір купівлі-продажу №145, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. за яким Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» продав [PERSON] частину садового будинку, що раніше належала [PERSON] за ціною вищою за оцінку, але яка повністю погасила залишок заборгованості по кредиту, а саме 1140980,60 гривень. Садовий будинок продавався без ремонту та з моменту придбання по теперішній час, нею були виконані значні поліпшення. Крім цього, у відзиві відповідач-2 викладено аналогічні за змістом відзиву відовідача-1 аргументи щодо доводів позивача у частині способу та порядку реалізації іпотечного майна відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», надсилання повідомлень іпотекодавцям та їх вручення, щодо оцінки вартості 1/1 частини іпотечного майна, додатково зазначивши, що 23 червня 2021 року вона, шляхом участі в електронних торгах через ДП «СЕТАМ» придбала частину садового будинку та цілу земельну ділянку з кадастровим номером: 3221888800:38:064:0004, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за початковою ціною 1370 000 гривень 00 коп., з яких вартість садового Будинку 1000000,00 грн та земельної ділянки 370000,00 грн, ціна сформована відповідно до висновку про незалежну оцінку вартості майна Арго-Експерт на замовлення приватного виконавця. Вона була єдиний учасник аукціону, більше бажаючих за таку ціну не було, ні [PERSON] , ні [PERSON] не виявили бажання викупити своє майно. Щодо доводів позивача про покрівлю будинку, у відзиві зазначено, що пунктом Договору іпотеки 20.2 передбачено обов`язок іпотекодавця забезпечити схоронність предмету іпотеки, у тому числі проводити поточний ремонт та інші заходи для належного збереження, а також пунктом 20.3 передбачено заборону здійснювати реконструкцію, перебудову або перепланування предмету іпотеки. Виклавши у відзиві порядок проведення оцінки майна, з посиланням на нормативні акти, відповідач вказує, що звіт про незалежну оцінку майна, складений суб`єктом оціночної діяльності, з яким не погоджується позивач є дійсний, порушення закону відсутні. Відповідач [PERSON] , посилаючись на недоведеність позивачем належних та допустимих доказів, що договір купівлі-продажу укладено з порушенням вимог законодавства, а також обставин, які б свідчили про порушення прав і законних інтересів позивача, відсутність підстав для витребування майна, просить відмовити у задоволенні позову та, здійснивши попередній розрахунок витрат на правову допомогу, просить стягнути з позивача 25000,00 гривень витрат на правову допомогу. Згідно із статтею 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши доводи та аргументи представників сторін та третьої особи-1, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке. 23 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №K2HCGA00000108, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 75000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 9690,00 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 23 травня 2017, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (том 2 а.с. 37-43, 136-139). Також у пункті 7.3 вказаного договору зазначено, що забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає договір іпотеки на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , заг. пл. 223,50 кв.м, та земельна ділянка заг. пл. 0,0697 га, а також усі інші види застави, іпотеки і т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. 25 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПриватБанк, [PERSON] та [PERSON] уклали Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., реєстр. № 4354 (том 1 а.с. 16-18, том 2 а.с. 58-60, 143-145). Згідно з пунктом 35.3. Договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 223,50 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належало іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 08.05.2007 Хотянівською сільською радою згідно з рішенням виконкому № 22 від 27.04.2007, зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі: 1, номер запису: 51 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 18773827, та згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який видано Вишгородським бюро технічної інвентаризації 10.05.2007 за №14503583, вартість садового будинку складає: 324398 грн.(триста двадцять чотири тисячі триста дев`яносто вісім гривень). Майно передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Цільове призначення предмету іпотеки житлова нерухомість. Як узгоджено сторонами Договору іпотеки у пункті 35.4 цього Договору, у відповідності до статті 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки площею 0,0697 га кадастровий номер 3221888800380640004, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області с/т «Надія», надана для ведення садівництва, що належить Іпотекодавцю - [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №157311, виданого Вишгородською райдержадміністрацією 23.05.2007 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010734200285. Відповідно до відомостей, викладених у звіті про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки від 25.05.2007, ринкова вартість земельної ділянки становить: 181882 грн. 27 коп. (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні 27 копійок). Сторони визначили, що вартість Предмета іпотеки складає 599 940,00 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятисот сорок) гривень 00 копійок. (пункт 35.5 Договору іпотеки). Крім цього, у пункті 29 Договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленого статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно із пунктами 30-32 Договору іпотеки, термін дії договору - до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатки угодами до нього. Дострокове розірвання цього договору допускається лише за згодою сторін. Внесення змін до цього договору допускається лише за згодою сторін. Судом встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо виконання умов Кредитного договору, Банк звертався у лютому 2014 року до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та як убачається із ухвали апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року (провадження № 22-ц/780/6019/14), рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції (том 1 а.с. 19-22). Також, у березні 2015 року Банк звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №761/6939/15). Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 111 294,20 дол. США заборгованості за кредитним договором, та по 913,50 грн з кожного відповідача у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору (том 1 а.с. 24-25). Рішенням апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 62 593,25 дол. США - заборгованість за кредитом, 17 060,41 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 600 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 428 585,82 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 654 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору (том 1 а.с. 27-30). Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №761/6939/15-ц (том 1 а.с. 33-37). Так, як убачається із змісту мотивувальної частини вказаної постанови, рішення апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року, у цій справі, залишено без змін постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року. Як убачається із матеріалів справи, після ухвалення Шевченківським районним судом міста Києва заочного рішення від 12 жовтня 2015 року та до вирішення справи у суді апеляційної інстанції, 16 вересня 2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору №К2НСGА00000108 від 23 травня 2007 року, якою було внесено зміни до Кредитного договору, зокрема: змінено валюту кредиту за Договором з долара США на гривню (заміна валюти здійснена за курсом НБУ на дату укладення Додаткової угоди, який становив 26,206713 грн. за один долар США.) (п. 1.2); визначено, що розмір заборгованості станом на 16 вересня 2016 року становить 5 008 577,46 грн. (п. 1.2); зменшено розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати укладення цієї Додаткової угоди на суму 3 377 386,47 грн. шляхом анулювання та прощення боргу (п.п. 1.3, 1.4); визначено новий графік погашення заборгованості, строки та умови повернення суми боргу (Додаток № 1) (том 2 а.с. 52-57, 140-142). У зв`язку із зміною основного зобов`язання, 16 вересня 2016 року також було внесено відповідні зміни і до Договору іпотеки згідно із Договором про внесення змін до Договору іпотеки за реєстраційний № 4354. Вказаний Договір містить підписи [PERSON] та [PERSON] , та він посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., зареєстровано у реєстрі за № 1472 (том 1 а.с. 26, том 2 а.с. 61-63, 146). Як убачається із постанови Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, у березні 2020 року Банк звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №K2HCGA00000108 від 23 травня 20007 року, з урахуванням Додаткової угоду №3 до цього кредитного договору. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції скасовано судом апеляційної інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав (том 1 а.с. 38-47). Згідно протоколу №543868 проведення електронних торгів, які відбулися 13 червня 2021 року, переможець торгів [PERSON] , за ціною - 1370000,00 грн., придбала частину двоповерхового будинку з надвір, будівлями заг. пл. 223.5 кв.м., та зем. ділянка пл. 0.0697 га, кадастр. №3221888800:38:064:0004, за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 32). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку та частину садового будинку, підтверджується Свідоцтвами від 1 липня 2021 року, зареєстровано у реєстрі за №1032, 1033 (том 1 а.с. 134, 135), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2 а.с. 28-32). 4 лютого 2022 року між Акціонерний товариством Комерційний банк «Приват Банк» (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено Договір купівлі-продажу частки у праві власності на садовий будинок (том 1 а.с. 128, том 2 а.с. 17). Як убачається із вказаного Договору, сторони, попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» та пункту 29 Іпотечного договору, уклали цей договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на садовий будинок про таке: продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність частку у праві власності на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - «Предмет договору») та сплачує за неї певну грошову суму. Садовий будинок, частка у праві власності якого відчужується, загальною площею 223,5 кв.м. розташований на земельній ділянці площею 0,0697, кадастровий номер 3221888800:38:064:0004, яка належить Покупцю на праві власності. Предмет договору належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області 08 травня 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Хотянівської сільської ради № 22 від 27 квітня 2007 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 вересня 2016 року, номер запису про право власності 16351231, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1024565632218. Згідно до Висновку про незалежну оцінку вартості майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» (сертифікат ФДМУ від 08 вересня 2020 року № 809/20) ринкова вартість Предмета договору становить 962500,00 грн. (дев`ятсот шістдесят дві тисячі п`ятсот гривень). Дата оцінки 16 грудня 2021 року. Продаж цей вчинено за 1140980,60 грн. (один мільйон сто сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят тисяч гривень 60 копійок), які Продавець отримав від Покупця на свій рахунок до підписання Договору. Факт повного розрахунку підтверджується платіжним документом, наданим банком. Договір купівлі-продажу частки у праві власності на садовий будинок посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. та зареєстровано у реєстрі за № 145. Згідно статті 54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 49 Закону «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Так, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. надано копії матеріалів, на підставі яких було вчинено вказану нотаріальну дію (том 2 а.с. 16-109). У наданих нотаріусом матеріалах, міститься повідомлення Банку, адресоване в порядку статей 35, 40 закону України «Про іпотеку» іпотекодавцям - [PERSON] та [PERSON] за місцем знаходження іпотечного майна та за адресами, зазначеними ними у Договорі іпотеки про порушення позичальником зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за Кредитним договором, зазначивши розмір такої заборгованості та наслідки невиконання ними вимоги щодо виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк з моменту отримання цього повідомлення. Також, у повідомленні зазначено щодо права Банку, відповідно до пункту 29 Договору іпотеки та статті 38 Закону України «Про іпотеку», звернути стягнення на предмет іпотеки - частину садового будинку, яка належить [PERSON] (том 2 а.с. 25). Як убачається із копії фіскального чеку та рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення, повідомлення, надіслане 22 грудня 2021 року [PERSON] на адресу за місцем знаходження об`єкту іпотеки, нею отримано особисто 31 грудня 2021 року (том 2 а.с. 26, 27). Також під час укладання 4 лютого 2022 року Договору купівлі-продажу між Банком та [PERSON] , нотаріусу було надано Висновок про незалежну оцінку вартості майна від 16 грудня 2021 року (том 2 а.с. 34-36). Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», тут і надалі у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 вказаного Закону). Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування (частина п`ята статті 33 вказаного Закону). Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно із частинами першою та другою статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації. Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов слід виходити з такого. Як встановлено судом, Договір іпотеки від 25 травня 2007 року, а саме пункт 29 Договору, містить іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя у порядку, встановленого статтею 37 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Тобто, сторони досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» при цьому, Іпотекодавець надав Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Також, як встановлено судом, Договір купівлі-продажу від 4 лютого 2022 року щодо продажу Банком та придбання [PERSON] частини садового будинку, належної [PERSON] , укладений з урахуванням положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» та пункту 29 Іпотечного договору. Тобто, зазначене у Договорі іпотеки застереження, надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а не відповідно до статті 37 вказаного Закону, як про те зазначає сторона позивача у цій справі, при цьому, іпотекодавці, надавши право іпотекодержателю укладати договір на розсуд останнього, у договорі не погоджували необхідність здійснення попереднього повідомлення іпотекодержателів про реалізацію прав Банку та надсилання таких повідомлень на конкретну адресу. Отже, доводи позивача про відсутність окремого договору про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від власного імені не обґрунтовані, адже договір іпотеки містить пункт 29 під назвою ««Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», яким передбачено наявність цього застереження. Так, відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Отже, згідно положень Закону України «Про іпотеку» після отримання повідомлення іпотекодержателя про намір укласти договір купівлі-продажу іпотекодавець має право виконати основне зобов`язання і таким чином припинити реалізацію предмета іпотеки, а інші особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, мають право заявити про свій намір купити предмет іпотеки, у зв`язку з чим саме такі особи набувають переважне право на придбання предмета іпотеки. Крім того, за змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» у разі не повідомлення іпотекодержателем за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. А у випадку не погодження ціни продажу предмета іпотеки з іпотекодавцем або не проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Тобто, статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений спеціальний спосіб захисту права іпотекодавця та осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки у разі їх порушення іпотекодержателем під час продажу предмета іпотеки. Доводи сторони позивача, що іпотекодавцем, зокрема [PERSON] , не було отримано повідомлення про порушення умов основного зобов`язання та/або іпотечного договору і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами, наданими приватним нотаріусом та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 вказала, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків. Щодо посилань позивача на те, що предмет іпотеки продано за заниженою ціною, суд не бере до уваги, враховуючи що за змістом частини шостої цієї статті 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Як встановлено судом, початкова ціна предмета іпотеки була визначена та погоджена сторонами Договору іпотеки від 25 травня 2007 року. При цьому, оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення. Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 15 травня 2018 року у справі №902/492/17, від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/ 14-ц, від 03 липня 2019 року у справі №521/10445/15-ц. Згідно до Висновку про незалежну оцінку вартості майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» від 16 грудня 2021 року, вартість частини садового будинку визначено на рівні 962 500,00 грн., а реалізовано за ціною, вищою аніж визначена за результатами незалежної оцінки у сумі 1140980, 60 грн. Суд не бере до уваги наданий позивачем Висновок про вартість майна об`єкта оцінки від 20 червня 2021 року, що був складений ТОВ «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА МАЙНОВИХ ПРАВ», оскільки об`єктом оцінки за цим висновком є садовий будинок вцілому та гостьовий будинок, про побудову якого не було відомо іпотекодержателю. Позивач не порушує питання про відшкодування різниці між ціною продажу частини предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Необґрунтованими є посилання сторони позивача про зловживання Банком процесуальними правами щодо вжиття заходів на стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а також звернення стягнення на предмет іпотеки у 2014 році, враховуючи підстави відмови у задоволенні позову Банку про звернення стягнення, викладені у рішенні суду та ухвалі суду апеляційної інстанції від 22 жовтня 2014 року, а рішення суду від 16 лютого 2017 року про стягнення заборгованості не пред`являлося до виконання, натомість між Банком та позичальником 16 вересня 2016 року укладено Додаткову угоді №3 та внесено зміни до Іпотечного договору, з якими погодилась і [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих сторонами доказів, з урахуванням положень 38 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Вирішуючи питання судових витрат відповідача-2 на правову допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із частинами першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження таких витрат відповідачем-2 надано суду Угоду про надання правничої допомоги №20/04 від 20 квітня 2023 року, укладеної між [PERSON] та адвокатом Наумовим А.Є., Додаток №1 до вказаної угоди - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 20 квітня 2023 року, відповідно до якого загальна сума витрат на правову допомогу становить 25000,00 гривень, яка складається із: 5000, 00 грн - ознайомлення з позовною заявою у справі та погодження правової позиції; 1000,00 грн - підготовка відзиву на позовну заяву; 4000,00 грн - представництво інтересів у суді за одне засіданні, при цьому, допустивши кількість судових засідань у справі - 4, проте, як встановлено судом, під час судового розгляду справи відбулося 3 судових засідання: 15 травня, 12 липня та 19 вересня 2023 року за участі представника відповідача-2. Наведені вище послуги та витрати на правову допомогу відповідача-2 підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, такі послуги відповідають умовам договору про надання правової (правничої) допомоги, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму відповідають критерію реальності таких витрат, співмірності та розумності їхнього розміру. Так, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, під час розгляду справи у суді, сторона позивача не висловила будь-яких заперечень щодо заявлених відповідачем-2 вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в розмірі 21000,00 гривень, а тому такі підлягають до стягнення з позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: approved