Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що у них із відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] . Також 28 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу був винесений судовий наказ по справі № 212/8774/19, за яким з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно та до повноліття дитини. За таким судовим наказом держаним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 60474762. Однак внаслідок невиконання відповідачем судового наказу по справі № 212/8774/19 за ним утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 58562,18 грн. за період з лютого 2022 року по 30 червня 2023 року. Таким чином за період з лютого 2022 року по день звернення до суду пеня за несвоєчасну сплату аліментів відповідача перед позивачкою становить 153881,82 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно до повноліття дитини у сумі 58562,18 грн. по виконавчому провадженню № 60474762. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі було визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Коваленко Р. А., не висловили заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, [PERSON] , також не висловив своїх заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін та, будучи повідомленим про наявність позову [PERSON] до нього про стягнення боргу, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 7 березня 2017 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 984 від 9 серпня 2013 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказано [PERSON] та [PERSON] . На підставі судового наказу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2019 року по справі № 2н/212/1542/19 було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Також було встановлено, що у провадженні Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі постанови від 4 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60474762 перебуває судовий наказ Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу по справі № 2н/212/1542/19 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того за інформацією Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини становить на 13 липня 2023 року в сумі 58562,18 грн. Суд зазначає, що за ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 (одного) відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 (ста) відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц. На підставі переліченого обґрунтування суд бере до уваги наданий позивачкою розрахунок, який повною мірою відповідає наведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, та відповідно до якого сума заборгованості з пені у [PERSON] перед [PERSON] за прострочення сплати аліментів, визначених судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2019 року, становить станом на 30 червня 2023 року загальний розмір 153881,82 грн. Натомість, суд зазначає, що, виходячи з положень ч. 1 ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 % від заборгованості боржника зі сплати аліментів. Отже, оскільки через винні дії боржника заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь позивачки за судовим наказом складає на 30 червня 2023 року 58562,18 грн., то на підставі наведеного вмотивування внаслідок наявності у [PERSON] боргу в встановленому судом розмірі зі сплати аліментів на утримання сина, що перевищує борг зі встановленого судом розміру пені в сумі 153881,82 грн., то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня в сумі саме 58562,18 грн. за прострочення відповідачем сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. підтверджується ордером адвоката № 1219412, договором № 52/23 від 31.07.2023 р. про надання правничої допомоги адвокатом Коваленко Р. А., де визначено, що адвокатський гонорар за надані послуги позивачу визначається за домовленістю сторін, додатковою угодою до такого договору від 31 липня 2023 року, якою було визначено обсяг та вартість послуг адвоката Коваленко Р. А., актом виконаних робіт від 11 серпня 2023 року з деталізацією обсягу виконаних робіт адвокатом та їх вартості, а також квитанцією від 31 липня 2023 р. про оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн. за договором від 31.07.2023 року. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також були дотримані критерії розумності їх вартості. Враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача на користь [PERSON] , як такі, що були доведені відповідно до ст. 137, 141 ЦПК. За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути також судовий збір у сумі 1073,60 грн., від сплати якого позивачку звільнено.

Outcome: approved