Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури С. Мацюк звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області, Управління Держаного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області до [PERSON] , про відшкодування збитків, завданих державі незаконним добуванням водних біоресурсів розміром 34782,00 гривні з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 2684 гривні. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 22 травня 2022 року о 06 годині 00 хвилин громадянка [PERSON] , перебуваючи на річці Стир поблизу села Гумнище Берестечківської територіальної громади Луцького району, здійснювала незаконний вилов водних біоресурсів промисловими знаряддями лову - сітками риболовецькими, виготовленими із сіткоснастевого матеріалу без дозволу на промисел з незареєстрованого дерев`яного човна. Внаслідок незаконного вилову впіймала 10 екземплярів карася сріблястого та 6 екземплярів окуня, загальною вагою 3,6 кг. Своїми діями [PERSON] заподіяла шкоди рибним запасам України у розмірі 34782,00 гривні. Своїми діями громадянин [PERSON] грубо порушила статтю 63 Закону України «Про тваринний світ», пункт 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП. Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 20 червня 2023 року (справа №155/806/23) відповідача по справі [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] питання про відшкодування завданої нею майнової шкоди в розмірі 34782,00 гривні не вирішувалось. Прокурор, посилаючись на те, що між неправомірними діями відповідача та заподіяною рибним запасам держави шкодою є прямий причинно-наслідковий зв`язок, завдана шкода добровільно відповідачем [PERSON] не відшкодована, просить стягнути з останньої на користь Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області завдану адміністративним правопорушенням шкоду в розмірі 34782,00 гривні та 2684 гривні понесених судових витрат при зверненні до суду на користь Волинської обласної прокуратури. Позивач посилається на те, що не вжиття Берестечківською міською радою Луцького району Волинської області та Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області, які є органами, уповноваженими здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах, заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної рибному господарству, та недоотримання коштів місцевим бюджетом, є відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 3 ст. 56 ЦПК України підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді. Враховуючи, що органом, уповноваженим державною здійснювати функції у спірних правовідносинах не вжито заходів до стягнення шкоди, що свідчить про його бездіяльність, тому позов пред`явив прокурор. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом, з повідомленням сторін. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Просив позов задовольнити. Також просив стягнути з відповідачки сплачений судовий збір. Представник позивача - Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області - в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник позивача управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв та клопотань на позов не надав. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалася. У судовому засіданні позов визнала повністю. При цьому просила суд зменшити суму збитків, заявлених прокурором. Заслухавши учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з протоколом №002285 від 22 травня 2023 року про адміністративне правопорушення [PERSON] 22 травня 2023 року о 06 годині 00 хвилин на рибогосподарському водному об`єкті річки Стир за адресою село Гумнище, Берестечківської територіальної громади, здійснювала вилов водних біоресурсів промисловим знаряддям лову - сітками риболовецькими, виготовленими із сіткоснастевого матеріалу, без дозволу на промисел з незареєстрованого дерев`яного човна. Внаслідок незаконного вилову, який проводила в нерестовий період було впіймано 10 екземплярів карася сріблястого та 6 екземплярів окуня, загальною вагою 3,6 кілограм. [PERSON] заподіяла шкоду рибним запасам України в розмірі 34782,00 гривень, риба зважувалась побутовою вагою розмінністю 10 кілограм. Своїми діями громадянка [PERSON] грубо порушила ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», пункт 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП. Постановою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 червня 2023 року відповідача по справі [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.85 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито. Вилучене знаряддя лову риби - сітку з жилки сіра L-30 м, H-1,2 м, B-40 мм, сітку з жилки синя L-100 м, H-1,4 м, B-47 мм, сітку з жилки синя L-35 м, H-1 м, B-45 мм, яке було передано на зберігання начальнику відділу іхтіології та регулювання рибальства Волинської області Климнюку О.М. - конфіскувати та знищити. Також, в задоволенні клопотання начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області про стягнення збитків відмовлено. Вказана постанова в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалась, набрала законної сили 01 липня 2023 року. За приписами статті 40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, є доведеною і вищевказана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, у відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. Вилучення водних біоресурсів, у тому числі і риби, із середовища їх перебування добування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс), при цьому для настання відповідальності не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні. Вищезазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 541/307/17. Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 69 цього Закону визначено особливості застосування цивільної відповідальності та передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до пункту 9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року №1126, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно-територіальним принципом, які затверджуються Мінекоенерго за поданням Держрибагентства. Відповідно до пунктів 3.15 та 6.2 Правил любительського і спортивного рибальства забороняється лов водних живих ресурсів, зокрема, із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою КМУ від 21 листопада 2011 року №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів відповідачем [PERSON] , який здійснено відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою КМ України від 21 листопада 2011 року №1209 та довідки Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області, загальний розмір збитків складає 34782 гривні. Положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Берестечківська міська рада Луцького району Волинської області та управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області, прокурор посилався на те, що діями відповідача [PERSON] була спричинена шкода навколишньому середовищу, а саме рибному господарству Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області, яка полягала в незаконному вилові водних біоресурсів (риби) у розмірі 34782,00 гривні. Вказана шкода у добровільному порядку не відшкодована, позивачем не вжито заходів для стягнення шкоди. Позивачі - Берестечківська міська рада Луцького району Волинської області та управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Волинській області заходів судового захисту щодо стягнення з відповідача [PERSON] заподіяної нею шкоди не вжили. Також позивачі листами №520 від 05 липня 2023 року та №1-16-9/659-23 від 17 липня 2023 року своїми листами не заперечили щодо представництва інтересів держави в суді Луцькою окружною прокуратурою у зв`язку з відсутністю в них заплановані грошових коштів на судові витрати. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Оскільки Берестечківська міська рада Луцького району Волинської області є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, суб`єктом комунальної власності, до відання якого згідно з ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» також входить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів (правопорушення було вчинене на території цієї ради), самостійно не реалізувала своє процесуальне право на подання позову, то у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин. Окрім того, відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Луцькою окружною прокуратурою попередньо, до звернення до суду, повідомлено позивачів про звернення із даним позовом до суду. Таким чином наявні підстави для представництва інтересів держави у суді прокурором. Згідно з приписами ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до приписів ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. За приписами ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законом. Частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Статтею 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. За приписами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, зокрема за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища. Таким чином, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди. Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», в якій зазначається, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Крім того, ст. 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції. Отже, органи місцевого самоврядування в межах своєї території є самостійними суб`єктами права власності на природні ресурси (в тому числі водні біоресурси). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками. З наведеного вбачається, що природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), які відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади (в даному випадку Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області - позивача по справі). Зазначені природні ресурси є власністю Українського народу. Водночас, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в ст. 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила вимоги законодавства про охорону тваринного світу, тобто вина [PERSON] є доведеною. У результаті незаконного вилову риби відповідач заподіяла збитки тваринному світу, розмір якого доведений позивачем та становить 34782 гривні. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п. 2). Вина [PERSON] у заподіянні майнової шкоди державі підтверджується постановою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 червня 2023 року. Відповідно, між протиправними діями відповідача і завданою шкодою вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Шкода, завдана навколишньому природному середовищу в сумі34782 гривні відповідачкою [PERSON] у добровільному порядку не сплачена, тому підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідач, на виконання вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували позов. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість та підставність позовних вимог, право позивача підлягає захисту у спосіб визначений у позовній заяві, тому позов необхідно задовольнити повністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь Волинської обласної прокуратури підлягають стягненню 2684 гривні сплаченого прокуратурою судового збору.

Outcome: approved