Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

01 вересня 2022 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Занько Едуард Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черновська Людмила Григорівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . За фактом смерті [PERSON] 04.11.2015 року в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 12015040660001859 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Після смерті бабусі [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . На час відкриття спадщини батько позивача [PERSON] залишився проживати в квартирі [ADDRESS] , як спадкоємець першої черги та з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався, постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовлявся від прийняття спадщини в порядку визначеному ст. 1273 ЦК України, в строки визначені ст. 1270 ЦК України. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . За фактом смерті [PERSON] [INFO] в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 12016040660001411 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Оскільки, [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] відповідно, позивач є донькою [PERSON] , і таким чином позивач є спадкоємцем за правом представлення, тієї спадщини, яка належала б за законом її батьку. Спадкоємці першої черги крім позивача відсутні, однак, оформити спадщину позивач не має можливості в зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] знаходиться у незаконному володінні інших осіб. 02.04.2018 року позивач звернулася до Індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про те, що невстановлені особи шляхом використання завідомо підроблених документів заволоділи квартирою [ADDRESS] , яка належить її бабці [PERSON] , яка померла [INFO] Даний факт зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.04.2018 року за № 12018040660000540 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України та 05.04.2018 року за № 12018040660000540 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України. У ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №12018040660000540 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України встановлено, що померла рідна бабуся [PERSON] у себе вдома 04.11.2015р. за адресою: [ADDRESS] , а батько [PERSON] помер за вищевказаною адресою [INFO] . Крім того, заявниці відомо, що за життя, а саме у січні 2010 року у її бабусі [PERSON] було викрадено паспорт громадянина України [NUMBER] , новий паспорт вона не отримувала. У липні 2012 року її батько [PERSON] такої втратив свій паспорт громадянина України [NUMBER] , і новий паспорт не отримував. Позивачці відомо, що право власності на квартиру [ADDRESS] належало бабусі [PERSON] , а після її смерті повинно було перейти до батька [PERSON] , а після його смерті до позивачки. Ні у бабусі [PERSON] , а ні у батька [PERSON] не було паспортів, а тому вони не мали можливості вчиняти будь-які дії щодо спадкового майна. 18.12.2018 року після смерті батька [PERSON] , позивач звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори для відкриття спадкової справи та оформлення спадщини. 18.12.2018 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 819/2018 за фактом смерті [PERSON] , батька позивача, відповідно до Витягу № 54533644 від 18.12.2018 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі та 18.02.2019 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , що залишилося після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити місце відкриття спадщини у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини та спадкове майно відсутнє у складі спадщини. Після отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивач 02 грудня 2019 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визнання незаконної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, про визнання права власності, скасування запису у державному реєстрі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року позовну заяву позивача про визнання незаконної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, про визнання права власності, скасування запису у державному реєстрі - залишено без розгляду. Після смерті бабусі [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черновської Л.Г. для відкриття спадкової справи та оформлення спадщини, якою була заведена спадкова справа за № 180/2022 спадкодавець [PERSON] . 30.08.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Черновською Л.Г. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Неможливо вчинити нотаріальні дії - видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті громадянина [PERSON] , дата смерті [INFO] , та громадянки [PERSON] , дата смерті [INFO] на ім`я [PERSON] , родини відносини донька, на спадкове майно - квартира [ADDRESS] в зв`язку відсутності документів підтверджуючих факт прийняття спадщини, відсутності документів підтверджуючих право власності на спадкову масу. Оскільки, 30.01.2001 року нотаріусом Поповою І.В. зареєстровано під № 81 нотаріальну дію, а саме договір купівлі-продажу АВР № 124665 спірної квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та лише через 15 років, після смерті [PERSON] [INFO] , тобто [INFO] [PERSON] зареєструвала право власності на вказану квартиру. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2016 року відповідач-2 [PERSON] відчужила спірну квартиру [PERSON] , а на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2016 року [PERSON] здійснив відчуження цієї квартири на користь відповідача-1 [PERSON] , яка на теперішній час є власником спірної квартири [ADDRESS] . У ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 12018040660000540 було встановлено, що [PERSON] , [INFO] не міг купити спірну квартиру у відповідача -2 [PERSON] , а потім продати її відповідачу- [PERSON] , так як помер [INFO] . Померлий [PERSON] не міг проводити будь-які нотаріальні посвідчення, це факт говорить про те, що особа яка вчинила нотаріальні дії діяла за підробленими документами на вказану квартиру. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2016 року [PERSON] продав спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 976654112101, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 31,9, житлова площа (кв.м.): 19. Опис: квартира складається з: 1- коридор; 2-житлова; 3-кухня; 4-вбиральня; 5-ванна. Номер запису пре право власності/довірчої власності: 16366626. Тип права власності: право власності. Дата, час. державної реєстрації: 10.09.2016 15:52:27. Державний реєстратор; приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2006 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі- продажу, квартири, серія та номер: 1109, виданий 10.09.2006, видавник приватний нотаріус Занько Е. П., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки; 1/1. Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 28.11.19965 видавник: Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області, країна громадянства: Україна. На теперішній час відповідач-1 [PERSON] мешкає в спірній квартирі [ADDRESS] , на яку вона набула право власності незаконно, тому договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 10 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Набуття у власність відповідачем-1 [PERSON] спірної квартири відбулось порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачі шляхом використання завідомо підроблених документів заволоділи квартирою [ADDRESS] , яка належала бабці позивача [PERSON] , то зазначена квартира вибула з володіння [PERSON] , як законного власника, не з її волі. Таким чином, позивач, в порядку вступу як правонаступник після смерті батька [PERSON] отримала на час відкриття спадщини після смерті бабусі [PERSON] , всі належні позивачу права обов`язки, в тому числі і майнові (немайнові) права щодо спірної квартири, а отримати спадщини позивач не має можливості. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1109 від 10 вересня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 976654112101, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 31,9, житлова площа (кв.м.): 19.1, опис: квартира складається з: 1 - коридор; 2- житлова; 3-кухня; 4 - вбиральня; 5 - ванна. Адреса: [ADDRESS] . Номер запису про право власності/довірчої власності: 16366626. Тип власності: право власності. Дата, час державної реєстрації: 10.09.2016 15:52:27. Державний реєстратор: приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2006 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1109, виданий 10.09.2006, видавник приватний нотаріус Занько Е.П., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 28.11.1996, видавник: Новокаховський МВ УМВС України в Херсонській області, країна громадянства: Україна; витребувати від [PERSON] , як добросовісного набувача, на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , успадковану після померлої [PERSON] ; стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3969,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2022 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П. 02 вересня 2022 року в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів [PERSON] та [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 17 жовтня 2022 року. Ухвалою судді від 18 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18.11.2022 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідачка [PERSON] категорично заперечує проти позову [PERSON] , вважає його безпідставним і необґрунтованим, таким, що заявлений з пропуском строку позовної давності та за відсутності у позивача права, на захист якого вона звернулася з позовом. Зазначила, що відсутність порушеного, невизнаного чи оспорюваного права позивача є підставою для відмови у позові. Так, звернула увагу суду на те, що спірна квартира була відчужена [PERSON] , яку позивачка вважає своїм спадкодавцем, задовго до смерті [PERSON] .. Як зазначається в тексті позовної заяви і вбачається з доданої до позову копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Відтак до складу спадщини після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , за жодних обставин не могло входити нерухоме майно, що було відчужене 30.01.2001р. (тобто спірна квартира). Крім того, позивачка взагалі не прийняла спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та не є спадкоємицею після смерті [PERSON] . Зазначила, що позивачка просить визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті її бабусі [PERSON] , посилаючись на те, що вона нібито є спадкоємцем за правом представлення. Однак, як вбачається із тексту позовної заяви та доданих до неї документів бабуся позивачки [PERSON] померла [INFO] , а батько позивачки [PERSON] (син [PERSON] ) помер [INFO] , відповідно позивачка не є спадкоємцем за правом представлення після смерті своєї бабусі [PERSON] , оскільки її батько помер після смерті своєї матері. Крім того, як вбачається із доданих до позовної заяви документів, позивачка звернулася із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та після смерті бабусі [PERSON] із пропущенням строку, визначеного законом для прийняття спадщини. Зокрема, із заявою про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , позивачка взагалі не зверталася. 18.02.2018 позивачка [PERSON] звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] .. Постановою від 18.02.2018 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через те, що (серед іншого) у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. З заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] позивачка звернулася до нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. лише 30.07.2022, майже через сім років після відкриття спадщини. Постановою від 30.08.2022 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено, серед інших підстав відсутність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини. Отже, позивачка [PERSON] не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] і бабусі [PERSON] . Спадкувати за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] позивачка взагалі не могла, оскільки батько позивачки (спадкоємець [PERSON] ) помер пізніше спадкоємиці [PERSON] , а тому відносини спадкування за правом представлення в даному випадку взагалі не виникли. Щодо права власності співвідповідачки [PERSON] на спірну квартиру, то вважають, що його набуто правомірно, на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2016, який є дійсним, нотаріально посвідчений, а значить нотаріус перевірив правоздатність і дієздатність осіб, які його укладали, належність майна продавцю. Квартира придбана [PERSON] за 14000 дол. США, що підтверджується розпискою продавця. Під час укладання договору купівлі-продажу продавець передав [PERSON] , технічний паспорт на квартиру, ключі від квартири, надав копію розписку особи, в якої він сам -продавець купив цю квартиру. Отже [PERSON] набула право власності на цю квартиру абсолютно законно і правомірно. Право власності [PERSON] належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить про офіційне визнання і підтвердження державою права власності [PERSON] на спірну квартиру і, відповідно, безпідставність вимог позивачки [PERSON] . Повідомили, що відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн. та витрати пов`язані з направлення заяв по суті і процесуальних заяв іншим учасникам справи в сумі 500,00 грн. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 23.12.2022 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 січня 2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 81, бланк АЕ 124665; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10 вересня 2016 року укладеного [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №1109; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 976654112101, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 31,9, житлова площа (кв.м.): 19.1, Опис: квартира складається з: 1- коридор; 2-житлова; 3-кухня; 4-вбиральня; 5-ванна. Адреса: [ADDRESS] . Номер запису про право власності/довірчої власності: 16366626. Тип права власності: право власності. Дата, державної реєстрації: 10.09.2016 15:52:27. Державний реєстратор: приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2006 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 1109, виданий 10.09.2006, видавник приватний нотаріус Занько Е. П., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника подати [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 28.11.1996, видавник: Новокаховський МВ УМВС України в Херсонській області, країна громадянства: Україна; -визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрации: [ADDRESS] ) право власності в порядку спадкування за законом: на квартиру [ADDRESS] , успадковану після померлого батька [PERSON] , який є сином спадкодавця [PERSON] ; витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ), як добросовісного набувача, на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ,адреса реєстрації: [ADDRESS] ) квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрации: [ADDRESS] ) судовий збір у розмірі 3969,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 24.01.2023 року відпредставника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами, в якому вказала, на відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 30 січня 2001 року та сплив строку позовної даності. Вказала, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , сторонами дотримано законодавчих вимог щодо форми вчиненого правочину та нотаріального посвідчення. Договір є дійсним, сторонами не розривався, підписаний сторонами в присутності нотаріуса, нотаріус під час посвідчення договору перевірила факт належності майна продавцю - [PERSON] , встановила осіб, які підписали цей договір, їх дієздатність. Вважають, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 року недійсним. Щодо реєстрації права власності на квартиру за покупцем [PERSON] , то строки реалізації особою обов`язку щодо звернення до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності законодавством, чинним на момент вчинення правочину (договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р.) - не встановлювалися. Отже, покупець мав право звернутися до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності в будь-який час. Право власності співвідповідача [PERSON] на спірну квартиру набуто правомірно, на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2001 р., який є дійсним, нотаріально посвідчений (нотаріус перевірив правоздатність і дієздатність осіб, які його уклали, належність майна продавцю). Відтак, право власності [PERSON] на момент продажу спірної квартири [PERSON] (тобто станом на 22.07.2016 р.) було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить про офіційне визнання і підтвердження державою права власності [PERSON] на спірну квартиру. Щодо строків позовної давності відносно договору купівлі-продажу від 30.01.2001 року зазначили наступне, так в іншій цивільній справі (справа № 202/8077/19. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 р. позовну заяву залишено без розгляду) за позовом [PERSON] до [PERSON] , Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори, про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії; про визнання факту сумісного проживання та прийняття спадщини; про скасування запису в держаному реєстрі; про визнання права власності, в позовній заяві, підписаної представником Позивача містяться наступні факти, які мають значення для розгляду поточної справи. Так, в тексті позовної заяви нею зазначалося, що десь у жовтні 2017 року їй стало відомо про смерть бабусі та батька. Отже, знаючи принаймні з жовтня 2017 р., а достеменно з 01.12.2017 р. про смерть свого батька, позивачкою вживалися заходи щодо отримання у власність спірної квартири. Також до позовної заяви по справі № 202/8077/19 додано копію договору про представництво та надання інших видів правової допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Леонідовим О.М. 01.12.2017 р., предметом договору визначено надання юридичних послуг «у справі щодо отримання спадщини за адресою: [ADDRESS] ». Вважає, що принаймні з жовтня 2017 р., а достеменно з 01.12.2017 р. (з моменту укладення з адвокатом договору про представництво та надання інших видів правової допомоги предмет якого отримання спадщини за адресою: [ADDRESS] ) у Позивача існувала реальна можливість ознайомитись з даними, розміщеними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо спірної квартири. Також звернула увагу, що до позовної заяви по справі № 202/8077/19 Леонідовим О.М. , представником [PERSON] , долучалася інформація з Державного реєстру речових прав, номер інформаційної довідки 118559738, дата формування: 27.03.2018 р. Зазначене ще раз підтверджує те, що достеменно станом на 27.03.2018 р. Позивачу було відома інформація щодо прав власності, інших речових прав, правочинів щодо спірної квартири. Строк позовної давності щодо можливості визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р. недійсним (за наявності підстав) почався принаймні з жовтня 2017 р. і відтак сплив. Вказала на відсутність порушеного, невизнаного чи оспорюваного права позивача, що є підставою для відмови в позові. Зазначила, що позивачка взагалі не прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] та не є спадкоємцем після смерті [PERSON] 24.02.2023 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив в яких виклала свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, мотиви не визнання або відхилення. 24.03.2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами в яких вказала на те, що законодавством, чинним на момент вчинюваного правочину, прямо не встановлювалася відсутність реєстрації права власності як підстава недійсності договору. Реєстрація права власності не є частиною форми договору, а тому не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Права власності перейшли до [PERSON] як до покупця від продавця в момент вчинення договору купівлі-продажу, вчиненого з дотриманням законодавчих вимог щодо форми вчиненого правочину та нотаріального посвідчення, тобто 30.01.2001 року. Вказала, що позивачка взагалі не прийняла спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та не спадкоємцем після смерті [PERSON] . Спадкування за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] позивачка взагалі не могла, оскільки батько позивачки (спадкоємець [PERSON] ) помер пізніше спадкодавиці [PERSON] , а тому відносини спадкування за правом представлення в даному випадку взагалі не виникли. Зазначила, що у позивачки ніколи не існувало права власності на спірну квартиру, вона не прийняла спадщини після смерті батька [PERSON] , не могла спадкувати після смерті бабусі [PERSON] за правом представлення. Більше того, спірна квартира взагалі не входила до складу спадщини ні після смерті бабусі позивачки, ні після смерті батька позивачки, оскільки була відчужена бабусею позивачки [PERSON] задовго до смерті останньої - на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2001 року. Просила в позові відмовити. Ухвалами Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів про справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача та просила суд позов задовольнити з підстав наведених в заяві про збільшення позовних вимог та в відповіді на відзив. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] вказали, що відповідачка позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними і такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності та за відсутності у позивача права на захист якого вона звернулася з позовом з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та відзиві на позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Оскільки відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур інформація щодо її місця реєстрації відсутня та про час і місце слухання справи повідомлялась оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) не відоме. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань не надійшло. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1993 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №И-2546, квартира [ADDRESS] (згідно Постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1375-VII місто Дніпропетровськ перейменовано на місто Дніпро) належала на праві приватної спільної власності: [PERSON] (т.2 а.с.66). Відповідно до копії договору Купівлі-продажу від 13 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Попова І.В., зареєстрованого в реєстрі за №81, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.8). Згідно з копією договору купівлі-продажу від 02 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №442, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.176). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 10 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрованого в реєстрі за №1109, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с.163). Продаж було здійснено за 371000 грн., що еквівалентно 14000 дол. США (т.1 а.с.57). Відповідно до інформаційної довідки №306474093 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.9-10), квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 976654112101, номер запису про право власності 1636626, підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер 1109, виданий 10.09.2016, видавник: Занько Е.П., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2016 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область. Згідно з копією Довідки №12361 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 19.07.2017 року, [PERSON] , [INFO] з 19.07.2017 року, [PERSON] - уповноважений власник не зареєстрована (т.1 а.с. 54). Позивачка, [PERSON] , [INFO] до реєстрації шлюбу [PERSON] (т.1 а.с. 26), батьком якої є [PERSON] (т.1 а.с.24). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України № 00036555879 від 18 серпня 2022 року матір`ю [PERSON] є [PERSON] (т.1 а.с.23). Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 25.03.2022 року за №88, за відомостями Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, [PERSON] з 29 вересня 1997 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (т.1 а.с. 27). 04.11.2015 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12015040660001859 за фактом смерті [PERSON] внесено відомості за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Спадкоємцем першої черги після її смерті був син [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . (т.1 а.с.28) За фактом смерті [PERSON] , 19.06.2016 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12016040660001411 внесено відомості за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Спадкоємцем першої черги після його смерті є донька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г. від 18 лютого 2019 року відмовлено Леонідову Олегу Миколайовичу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , що залишилося після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити місце відкриття спадщини, у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини та спадкове майно відсутнє в складі спадщини. Вказано, що [PERSON] у своїй заяві від 18.12.2018 року зазначила останню адресу проживання та реєстрації спадкодавця: [ADDRESS] . Однак, відділом обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надано довідку від 26.12.2018 року №145/5-12741, згідно з якою [PERSON] на день своєї смерті не був зареєстрований за вищезазначеною адресою та відповідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11.02.2019 року №145/5-1308 в реєстрі територіальної громади відсутня інформація щодо місця проживання [PERSON] ( т.1 а.с. 12). Відповідно до спадкової справи №180/2022, заведеної 30.07.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г., до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після її смерті ( т.1 а.с.116-122). Згідно з Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г. від 13 серпня 2022 року неможливо вчинення нотаріальних дій - видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті громадянина України [PERSON] , дата смерті [INFO] та громадянки України [PERSON] , дата смерті [INFO] на ім`я громадянки України [PERSON] , родинні відносини - донька, на спадкове майно - квартира [ADDRESS] , з наступних підстав відсутність документів підтверджуючих факт прийняття спадщини, відсутність документів підтверджуючих право власності на спадкову масу (т.1 а.с.21). Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 січня 2001 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , зареєстрованому в реєстрі за №81, з підстав не реєстрації договору в органах БТІ, як це було передбачено ст.227 ЦК УРСР та не передачі квартири покупцю, як передбачено було ст.224 ЦК УРСР, оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали в спірній квартирі на день смерті, то суд виходить з наступного. У період до 31.12.2003 р. ЦК УРСР дійсно передбачав реєстрацію договору купівлі-продажу жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, проте така реєстрація не мала значення для визначення моменту укладення договору. В судовому засіданні встановлено та вбачається із наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Поповою Іриною Володимирівною інформації, на виконання ухвали суду від 24 березня 2023 року про надання доказу, в 2001 році договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] , нею не посвідчувався. Представники відповідача [PERSON] просили суд застосувати до зазначених позовних вимог позивача строки позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні в цивільній справі № 202/8077/19 Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 р. позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії; про визнання факту сумісного проживання та прийняття спадщини; про скасування запису в держаному реєстрі; про визнання права власності залишено без розгляду, про що не заперечували сторони по справі (т.1 а.с.13). З тексту позовної заяви, підписаної представником Позивача вбачається, що про смерть [PERSON] та [PERSON] . Позивачу стало відомо ще у жовтні 2017 року. Також до позовної заяви по справі № 202/8077/19 додано копію договору про представництво та надання інших видів правової допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Леонідовим О.М. 01.12.2017 р. (т. 1 а.с. 137), предметом договору визначено надання юридичних послуг «у справі щодо отримання спадщини за адресою: [ADDRESS] ». Отже, з жовтня 2017 р., та безпосередньо з 01.12.2017 р. після смерті свого батька, позивачкою вживалися заходи щодо отримання у власність спірної квартири. Отже строк позовної давності щодо можливості визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р. недійсним почався з жовтня 2017р., а з даним позовом позивачка звернулася до суду 01 вересня 2022 року, майже через п`ять років, отже строк позовної давності сплив. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як зазначає позивач, [PERSON] не міг укладати договір, оскільки помер в [INFO] та надано суду Постанову від 23.12.2013 про закриття кримінального провадження №12013040680005786 від 17.12.2013 року, за ч.1 ст.115 КК України за фактом смерті у зв`язку з відсутністю події (т.1 а.с. 227, 227 зв.) Згідно з листом від 23.11.2022 р. вих. № 2362/20.16.-31, наданого на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2022 р. Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що за результатами перевірки відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Зазначене повністю спростовує твердження Позивача про смерть [PERSON] . Факт відсутності запису в реєстрі актів цивільного стану про смерть [PERSON] , всупереч встановленому законодавством порядку, Позивачем ніяк не спростовано. Суд приймає до уваги доводи представників відповідача, про те, що позивачкою, заявлено вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 10.09.2016 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, однак вона є не заінтересованою особою відносно зазначеного правочину, оскільки, у неї відсутній будь-який обґрунтований майновий інтерес та відсутнє будь-яке право на спірне майно (квартиру), оскільки таке право у позивачки ніколи не виникало. Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності за позивачем на квартиру в порядку спадкування за законом та витребування від [PERSON] спірної квартири, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 1268 ЦК України визначено, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Отже відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже статтею 388 ЦПК України встановлено порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з положеннями цієї статті власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, та коли такий набувач набув це майно за відплатним договором. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не прийняла спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із доданих до позовної заяви документів: копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2019 р.; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2022 р., для вчинення нотаріальних дій щодо оформлення спадкових прав на майно Позивачка зверталася із пропуском строку, визначеного законом для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК України - шестимісячний строк з дня відкриття спадщини). 18.02.2019 р. Позивачка звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . При цьому, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [NUMBER] , Позивачка взагалі не зверталась. Постановою від 18.02.2018 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через те, що (серед іншого) у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] . Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. лише 30.07.2022 р. (після встановленого відповідно до ст. 1270 ЦК України строку, майже через сім років після відкриття спадщини). Постановою від 30.08.2022 р. видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено через (серед інших підстав) відсутність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини. Отже, Позивачка [PERSON] не прийняла спадщини після смерті батька [PERSON] і бабусі [PERSON] . Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті та враховуючи, що суд може захистити тільки те право позивача, яке йому належить, та з урахуванням пропуску Позивачем строків прийняття спадщини, не прийняття спадщини в установленому чинним законодавством порядку, відповідно і не прийняття спадщини її батьком [PERSON] після смерті бабусі [PERSON] суд доходить висновку, що у Позивачки відсутнє будь-яке право на спірну квартиру, відповідачі його не порушили, а відтак заявлений позов поданий на захист не існуючого права. Щодо заяви представників відповідача про застосування до позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 30.01.2001 року наслідків спливу строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 р. у справі № 575/476/16-ц, від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 р. у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 р. у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 р. у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 р. у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 р. у справі № 372/266/15-ц. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при ухваленні рішення суду Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільних справах» дав такі роз`яснення: установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги що позивачка хоча і заявила вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 30.01.2001 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, однак її не може вважатися заінтересованою особою відносно зазначеного правочину, оскільки, як зазначено вище, у неї відсутній будь-який обґрунтований майновий інтерес та відсутнє будь-яке право на спірне майно (квартиру), оскільки таке право у позивачки ніколи не виникало, тому суд не вбачає законних підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до обґрунтованого позову. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі через його необґрунтованість. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed