Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 04.12.2020 між сторонами було зареєстровано шлюб, однак спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше збереження сім`ї є неможливим. На даний час спільного господарства сторони не ведуть, оскільки з лютого 2022 року проживають окремо, сім`я носить формальний характер, подружні стосунки не підтримують. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомлення) сторін у справі за даним позовом. \~ \~ \~ \~ Позивач та його представник у судове засідання з розгляду даної справи не прибули, згідно з наявною в матеріалах справи заявою представника позивача на задоволенні позову наполягають, просять розглянути справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судові засідання з розгляду справи 31.07.2023, 07.09.2023 не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, зазначеною в Єдиному демографічному реєстрі станом на 03.07.2023 та SMS-повідомлень, що стверджується довідками про їх доставку. Згідно з наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення позовна заява з додатками, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та судові повістки були вручені адресату. Причини неявки відповідач не повідомив. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судові засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо постановлення заочного рішення у даній справі, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 04.12.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.06.2023, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 78. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, сторони не підтримують шлюбних відносин тривалий час, не ведуть спільного господарства, живуть окремо, на примирення не згодні. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно з ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 18 , ст.51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. У частині 2 ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, відповідач про свою незгоду на розірвання шлюбу суд не повідомив, а вільної згоди позивача на проживання у шлюбі немає, відтак суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved