Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] зазначена в актовому записі про народження матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично з народження дитини не займається її вихованням та утриманням, не здійснює догляду за нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не проявляє жодного бажання до спілкування з дитиною. Батько дитини [PERSON] , який її утримував, з квітня 2022 був мобілізований до лав ЗСУ, де від 16.05.2023 вважається зниклим безвісти. З того часу утриманням та вихованням племінниці займається вона. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання було призначено на 05.07.2023 (а.с. 42). 05.07.2023 справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 18 липня 2023 року (а.с. 42) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 19 вересня 2023. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Солоненко Б.М. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в жодне із засідань не з`явилася, судові повістки, які направлялися їй за її зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2017 року (а.с. 15) . Дитина та мати дитини - [PERSON] зареєстровані за адресою: с.Андріївка, Олександрійського району Кіровоградської області, але як слідує з довідки, виданої начальником служби у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 20.04.2023 року №01-24/30/43, з 2014 року на території селищної ради не проживають, місце проживання [PERSON] не відоме (а.с.26-27). Дитина з 2014 року проживала разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-22). 06.04.2022 року батько [PERSON] - [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації. Відповідно до сповіщення сім`ї № 759 від 23.05.2023, виданого 2 відділом [INFO] (а.с. 33), [PERSON] 16 травня 2023 року зник безвісти. На підставі наказу Служби у справах дітей Новодністровської міської ради № 13 від 23.05.2023, [PERSON] , як дитину, що залишилася без батьківського піклування, з 23.05.2023 тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] (а.с. 34). Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що мати дитини спільно з дитиною не проживає, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини фактично з народження: не цікавиться станом здоров`я доньки, не здійснює догляду за нею, не забезпечує матеріально, не турбується про її майбутнє, не веде жодних комунікацій з донькою. Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у характеристиці в.о. директора Новодністроввського ЗЗСО ІІ-ІІІ ступенів Н. Квятковської (а.с. 21) та довідці директора Новодністровського ОЗЗСО «Новодністровська гімназія» Л. Козак (а.с. 23), в яких зазначено, що за період навчання в школі, протягом 2018-2022 навчальних років, забезпеченням здобуття освіти дівчинки займався батько. Мати дівчинки не брала участі у вихованні доньки, жодного разу не відвідувала батьківські збори, не спілкувалася з вчителями, не цікавилася навчанням та поведінкою [PERSON] . Малолітня [PERSON] в судовому засіданні підтвердила вказані обставини та пояснила, що матері не пам`ятає, остання нею взагалі не цікавиться, не спілкується, нічим не допомагає. Її вихованням займався лише батько, а на даний час тітка [PERSON] . Просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї. Згідно Акту обстеження умов проживання комісії ССД Новодністровської міської ради від 01.05.2023 року, слідує, що [PERSON] , [INFO] проживає у сім`ї тітки за адресою: [ADDRESS] , де створені хороші умови проживання, для дитини облаштовано спальне місце, місце для виконання уроків (є ноутбук, книги, матеріали для творчості). У дівчинки тісні й теплі стосунки з тіткою та сестричками. [PERSON] на час відсутності батька [PERSON] турбується про життя й здоров`я племінниці, забезпечує дитині повноцінне харчування, дбає про її зовнішній вигляд, купує одяг по сезону, тощо. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новодністроської міської ради №83/6 від 10.05.2023 (а.с. 29), визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від свого батьківського обов`язку по вихованню дитини, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться нею та не проявляє до неї належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на її розвиток як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, враховує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивач просить стягувати із відповідача на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття. Наведеними вище доказами в суді доведено, що відповідач фактично з народження дитини не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Ухилення матері від утримання дитини, в тому числі, стало підставою для висновку суду про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що відомості про офіційне працевлаштування відповідача в матеріалах справи відсутні, інших доказів, які б підтверджували обставини визначені в ст. 182 СК України та які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з тим, що позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі передбаченому законом, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти у заявленому розмірі. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 01.06.2023 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в сумі 1073 грн. 60 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073 грн 60 коп. сплаченого останнім судового збору. Розрахунок судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не було надано, однак у позовній заяві ним зроблено заяву про те, що він буде наданий відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: approved