Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним та встановлення права часткової сумісної власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в період з 2009 року по 2020 рік [PERSON] проживав однією родиною та вів спільне господарство з [PERSON] , без реєстрації шлюбу. Оскільки, [PERSON] мала від першого шлюбу повнолітнього сина [PERSON] , позивач та [PERSON] вирішили побудувати будинок для окремого сумісного проживання. З метою будівництва будинку, мати позивача [PERSON] надала земельну ділянку площею 0,1199 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Спільними зусиллями та за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] збудували на вищевказаній земельній ділянці будинок, та у липні 2013 року переїхали до будинку на постійне проживання. 24.04.2015 року на підставі договору дарування земельної ділянки № [NUMBER] , [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, що розташована по [ADDRESS] . 06.09.2016 року [PERSON] без відома позивача зареєструвала право власності на садовий будинок та присадибні ділянки, які були збудовані за спільні кошти з позивачем. Крім того, у серпні 2020 року між [PERSON] та [PERSON] виникли непорозуміння, щодо користування спільною власністю, та у вересні 2020 року позивач звернувся до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області за захистом порушених прав співвласника. 07.09.2020 року з метою уникнення поділу спільно набутого із [PERSON] нерухомого майна, [PERSON] на підставі договорів дарування №1984, №1983 подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002 та садовий будинок, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] . В квітні 2021 року [PERSON] стало відомо, що земельна ділянка та садовий будинок, які є спільною сумісною власністю відповідно до ст.74 СК України, виставлено на продаж. З метою вирішення спору мирним шляхом, та розподілу коштів від продажу спільного майна, в травні 2021 року позивач звернувся до [PERSON] , однак остання відмовилась від вирішення вказаного спору у позасудовому порядку. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати договір дарування садового будинку №1983, укладений 07.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. без згоди співвласника подарованого майна [PERSON] недійсним з моменту його укладення; скасувати реєстраційний запис про право власності №38053065 від 07.09.2020 року 11:35:06 внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою\~О.В. у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; визнати договір дарування №1984 земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, укладений 07.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. без згоди співвласника подарованого майна [PERSON] недійсним з моменту його укладення; скасувати реєстраційний запис про право власності №38053356 від 07.09.2020 року 10:58:40 внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; визнати право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку садового будинку загальною площею 175\~кв.м. (реєстраційний номер 1023251232218), та прибудинкових споруд (навіс, ворота, огорожа, хвіртка, вимощення, стінка підпірна, каналізаційні споруди), що розташовані по [ADDRESS] ; визнати право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, реєстраційний номер 624492532000, що розташована по [ADDRESS] . 26.07.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.09.2021 року адвокат Єніч В.С., який здійснює представництво [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] не вбачає підстав для задоволення позову, вважає його необґрунтованим з наступних підстав. Звертаючись до суду позивач стверджує про наявність фактичних шлюбних стосунків з [PERSON] у період з березня 2009 року, однак жодного підтвердження суду не надано. З 10.02.1990 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , тобто усе майно набуте під час дії шлюбу [PERSON] та [PERSON] не підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером 3221888000:24:009:0002 набута [PERSON] на підставі договору дарування №178 від 24.04.2015 року та є особистою приватною власністю останньої. [PERSON] не обґрунтував та не надав доказів, що садовий будинок та прибудинкові споруди набуті в результаті спільної з [PERSON] праці, за рахунок спільних трудових зусиль. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач дізнався про нібито порушене його право на майно ще 06.09.2016 року, під час реєстрації права власності на садовий будинок та присадибні споруди, а ще раніше про договір дарування земельної ділянки від 24.04.2015 року, а до суду звернувся лише в 2021 році, тобто позивачем пропущено строк позовної давності, який [PERSON] просить застосувати. Під час розгляду справи позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову, посилаючись на статтю 230 ЦК України, на підставі якої, вважає, що [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до дня його смерті, а саме [INFO] , та проживаючи з березня 2009 року спільно з позивачем, удаючи себе вільною від шлюбу, шляхом обману спонукала позивача до будівництва за його кошти нерухомого майна. Крім того, як стало відомо після відкриття провадження у справі, а саме 06.08.2021 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1888 продав спірне майно [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить визнати договір дарування садового будинку №1983, укладений 07.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. недійсним з моменту його укладення; скасувати реєстраційний запис про право власності №38053065 від 07.09.2020 року 11:35:06 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; визнати договір купівлі-продажу садового будинку укладений 06.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. недійсним з моменту його укладення; скасувати реєстраційній запис про право власності №43370742 від 06.08.2021 року 14:24:06 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; визнати право власності [PERSON] на 1/2 частку садового будинку загальною площею 175 кв.м. реєстраційний номер 1023251232218, та прибудинкових споруд (навіс, ворота, огорожа, хвіртка, вимощення, стінка підпірна, каналізаційні споруди), що розташовані по [ADDRESS] ; скасувати реєстраційний запис №16327828 про право власності, вчинений 06.09.2016 року 09:37:34 державним реєстратором КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації Київської області» Князевою І.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 12.07.2022 року адвокат Коломієць Т.О., яка здійснює представництво [PERSON] та [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву від 25.01.2022 року, відповідно до якого [PERSON] не вбачає підстав для задоволення позову, вважає його необґрунтованим з наступних підстав. Звертаючись до суду позивач стверджує про наявність фактичних шлюбних стосунків з [PERSON] у період з березня 2009 року, однак жодного підтвердження суду не надано. З 10.02.1990 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , тобто усе майно набуте під час дії шлюбу [PERSON] та [PERSON] не підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером 3221888000:24:009:0002 набута [PERSON] на підставі договору дарування №178 від 24.04.2015 року та є особистою приватною власністю останньої. [PERSON] не обґрунтував та не надав доказів, що садовий будинок та прибудинкові споруди набуті в результаті спільної з [PERSON] праці, за рахунок спільних трудових зусиль та під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач дізнався про нібито порушене його право на майно ще 06.09.2016 року, під час реєстрації права власності на садовий будинок та присадибні споруди, а ще раніше про договір дарування земельної ділянки від 24.04.2015 року, тобто позивачем пропущено строк позовної давності, який [PERSON] просить застосувати. 29.08.2022 року протокольною ухвалою суду, на підставі клопотання сторони позивача, відповідно до п.4 ч.1 ст.197 ЦПК України, залучено до справи співвідповідача [PERSON] . 08.02.2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, підтримали та просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Коломієць Т.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву від 25.01.2022 року, та просить відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Крім того, відповідач не скористалась своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, до спірних правовідносин застосовуються норми встановлені Сімейним кодексом України. Згідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності [PERSON] на 1/2 частку садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сторона позивача посилається на те, що вказаний садовий будинок набутий [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання, та належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до статті 74 СК України. На підтвердження вказаних доводів, як на доказ спільного проживання, [PERSON] посилається на письмові пояснення [PERSON] , які надані останньою ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області капітану поліції Марценюку О.Г., відповідно до яких з 2010 року [PERSON] проживала спільно із [PERSON] до 2020 року, за час спільного проживання вони побудували будинок. Однак, як встановлено під час розгляду справи, [PERSON] з 10.02.1990 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого 10.02.1990 року. Вказаний шлюб припинився у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 15.03.2018 року. Крім того, сторона позивача звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності на 1/2 частку майна в порядку статті 74 СК України, не просить встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків Тобто, визнати майно набутим за час спільного проживання, чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можливо лише шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 11.02.2021 року справа №158/431/19, для вирішення майнового спору між чоловіком та жінкою, які не перебували в зареєстрованому шлюбі суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в період, протягом якого було набуте майно. Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності останнього на 1/2 частку садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання договору дарування садового будинку №1983, укладеного 07.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. недійсним з моменту його укладення; скасування реєстраційного запису про право власності №38053065 від 07.09.2020 року 11:35:06 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; визнання договору купівлі-продажу садового будинку укладений 06.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. недійсним з моменту його укладення; скасування реєстраційного запису про право власності №43370742 від 06.08.2021 року 14:24:06 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд дійшов до наступного. 07.09.2020 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) укладено договір дарування садового будинку, який зареєстровано в реєстрі за №1983. Відповідно до договору дарування садового будинку, дарувальник дарує та передає в дар, а обдарований приймає в дар садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Садовий будинок, що є предметом цього договору, знаходиться на земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, «Вишневий» садівниче товариство, площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, яка є об`єктом окремого договору дарування земельної ділянки. Садовий будинок, належить [PERSON] на праві власності, право власності на садовий будинок зареєстровано [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Київська область, 06.09.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1023251232218, номер запису про право власності: 16327828. 07.09.2020 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) укладено договір дарування земельної ділянки, який зареєстровано в реєстрі за №1984. За умовами договору дарування земельної ділянки, дарувальник дарує та передає в дар, а обдарований приймає в дар земельну ділянку, площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, «Вишневий» садівниче товариство. Цільове призначення земельної ділянки: 01.06 для колективного садівництва. На земельній ділянці, що є предметом цього договору знаходиться садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , яки є об`єктом окремого договору дарування садового будинку, посвідченого Рохмановою О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.09.2020 року, за реєстровим №1983. Земельна ділянка, яка відчужується, належить [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого Бойко\~Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.04.2015 року, за реєстровим №178 та державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №157470, виданого Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області 14.09.2006 року. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2015 року, Бойко Л.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 624492532000, номер запису про право власності: 9470447. Крім того, 06.08.2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, який зареєстровано в реєстрі за №1888. Відповідно до вказаного договору, продавець продає та передає, а покупець купує та приймає садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Садовий будинок, що є предметом цього договору, знаходиться на земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, «Вишневий» садівниче товариство, площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, яка є об`єктом окремого договору купівлі-продажу земельної ділянки, який укладається разом з відчуженням цього будинку. Відчужуваний садовий будинко належить продавцю, на підставі договору дарування садового будинку, посвідченого Рохмановою О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.09.2020 року, за реєстровим №1983. 06.08.2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстра за №1889. Відповідно до вказаного договору продавець, продає та передає, а покупець купує та приймає земельну ділянку, площею 0,1199 га, кадастровий номер 3221888000:24:009:0002, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, «Вишневий» садівниче товариство. Відчужувана земельна ділянка належить продавцю, на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого Рохмановою О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.09.2020 року, за реєстровим №1984. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 3 статті 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсним договору дарування садового будинку від 07.09.2020 року, сторона позивача посилається на те, що [PERSON] з метою уникнення поділу спільно створеного із [PERSON] нерухомого майна, уклала договір дарування садового будинку №1983 на користь сина [PERSON] , внаслідок чого останній неправомірно набув у власність садовий будинок, оскільки [PERSON] укладаючи договорі дарування повідомила нотаріусу неправдиву інформацію, а саме, що предмет договору дарування садового будинку не є сумісною власністю дарувальника та третіх осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на садовий будинок або його частку. Разом з тим, позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку від 06.08.2021 року, сторона позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] укладаючи з [PERSON] договір купівлі-продажу, повідомив приватному нотаріусу неправдиву інформацію, а саме про відсутність судового спору відносно спірного майна. Якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч.1 ст.230 ЦК України). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до ст.ст.229\~-\~233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Судом не встановлено жодних підстав та обставин вважати, що оспорювані договори дарування та купівлі-продажу, вчинені під впливом обману. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування садового будинку від 07.09.2020 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку від 06.08.2021 року, і як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог щодо вилучення (скасування) державної реєстрації права власності на садовий будинок, оскільки останні є похідними від вимоги щодо визнання правочину недійсним. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 9 статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.. Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.11.2022 року.

Outcome: dismissed