Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

25.07.2023 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.07.2023 року суддею отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача, та цього ж дня ухвалою судді відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено на 16:00 год. 22 серпня 2023 року. 22.08.2023 року розгляд справи було відкладено на 13:00 год. 12.09.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача. В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.07.2016 року. Відповідач при\~підписанні анкети-заяви\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Тарифами»,\~які викладені\~на банківському\~сайті,складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 31000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі, мінімального обов`язкового платежу. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Разом з тим, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на 29.01.2023 року, виникла заборгованість у розмірі 32371,28 грн., яка складається із наступного: 29265,09 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту; 3106,19 грн. - суми заборгованості за простроченими відсотками. Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. Представник позивача Індусов М.В. в судовому\~засіданні підтримав\~заявлені позовні\~вимоги,\~надавши пояснення,\~відповідно викладеним\~в позовній\~заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, та не повідомив суд про поважні причини неявки. Відзив на позовну заяву не надав (а.с.83-84, 103,108). У зв`язку\~з повторною\~неявкою відповідача,\~належним чином\~повідомленого про\~час і\~місце судового\~засідання,\~від якого\~не надійшло\~заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутності,\~який не\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~суд,\~відповідно до\~вимог ст.\~280-282\~ЦПК України,\~постановив ухвалу\~про заочний\~розгляд справи\~на підставі\~наявних у\~справі доказів,\~оскільки представник\~позивача не\~заперечує проти\~такого вирішення\~справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2016 року відповідач звернувся до позивача з Анкетою-заявою, відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (а.с.25-26). Довідкою позивача підтверджується, що за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , відповідачу були надані наступні кредитні картки: - [NUMBER] дата відкриття 23.01.2016 року, термін дії 01/20, тип карти: «Універсальна»; - [NUMBER] дата відкриття 20.09.2018 року, термін дії 06/22, тип карти: «Універсальна Голд»; - [NUMBER] дата відкриття 21.07.2021 року, термін дії 08/25, тип карти: «Універсальна» (а.с.24). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, 07.07.2016 року відбувся старт карткового рахунку за кредитною карткою № [NUMBER] з кредитним лімітом 5000,00 грн. В подальшому, розмір кредиту збільшувався, та 21.07.2012 року розмір кредитного ліміту збільшився до 31000,00 грн. З 26.12.2022 року кредитний ліміт становив - 0,00 грн.(а.с.23). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за договором\~№ б/н\~від 01.07.2016\~року,\~укладеного між\~ПриватБанком та\~клієнтом \~ [PERSON] ,\~та випискою\~по рахунку,\~станом на\~29.01.2023 року\~за відповідачем\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~32371,28грн.,\~яка складається\~з наступного:\~29265,09 грн.\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту\~та 3106,19\~грн.\~-\~заборгованість за\~простроченими відсотками(а.с.8-22). До матеріалів справи представником позивача долучено виписку за договором № б/н за період з 23.01.2016 року по 31.01.2023 року зі змісту якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами банку (зняття готівки в банкоматі, оплата в кафе, ресторані, оплата товарів та продуктів харчування, інші витрати), останній раз зарахував переказ на картку 02.11.2022 року у сумі 1104,0 грн. (а.с.17,87). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.3.2.4. Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: - у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; - у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3. Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4. Договору (а.с.27-62). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, на підставі ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, їх взаємозв`язок у сукупності, та вважає, що вони є достатніми для вирішення справи по суті. Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору отриману грошову суму, та винагороду за користування грошима на користь кредитора, відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України) Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 599 ЦК України, передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст. 615 ЦК України). За вимогами частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як встановлено судом, 01.07.2016 року відповідач звернувся із заявою до позивача з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим, в заяві-анкеті від 01.07.2016 року зазначив свої персональні дані, контактну інформацію, інформацію про працевлаштування, додаткові відомості. Анкета-заява містить підпис відповідача та представника банку (а.с.25-26). За кредитним договором відповідачеві була надана кредитна картка Універсальна: [NUMBER] термін дії 01/20 (а.с.24). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, - 23.01.2016 року відбувся старт карткового рахунку за кредитною карткою № [NUMBER] . 07.07.2016 року відбулася зміна кредитного ліміту, який становив 5000 грн. В подальшому, розмір кредитного ліміту збільшувався, та 21.07.2021 року становив 31000,00 грн. Потім, відбулося зменшення кредитного ліміту, та 26.12.2022 року кредитний ліміт становив - 0,00 грн. (а.с.23). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.07.2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , та випискою по рахунку, станом на 29.01.2023 року за\~відповідачем утворилась\~заборгованість у\~розмірі 32371,28грн.,\~яка складається\~з наступного:\~29265,09 грн.\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту\~та 3106,19\~грн.\~-\~заборгованість за\~простроченими відсотками(а.с.12-22). Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, про що свідчить виписка по рахунку, та довідка про встановлення та зміну кредитних лімітів (а.с.17-23). Зазначені докази не спростовані відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, не надав своєчасно банку грошові кошти в необхідному розмірі для погашення заборгованості за кредитом, а також відсотками в результаті чого утворилась заборгованість . Правом, передбаченим п. 2.1.1.5.4. договору, щодо надання заяви про розірвання договору з банком, відповідач не скористався. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 32371,28 грн., за кредитним договором № б/н від 01.07.2016 року, підлягають задоволенню, оскільки зазначені суми підтверджені наданими позивачем розрахунком та випискою з карткового рахунку, та не спростовані відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2684,00 грн. судового збору, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у відповідному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved