Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

20 березня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В який позвач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №2344913 від 07.10.2019 року у розмірі 12 228,93 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5 000,00 грн., заборгованості за процентами - 2 400,00 грн., заборгованість за процентами на прострочену позику - 2 500,00 грн., заборгованість за 3 % річних - 596,43 грн., заборгованість за інфляційними витратами - 1 732,20 грн., стягнути суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 07 жовтня 2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] був укладений Договір позики № 2344913 шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття умов, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За цим договором відповідач отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн. зі строком користування 30 днів та сплатою процентів за ставкою 1,60% на день, а у разі прострочення позики застосовується процентна ставка 2,70% на день. Всупереч умовам кредитного договору [PERSON] не виконала свого зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 9 900 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 5 000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами - 2 4000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 2 500,00 грн. З огляду на це позивачем нараховані три проценти річних на суму боргу в розмірі 596,43 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1732,50 грн. Тому для відновлення порушеного права позивач вирішив звернутися до суду, що відповідно викликало необхідність понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. та оплату судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.03.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача, судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.09.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено,що 07 жовтня 2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] був укладений договір позики № 2344913, умовами якого Товариством надано відповідачу позику у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів. Відповідач зобов`язалась 06.11.2019 року повернути Товариству таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти за користування позикою за фіксованою ставкою 1,60% на день (а.с. 8). Відповідно до повідомлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС» за вих.№17/11-2022-4 від 17 листопада 2022 року, вказаною фінансовою установою на виконання доручення ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 07.10.2019 був проведений успішний переказ суми 5000,00 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно довідки про ідентифікацію, підтверджено, що позичальник [PERSON] під час укладання договору позики № 2344913 від 07 жовтня 2019 року була ідентифікована 07.10.2019 року за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора [NUMBER], надісланого на електронну адресу [INFO] , що є належним та допустимим доказом на підтвердження укладання між сторонами вказаного правочину (а.с. 11). У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню позики та сплаті процентів за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином позикодавець ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» правомірно набув право вимоги стягнення суми позики з відповідача відповідно до умов договору. Що ж стосується розміру процентів за користування позикою, то у визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідач повинен сплатити на користь позикодавця, суд виходить з такого. В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом позикодавець ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був наділений лише у період 30 календарних днів, починаючи з дня видачі позики, що було узгоджено сторонами договору позики № 2344913 від 07 жовтня 2019 року. За період користування позикою [PERSON] повинна була сплатити на користь позикодавця проценти в сумі 2 400,00 грн. (5000,00 грн. х 1,60% = 80 грн. х 30 днів = 2 400,00 грн.). Але свого обов`язку відповідач не виконала, позику і проценти за користування нею не сплатила. Представник позивача у позові стверджував, що позичальник ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» мала право на нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування простроченою позикою за ставкою 2,70% на день. Але, як вже було зазначено вище, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення у позикодавця права на нарахування процентів за користування позикою протягом строку, який перевищує встановлений договором позики 30-денний календарний строк. 03.04.2017 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор) укладено договір факторингу № 03042017. Додатковою угодою №1 до договору факторингу внесено зміни до п.8.2 , яким визначено строк дії договору та порядок продовження його дії (а.с. 13-21). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а Новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №3 до цього Договору. 20.02.2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги № 95, відповідно до якого право вимоги за Договором позики № 2344913 від 07.10.2019 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (а.с. 22) Отже, право вимоги за Договором позики перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за Реєстром передачі прав вимоги № 95 починаючи з 20.02.2020 року. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України). Згідно змісту ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, сума наданої позики, кредиту, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі зазначеного, суд вважає, що за договором позики з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 7400,00 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 5000,00 грн. та процентів за користування коштами в сумі 2400,00 грн.. При цьому в силу вимог законодавства проценти які нараховані після строку дії договору в сумі 2500,00 грн. не підлягають стягненню. Крім того, враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційними витратами відповідно до ст. 625 ЦК України. Так позивачем визначено період прострочення виконання зобовязання щодо нарахування 3% річних з 20.02.2020 по 23.02.2022 включно, що дорівнює 735 днів. Розмір 3% річних за вказний період складає 447, 07 грн. (7400х735х3/100/365) Інфляційні витрати позивачем нараховано з березня 2020 по лютий 2022 року. Відповідно до інформації з офіційного сайту Міністерства фінансів України рівень інфляції визначено за 2020 березень квітень травень червень липень серпень вересень жовтень листопад грудень - всього 100,8 100,8 100,3 100,2 99,4 99,8 100,5 101,0 101,3 100,9 - 105,0. Розмір інфляційних витрат з березня по грудень 2020 року становить 370 грн. (7400х105,0/100-7400) За 2021 рік загальний рівень інфляції складав 110,00. Розмір інфляційних витрат за 2021 рік становить 740 грн. (7400х110,0/100-7400). Рівень інфляції за січень 2022 - 101.3, за лютий 2022 - 101.6 загальний рівень -102,9. Розмір інфляційних витрат за січень, лютий 2022 року становить 214,60 грн. (7400х102,9/100-7400). Загальний розмір інфляційних втрат з березня 2020 по лютий 2022 року становить 1324,60 грн.. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»» засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 9 171, 67 грн. станом на 23.02.2022 року, в тому числі: заборгованість за основним боргом - 5 000,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 2 400,00 грн., 3 % річних- 447,07 грн., інфляційні витрати - 1324,60 грн. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 01.11.2022 року між Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений договір про надання правової допомоги №01112022-1. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: - Копію Акту № 2 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги №01112022-1 від 01.11.2022, укладеного між ТОВ ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» від 01.12.2022 (а.с. 27). - Копію Акту № 12 від 20.02.2023 прийому-передачі наданої правової допомоги, відповідно до якого АО «Правовий Діалог» відповідно до якого підготовлено та подано до суду позов до [PERSON] (а.с. 28.) - Копію наказу № ПД000000002 від 13.08.2021 про прийняття адвоката Мартиненка В.В. на роботу з 16.08.2021 до АО «Правовий Діалог» (а.с. 29) - Копію платіжного доручення № 10260 від 09.03.2023 про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь АО «Правовий діалог» 9 000,00 грн. за правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги №01112022-1 від 01.11.2022 (а.с.30). Як встановлено, позивач ТОВ «ФК«Профіт Капітал» звернувся з позовом та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства 12 228,93 грн. Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на суму 9 171, 67 грн., що відповідає 75% від ціни позову. Як зазначено в п.п. 35, 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 6750,00 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги на 75,00 % від заявлених в позові, розмір судового збору який підлягає розподілу між сторонами та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2 013,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial