Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій просить на підставі ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, накладену на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.04.2007 за № 4846867 реєстратором Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, не вказано, 29.04.1982, Дрогобицьке відділення Будбанку. В обгрунтування позову зазначає, що їй належить житловий будинок [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2023 після смерті батька [PERSON] , виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Петрів В.Я. Право власності зареєстровано нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 2691640346020. Вказує, що в червні 2023 року звернулася до нотаріуса з питань оформлення договору дарування належного їй житлового будинку на дітей, з огляду на військову агресію росії в Україні, погіршення самопочуття з віком. Вказує, що під час перевірки документів нотаріус виявила що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявна заборона на нерухоме майно, накладена Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки: 337120024 від 27.06.2023 вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: 20.04.2007 за № 4846867 реєстратором: Перша Дрогобицька державна нотаріальна контора було накладено заборону на нерухоме майно. Об?єкт обтяження: адреса: [ADDRESS] . Підстава обтяження: повідомлення, не вказано, 29.04.1982, Дрогобицьке відділення Будбанку. Власник: [PERSON] . Позивач зазначає, що про наявність зазначеної заборони на будинок їй відомо не було, батько також ніколи не повідомляв її про те, що за ним обліковується якась заборгованість. У відповідності до офіційної інформації, Будбанк СРСР було повністю ліквідовано у 1987 році, правонаступників в Україні цей банк не мав, його правонаступника, який би дав довідку про повне погашення позики та відсутність заборгованості, яка обліковується за батьком, немає. Враховуючи те, що на теперішній час надати документи, які стали підставою для накладення заборони у 1982 році неможливо з огляду на те, що такі не збереглися, а тільки залишився архівний запис, нотаріус, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття заборони на нерухоме майно - житлового будинку [ADDRESS] , що обмежує моє право вільного володіння, користування та розпорядження майном, яке позивач успадкувала після смерті батька, тому просить позов задовольнити. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, з приводу задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 14.02.2023 № 322798074, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.06.2023 № 337120024 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2023 після смерті батька, [PERSON] . На вказане нерухоме майно накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4846867, зареєстровано: 20.04.2007 за № 4846867 реєстратором: Перша Дрогобицька державною нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення, не вказано, 29.04.982, Дрогобицьке відділення Будбанку; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний запис № 121780-351 від 29.04.1982 (а.с. 4-6). Відповідно до відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 10.08.2023 № 2959/01-30 в „Алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів, нерухомого майна за 1970-1995 роки" Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Львівської області на сторінці № 139 є запис: 1) Прізвище, ім?я та по-батькові особи, якій видана позика та номер реєстру - 4/82 [PERSON] . В „Реєстрі накладених і знятих арештів (заборон)" за 1971-1995 роки Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Львівської області, на сторінці № 110 є запис: 1. Пор. № - 4; 2. Назва банку, номер і дата повідомлення - Дрогобицьке відділення Будбанку; 3. Дата одержання повідомлення - 29.04.1982; 4. Дата накладення заборони - 29.04.1982; 5. Прізвище, ім?я та по батькові особи, яка одержала позику, та місце знаходження будівлі - [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий 23.06.1978 Суворовським РВВС [ADDRESS]. Документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна гр. [PERSON] на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву не передавалися (а.с. 19). Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється „згідно із законом" та не може розглядатись як „необхідне в демократичному суспільстві" (див. рішення від 18.12.2008 у справі „Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й „необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати „нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі „Зехентнер проти Австрії" (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Таким чином, обтяження приватного нерухомого майна [PERSON] має бути обґрунтованим, оскільки безпідставне втручання у приватну власність особи, порушує її право на мирне володіння майном. Згідно з ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно з відповіддю Національного Банку України від 20.07.2023 „Про розгляд адвокатського запиту" згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 07.04.1959 „Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень" та Постанови Ради Міністрів СРСР від 07.04.1959 № 369 „Питання, пов?язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень" функції Сільгоспбанку комунальних банків СРСР покладено на Будбанк СРСР та Держбанк СРСР. Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 № 821 „Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки" (далі - Постанова № 821) реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промисловобудівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). У зв?язку з реорганізацією банківської системи СРСР у 1987 році Будбанк СРСР був реорганізований у Промбудбанк СРСР. Пунктом 8 Постанови № 821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Згідно з пунктом 2 Постанови Верховної Ради Української РСР „Про порядок введення в дію Закону України „Про банки і банківську діяльність" від 20.03.1991 № 873-XII Український республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку „Укрпромбудбанк" з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами оголошений Верховною Радою України власністю України. 27.09.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного комерційного промислового-будівельного банку України (далі -Промбудбанк України), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 1. 09.04.1992 Національний банк України анулював реєстрацію Промбудбанку України (протокол засідання Правління Національного банку України від 09.04.1992 № 1), про що здійснено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків. Станом на дату надання відповіді Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, який став правонаступником Промбудбанку України (а.с. 25). Таким чином, анулювання реєстрації Промбудбанку України, тобто ліквідацію Промбудбанку України, який був правонаступником Промбудбанку СРСР, а той в свою чергу - правонаступником Будбанку СРСР, було проведено без правонаступництва. З врахуванням даних обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження належного їй нерухомого майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, так як спрямовані на ефективне відновлення її порушених прав, безпідставне обтяження нерухомого майна [PERSON] порушує її право на мирне володіння належного їй об`єкту нерухомості. Враховуючи наведене,

Outcome: approved