Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи її тим, що в 2006 році вона з [PERSON] уклала усний договір про купівлю нежитлової будівлі - телятника, розташованої за адресою: [ADDRESS] і сплатила за неї йому кошти у розмірі 10000 гривень, про що свідчить розписка [PERSON] , якою він підтверджує, що отримав від неї кошти в рахунок договору купівлі - продажу нежитлової будівлі - телятника, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу нежитлова будівля телятника була відділена в рахунок належному йому майнового паю, що підтверджується витягом із протоколу № 4 від 06 березня 2006 року зборів уповноважених членів співвласників ПСП «Авангард» с. Ставки Бершадського району Вінницької області, де вказано, що виділяється 14 будівля телятника. Але оформити договір купівлі - продажу вони не змогли, оскільки відповідач повинен був отримати правовстановлюючі документи на дану частину нежитлової будівлі на підставі протоколу, яким йому було передано дане нерухоме майно. Вона погодилась почекати поки він оформить відповідні документи для подальшого нотаріального оформлення договору купівлі - продажу. Оскільки в неї була необхідність як найшвидше використовувати дане приміщення у своїх цілях, тому і кошти за нього відповідачу сплатила одразу. Починаючи з 2006 року вона постійно користується даною частиною будівлі. На протязі 17 років, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном - нежитловою будівлею телятника, використовує її в своїх цілях. Крім того, вона доглядає за даним приміщенням, робить поточний ремонт, її право на користування даним приміщенням ніхто не оспорював за всі роки. Вона виготовила технічну документацію на дану частину будівлі в 2010 році, що підтверджується технічним паспортом виданим КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» від 25 жовтня 2010 року, але не може оформитись в правах власника, так як відповідач не оформив документів на право власності на дану частину нежитлової будівлі, тому змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю - телятника, площею 575,5 кв. м. що значиться в плані літера «А», навіс -а, навіс - а1, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] в рахунок належному йому майнового паю, була виділена нежитлова будівля телятника загальною площею 575,5 кв. м., що підтверджується витягом із протоколу № 4 від 06 березня 2006 року зборів уповноважених членів співвласників ПСП «Авангард» с. Ставки Бершадського району Вінницької області, де вказано, що виділяється 14 будівля телятника. Позивач стверджує, що в 2006 році вона з [PERSON] уклала усний договір про купівлю нежитлової будівлі - телятника, розташованої за адресою: [ADDRESS] і сплатила за неї йому кошти у розмірі 10000 гривень, про що свідчить розписка [PERSON] , якою він підтверджує, що отримав від неї кошти в рахунок договору купівлі - продажу нежитлової будівлі - телятника, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2006 року, тобто протягом 17 років, [PERSON] добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном - нежитловою будівлею телятника, використовує її в своїх цілях. Крім того, вона доглядає за даним приміщенням, робить поточний ремонт, її право на користування даним приміщенням ніхто не оспорював за всі роки. Позивач виготовила технічну документацію на дану частину будівлі в 2010 році, що підтверджується технічним паспортом виданим КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» від 25 жовтня 2010 року, але не може оформитись в правах власника, оскільки відповідач не оформив документів на право власності на вказане майно. Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею - телятником, розташованою за адресою: [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше як 10 років, у зв`язку із чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved