Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] з 01.11.2018. 19.11.20218 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових території № Л85-Б/168, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечувати надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкової території у житловому будинку в буд [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась забезпечувати своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі виконує умови договору та не в повному обсязі сплачує за надані позивачем послуги, в зв`язку з чим станом на 21.05.2023 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 6 441,61 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку зазначену суму заборгованість. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн покласти на відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 26.06.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, із заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження не звертались. На підставі положень статей 274-279 ЦПК України та з урахуванням відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач подала до суду заяву, у якій просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку із сплатою нею вказаної у позові заборгованості у повному обсязі. Судові витрати просить покласти на позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону). Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] з 01.11.2018. 19.11.20218 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових території № Л85-Б/168, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечувати надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкової території у житловому будинку в буд [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась забезпечувати своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі виконує умови договору та не в повному обсязі сплачує за надані позивачем послуги, в зв`язку з чим станом на 21.05.2023 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 6 441,61 грн. Відповідач у встановленому законом порядку не відмовилась від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. Разом з тим, відповідач не сплатила вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить за грудень 2022 року у розмірі 311,78 грн, за лютий 2023 у розмірі 2 554,89 грн, за березень 2023 року у розмірі 2 274,42 грн, за квітень 2023 року у розмірі 1 300,52 грн., загальний розмір заборгованості складає 6 441,61 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, відповідач споживає житлово-комунальні послуги, що надаються позивачем та визнає наявну у нього перед надавачем послуг заборгованість. Вказана обставина підтверджується сплатою заборгованості за надані послуги у розмірі 6 441, 61 грн 28.07.2023 року, що підтверджується квитанціями на суму 2 554,89грн, 311,78 грн, 2 274,42 грн, 1 300,52 грн., наданими у розпорядження суду відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, після відкриття провадження у справі у зв`язку із сплатою відповідачем наявної у неї перед позивачем заборгованості у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями, суд приходить до висновку про відсутність спору між сторонами у справі про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 6 441, 61 грн. Однак, якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження №61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження №61-9658св20), від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц (провадження №61-21649св19). Таким чином, сама по собі сплата відповідачем заборгованості, після відкриття провадження у справі, за відсутності заяви позивача про закриття провадження у справі ,залишення позову без розгляду, відмови від позову, не є підставою для застосування у даному випадку положень ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, тобто виконанням відповідачем заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості у розмірі 6 441,61 грн. Стосовно стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає, що вимоги про розподіл судових витрат не є позовними вимогами. При цьому суд ухвалюючи судове рішення повинен вирішити питання про розподіл судових витрат. З урахуванням встановлених обставин, сума відповідних витрат у розмірі 5 000,00 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, оскільки саме через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем як надавачем послуг ТОВ «УПРАВСЕРВІС-ГОЛОСІЇВ» ініціювало подачу позову про стягнення заборгованості до суду. Оскільки унаслідок задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відповідачем після пред`явлення Товариством позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. 01.09.2023 позивачем подано до суду заяву про розподіл судових витрат. Так, сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією договору про надання правничої допомоги від 07.06.2023 року; копією акту наданих послуг від 31.08.2023 року; копією платіжного доручення №2707 від 31.08.2023 року; копією ордеру серії АІ №1366886 від 07.06.2023 року та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Поряд із цим, відповідачем не було заявлено про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, як це передбачено ст. 137 ЦПК України, помилково вважаючи, що такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем. За таких обставин суд

Outcome: approved