Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. 03 березня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просить визнати за ним право особистої власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вищевказане майно було збудоване ним за особисті кошти, шляхом внесення пайових внесків під час будівництва квартири, а також внески повністю сплачені ним 18.09.2020 року, тобто ще до реєстрації шлюбу з відповідачем у 29.12.2021 року. 15.09.2020 р. Позивач уклав з ОК "ЖБК "ФЕМЕЛІ СІТІ" договір про сплату пайових внесків №13/6 за змістом якого Кооператив за рахунок внесків його учасників зобов`язується організувати будівництво багатоквартирного житлового будинку в житловому мікрорайоні «Володимирський» смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, ввести його в експлуатацію та після цього передати Позивачу у власність за умови сплати пайових внесків у 100% розмірі квартиру загальною ПЛОЩЕЮ 72,7 кв.м за №162, розташовано на 9 поверсі 2 блоку-секціі за будівельною адресою: [ADDRESS] . Згідно договору загальна вартість пайового внеску складає 872 400 грн. та повинна бути сплачена не пізніше 18.09.2020 року. 18.09.2020 року Позивач повністю сплатив пайовий внесок у розмірі 872 400 грн., що підтверджується квитанцією банку №307Т02RTMA від 18.09.2020 року та довідкою Кооперативу №12 від 23.09.2020 року Кооператив підтвердив внесення зазначеного пайового внеску. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 29.12.2021 року, а рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2022 року було розірвано. 28.06.2022 року приватним нотаріусом, як державним реєстратором було зареєстровано за Позивачем право власності на квартиру, тобто під час шлюбу. За словами позивача, відповідачка не визнає його прав на квартиру, оскільки право власності на квартиру набуте під час шлюбу з нею, а тому є спільним майном подружжя. Тому позивач був вимушений звернутись до суду із позовною заявою, оскільки він обмежений у своєму праві розпоряджатись квартирою. Представник позивача у судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вжив всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача, тому вважає можливим розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи,суд вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2022 року було розірвано. Шлюб між сторонами розірвано 10.01.2023 року, з моменту набрання рішенням суду законної сили. 28.06.2022 року приватним нотаріусом ДМНО Іванютіним-Сандомирським Леонідом Олеговичем за позивачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Кооперативу №12 від 23.09.2022 року, виданої ОК ««ЖБК» ФЕМЕЛІ СІТІ», квартира за адресою [ADDRESS] . Позивачем, як асоційованим членом кооперативу, пайові внески в повному обсязі сплачені. Відповідно до ст. 60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, СК фактично встановлює презумпцію права спільної власності на майно, яке набуто за час шлюбу. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.02.2020 р. у справі №405/3904/17, «Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або пращею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане». Враховуючи викладене, сам факт реєстрації (набуття у власність) Квартири в період шлюбу не є підставою для визнання її спільною сумісною власністю, адже Позивач вступив до Кооперативу та повністю сплатив пайовий внесок ще до реєстрації шлюбу зі своїх особистих коштів, що підтверджується наведеними раніше довідками кооперативу та банківською квитанцією Таким чином, Квартира є особистою приватною власністю Позивача. Зазначене також підтверджується й приписами ч. 1 ст. 57 СК, згідно з якими, Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи викладене, кошти, які були сплачені в якості пайового внеску до Кооперативу, були особистою приватною власністю Позивача, адже на момент сплати Сторони не перебували у шлюбі. На підставі викладеного, суд вважає доведеним той факт, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виникло у [PERSON] ще до реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , а тому вказана квартира є особистою приватною власністю позивача, оскільки був придбаний ним за особисті кошти до укладення шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved