Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

02.08.2023 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до Запорізької обласної ради, третя особа Комунальний заклад «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав таке. Розпорядженням Голови Запорізької обласної ради від 26.05.2023 року за № 84-к Позивачку призначено директором Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради. 01.06.2023 до трудової книжки Позивачки Запорізькою обласною радою внесено запис про призначення на посаду. 27.06.2023 року Позивачка подала заяву до Запорізької обласної ради про припинення контракту та звільнення із займаної посади за згодою сторін, що передбачено пунктом 5.2.2.контракту та ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Дана заява не була розглянута обласною радою, оскільки не було проведено сесію ради, про що 29.06.2023 їй направлено лист отриманий того ж дні наручно. 27.07.2023 року Позивачка подала до Запорізької обласної ради заяву про звільнення її із займаної посади на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14 років. Дана заява також не була розглянута, оскільки не було проведено сесію ради, про що 01.08.2023 отримано лист. Позивачка сумлінно виконувала свої трудові обов`язки, проте вимагає розірванні трудового договору, її намір підтверджено двома заявами про звільнення, які у встановленні законодавством строк не розглянуті по суті Запорізькою обласною радою. У зв`язку з тим, ще рішення про прийняття та звільнення її з посади може бути прийнято лише на сесії Запорізьке обласної ради, яка є органом управління Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради, а сесія не проводиться на протязі тривалого часу вона вимушена була звернутися до суду. Позивач просила суд визнати припиненими трудові відносини директора Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради [PERSON] з Комунальним закладом «Обласний центр патріотичного виховання молоді Запорізької обласної ради, з дня набрання рішення суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Судові витрати стягнути з Відповідача 15 серпня 2023 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрите спрощене позовне провадження по справі. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті. 21.08.2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просив здійснювати подальший розгляд справи за позовною вимогою викладеною в такій редакції: «Визнати припиненими трудові відносини директора Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради [PERSON] з Запорізькою обласною радою, з дня набрання рішення суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 30.08.2023 року до суду надійшов відзив Запорізької обласної ради, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні заявлених вимог. Ухвалою суду від 31.08.2023 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову. 05.09.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням зміненого предмету позову. У відзиві зазначав таке. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Запорізька обласна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції обласних рад віднесено вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про культуру». Комунальний заклад «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради (надалі - Заклад, Центр) є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, управління яким здійснює Запорізька обласна рада. Відповідно до п. 10.1. Статуту Закладу, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради від 26.06.2014 №44 «Про затвердження нової редакції статуту комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради», безпосереднє керівництво Центром здійснює його директор (виконуючий обов`язки директора). З директором укладається контракт. Директор Центру призначається на посаду і звільняється з посади рішенням Уповноваженого органу. Копія Статуту Закладу є в матеріалах справи, оригінал знаходиться у третьої особи. Враховуючи норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 26.05.2023 №84-к «Про призначення [PERSON] директором комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради» Моторну Ірину Миколаївну призначено директором комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради 01.06.2023 за строковим трудовим договором, без укладення контракту, на період дії воєнного стану на території України та 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану або до призначення іншої особи директором цього комунального закладу в установленому чинним законодавством України порядком (надалі - Розпорядження №84-к). 27 червня 2023 року на адресу Запорізької обласної ради від [PERSON] надійшла заява про звільнення з посади директора Закладу за угодою сторін п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) наступного робочого дня після написання заяви. Заява підписана Позивачкою та датована 27.06.2023. 29 червня 2023 року на адресу Запорізької обласної ради надійшла заява від [PERSON] оформлена листом Закладу від 28.06.2023 №66. У заяві [PERSON] зазначається про таке: «прошу надати мені документи на звільнення, а саме: розпорядження про звільнення з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради згідно заяви №1581/01-16 від 27.06.2023 для здійснення кінцевих розрахунків з бухгалтерією та трудову книжку згідно чинного законодавства. Прошу здійснити підготовку документів для видачі до 30.06.2023». Листом Запорізької обласної ради від 29.06.2023 №1581/01-16 Заклад повідомлено, що «звільнення за угодою сторін (п. 1ст. 36 КЗпП України) означає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди. Враховуючи заяву [PERSON] від 27.07.2023 виконавчим апаратом Запорізької обласної ради підготовлений проект рішення Запорізької обласної ради «Про звільнення [PERSON] з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку», яким передбачається звільнення [PERSON] 01.08.2023 року, за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП України, до догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Копія проекту рішення щодо звільнення [PERSON] додана Запорізькою обласною радою до матеріалів справи, оригінал знаходиться у Відповідача. Даний проєкт рішення оприлюднений на сайті Запорізької обласної ради 31 липня 2023 року та може бути переглянутий за посиланням. Листом Запорізької обласної ради від 01 серпня 2023 року №1814/01-16 [PERSON] повідомлено про підготовку проекту рішення про її звільнення. Подача [PERSON] заяви 27 липня 2023 року про звільнення з посади на підставі ст. 38 КЗпП України «у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку» свідчить, що Позивач більше не має наміру звільнятися за угодою сторін на підставі пункт 1 статті 36 КЗпП України, який [PERSON] , висловила у заяві від 27 червня 2023 року. У 2023 році головою Запорізької обласної ради тричі скликались сесії обласної ради, проте жодне пленарне засідання не було проведено, через недостатню кількість депутатів, які змогли прибути до місця проведення засідання обласної ради. Усі вищезазначені обставини у сукупності не дозволяли та не дозволяють своєчасно провести пленарне засідання обласної ради та розглянути питання звільнення [PERSON] з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради. Тож, заперечують проти доводів викладених в позовній заяві [PERSON] в частині «бездіяльності учасників щодо проведення сесії розгляду та прийняття рішення з цього питання» якою, на думку Позивача, порушуються її трудові права. Крім того зауважуємо, що вимоги про визнання незаконною бездіяльності Запорізької обласної ради по не проведенню пленарних засідань Позивачем не заявлялась, а отже не є предметом позову. Додатково повідомляють, що 17 серпня 2023 року [PERSON] подано заяву з проханням «погодити надання відпустки без збереження заробітної плати з 18.08.2023 по 15.11.2023 (на період дії воєнного стану). На період дії відпустки виконання обов`язків директора тимчасово покладено на [PERSON] , завідувача сектору духовно-патріотичного виховання». Така заява погоджена головою Запорізької обласної ради. Копія заяви [PERSON] від 17.08.2023 додана Запорізькою обласною радою до матеріалів справи, оригінал знаходиться у Запорізькій обласній раді. Звернення [PERSON] до суду з позовом про припинення трудових відносин свідчить, що Позивач має намір припинити існуючі трудові відносини з Запорізькою обласною радою. Враховуючи вищевикладене, Запорізька обласна рада заперечує проти доводів викладених в позовній заяві [PERSON] в частині бездіяльності Запорізької обласної ради, якою, на думку Позивача, порушуються її трудові права. У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, заяв щодо відкладення судового розгляду не надали. В матеріалах справи наявні заяви представника позивача та представника відповідача про розгляд провадження у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 4 ч. 1 cт. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Частиною першою ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповіде територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваженні місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. У ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, пи територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунально власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклад культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти праві комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Запорізька обласна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції обласних рад віднесено вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про культуру». Комунальний заклад «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, управління яким здійснює Запорізька обласна рада. Відповідно до п. 10.1. Статуту Закладу, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради від 26.06.2014 №44 «Про затвердження нової редакції статуту комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради», безпосереднє керівництво Центром здійснює його директор (виконуючий обов`язки директора). З директором укладається контракт. Директор Центру призначається на посаду і звільняється з посади рішенням Уповноваженого органу. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ був затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022. В подальшому воєнний стани в України неодноразово продовжувався. Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Цей Указ затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27.07.2023. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 10 та абз. 2 ч. 7 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану. Отже, відповідно до зазначених норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану» голові обласної ради у період дії воєнного стану надані повноваження щодо призначення на посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, які є об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад. При цьому цим законом голові обласної ради не надано повноваження на звільнення таких керівників комунальних підприємств, установ, організацій. У зв`язку з чим, звільнення таких керівників відбувається органом місцевого самоврядування відповідно до п.20 ч.І ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким до компетенції обласних рад віднесено вирішення питання призначення і звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про культуру». Тож звільнення директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради можливе лише за рішенням Запорізької обласної ради. Враховуючи норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 26.05.2023 №84-к «Про призначення [PERSON] директором комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради» Моторну Ірину Миколаївну призначено директором комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради 01.06.2023 за строковим трудовим договором, без укладення контракту, на період дії воєнного стану на території України та 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану або до призначення іншої особи директором цього комунального закладу в установленому чинним законодавством України порядком (надалі - Розпорядження №84-к). 01.06.2023 до трудової книжки Позивачки Запорізькою обласною радою внесено запис про призначення на посаду. Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Частина перша статті 38 КЗпП України передбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина друга статті 38 КЗпП України). 27 червня 2023 року на адресу Запорізької обласної ради від [PERSON] надійшла заява про звільнення з посади директора Закладу за угодою сторін п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України наступного робочого дня після написання заяви. Заява підписана Позивачкою та датована 27.06.2023. 29 червня 2023 року на адресу Запорізької обласної ради надійшла заява від [PERSON] оформлена листом Закладу від 28.06.2023 №66. У заяві [PERSON] зазначається про таке: «прошу надати мені документи на звільнення, а саме: розпорядження про звільнення з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради згідно заяви №1581/01-16 від 27.06.2023 для здійснення кінцевих розрахунків з бухгалтерією та трудову книжку згідно чинного законодавства. Прошу здійснити підготовку документів для видачі до 30.06.2023». Копія листа від 28.06.2023 №66 додана Запорізькою обласною радою до матеріалів справи, оригінал знаходиться у Відповідача та Закладі. Листом Запорізької обласної ради від 29.06.2023 №1581/01-16 Заклад повідомлено, що «звільнення за угодою сторін (п. 1ст. 36 КЗпП України) означає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору в визначений строк. 27.07.2023 року [PERSON] на адресу Запорізької обласної ради подано нову заяву про її звільнення «з посади директора Закладу 01.08.2023 року на підставі ст. 38 КЗпП у зв`язку із неможливістю продовжувати роботу по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку». Враховуючи заяву [PERSON] від 27.07.2023 виконавчим апаратом Запорізької обласної ради підготовлений проект рішення Запорізької обласної ради «Про звільнення [PERSON] з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку», яким передбачається звільнення [PERSON] 01.08.2023 року, за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП України, до догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Копія проекту рішення щодо звільнення [PERSON] додана Запорізькою обласною радою до матеріалів справи, оригінал знаходиться у Відповідача. Даний проєкт рішення оприлюднений на сайті Запорізької обласної ради 31 липня 2023 року та може бути переглянутий за відповідним посиланням. Скриншот з сайту на підтвердження оприлюднення проекту рішення додано Запорізькою обласною радою до матеріалів справи. Листом Запорізької обласної ради від 01 серпня 2023 року №1814/01-16 [PERSON] повідомлено про підготовку проекту рішення про її звільнення. Копія листа від 01.08.2023 № 1814/01-16 додана Запорізькою обласною радою до матеріалів справи. Подача [PERSON] заяви 27 липня 2023 року про звільнення з посади на підставі ст. 38 КЗпП України «у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку» свідчить, що Позивач більше не має наміру звільнятися за угодою сторін на підставі пункт 1 статті 36 КЗпП України, який [PERSON] , висловила у заяві від 27 червня 2023 року. Станом на час розгляду справи трудові відносини позивача з відповідачем не припинені, і позивач наполягає на їх припинені, про що, крім заяв на адресу відповідача, свідчить також і позовна заява подана до суду. Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Статтею 1.8 Регламенту роботи Запорізької обласної ради сьомого скликання, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради від 17.03.2016 №41 «Про регламент роботи Запорізької обласної ради сьомого скликання» (надалі - Регламент роботи ради), передбачено, що пленарні засідання обласної ради проводяться, як правило, у сесійній залі обласної ради. Сесійною залою обласної ради є Велика зала адміністративного будинку Запорізької обласної ради, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, просп. Соборний (колишній проспект Леніна), буд. 164. За кожним депутатом обласної ради у сесійній зал закріплюється комп`ютеризоване робоче місце. Пленарні засідання можуть проводитися в іншому місці за розпорядженням голови ради. В такому випадку, виїзне засідання ради проводиться із дотриманням вимог для проведення сесії згідно з цим Регламентом. Рішення від 17.03.2016 №41 зі змінами (від 27.02.2020 №98) знаходиться в загальному доступі - розміщено на сайті Запорізької обласної ради. Відповідно до ст.1.3. Регламенту роботи ради загальний склад обласної ради визначається радою і становить 84 депутати. Отже, для прийняття рішення за нього мають проголосувати 43 депутати Запорізької обласної ради. Місто Запоріжжя входить до складу території Запорізького району, який включений до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (зі змінами). Як зазначено відповідачем у відзиві, внаслідок ракетних обстрілів військовими російської федерації міста Запоріжжя адміністративна будівля Запорізької обласної ради, розташована за адресою: м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 164, в якому розміщена сесійна зала обласної ради та де мають проводитись пленарні засідання обласної ради, зазнала пошкоджень. Тож проведення пленарних засідань обласної ради у зазначеній будівлі становило та продовжує становити небезпеку як для депутатів Запорізької обласної ради, працівників виконавчого апарату Запорізької обласної ради, які забезпечують здійснення радою повноважень так і інших осіб, які запрошуються на пленарні засідання. Проведення пленарних засідань в іншому місці із дотриманням вимог для проведення сесії згідно з Регламентом роботи ради також ускладняються через загострення збройної агресії. До того ж, з початку військової агресії російської федерації проти України (яка триває вже більше року) майже 60% території Запорізького регіону є тимчасово окупованими російськими військами. При цьому не всі депутати обласної ради продовжують перебувати на території Запорізької області підконтрольній Україні, тому не мають можливості виконувати депутатські обов`язки в частині прийняття участі у засіданнях постійних комісій та пленарних засіданнях обласної ради. А неприбуття достатньої кількості депутатів обласної ради для участі у пленарному засіданні обласної ради призведе до відсутності кворуму, необхідного для проведення засідання та прийняття депутатами обласної ради рішень. У 2023 році головою Запорізької обласної ради тричі скликались сесії обласної ради, проте жодне пленарне засідання не було проведено, через недостатню кількість депутатів, які змогли прибути до місця проведення засідання обласної ради. Усі вищезазначені у відзиві на позов обставини у сукупності унеможливлюють своєчасність проведення пленарного засідання обласної ради та розгляд питання звільнення [PERSON] з посади директора комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради. [PERSON] , як керівник Комунального закладу не може ініціювати скликання сесії ради, а лише подати відповідні заяви для їх подальшого розгляду. Остання сесія Запорізької обласної ради проведена 15.03.2022 року, у другому кварталі 2022 року сесії ради не проводились, як і до сьогоднішнього дня. У зв`язку з тим, ще рішення про прийняття та звільнення [PERSON] з посади може бути прийнято лише на сесії Запорізьке обласної ради, яка є органом управління Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради, а сесія не проводиться на протязі тривалого часу вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач вимагає розірвання трудового договору, її намір підтверджено двома заявами про звільнення, які у встановленні законодавством строк не розглянуті по суті Запорізькою обласною радою. Отже, з огляду на ті обставини, що вимоги про визнання незаконною бездіяльності Запорізької обласної ради по не проведенню пленарних засідань Позивачем не заявлялась, ці обставини не є предметом позову, тому судом не встановлюються. При цьому, з огляду на те, що вирішення питання про звільнення позивача віднесено до виключної компетенції Запорізької обласної ради, неможливість проведення сесії та прийняття рішення з цього питання, фактично призводить до обмеження прав позивача вільно обирати місце роботи. Згідно з частиною першою\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року\~\~ № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~статтею 43 Конституції України\~право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. У постанові від 03 липня 2019 року в справі №61-11768св 18 Верховний Суд виклав позицію з цього питання та зазначив, що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatismutandisрішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. andOthersv. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkovv. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)). Частиною другою\~статті 5 ЦПК України\~встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21). Відповідно до вимог частини другої\~статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин директора Комунального закладу «Обласний центр патріотичного виховання молоді» Запорізької обласної ради [PERSON] з Запорізькою обласною радою у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових правовідносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих\~Конституцією України, а визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Право на працю є вільним, воно забезпечує можливість заробляти собі на життя, яке охороняється статтею 27 Конституції України. Ураховуючи, що позивач попередив відповідача про припинення трудових відносин двічі, тобто дотримався формальних процедур для прийняття уповноваженим органом рішення щодо звільнення, яке не було прийнято з незалежних від нього підстав, подальша праця може уважатися такою, що суперечить інтересам працівника та суперечить статті 43 Конституції України, відтак вимога в частині визначення дати звільнення з дня набрання законної сили рішення суду є обґрунтованою, не суперечить трудовому законодавству та не може бути обмежена. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов. З урахуванням задоволення позовних вимог та положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн. (а.с.22) .

Outcome: approved