Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У травні 2023 року адвокат Біліченко Олег Олександрович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 60000 грн. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначив, що [PERSON] у період з 2005 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на наступних підприємствах: 1) ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» - стаж 17 років 01 місяць; 2) ПрАТ «Запоріжкокс» - стаж 08 років, 09 місяців. Загальний стаж роботи на вказаних вище підприємствах в умовах шкідливих факторів - 25 років 10 місяців. 22.09.2022 року Позивач звільнився з ПАТ «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), наразі не працює. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.02.2023 № 5/73, виданого ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м. Київ) позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулнейропатія з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами); 2. хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст.; 3. Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихання. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.03.2023, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжкокс» (8 років 9 місяців), на ПАТ «Запоріжсталь» (17 років 01 місяць). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПрАТ «Запоріжкокс», ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК (вібрація, виробничий шум, запиленість повітря). Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААГ № 159884 від 08.05.2023 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125066 від 08.05.2023 - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 60 %. Отримання Позивачем професійного захворювання, і як насідок - 3 групи інвалідності та втрати професійної працездатності на 60 % - призводить до його фізичних та моральних страждань, так, позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки. Позивачу 45 років, з яких значну частину життя він пропрацював за робітничим професійним напрямом на підприємствах відповідачів, інших спеціальностей він не має. Однак, станом на теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи. З урахуванням наведеного, Позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 60000 гривень. Також просив стягнути витрати на правову допомогу. Представник відповідача 2 Савельєва Т.Д. подала до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнала, зазначивши, що позивач мав багаторічний стаж на підприємстві Відповідача, однак підприємство Відповідача не було останнім місцем роботи Позивача, де були ці фактори та умови для виникнення професійного захворювання. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складений на підприємстві ПАТ «Запоріжсталь». Натомість при працевлаштуванні Позивача на ПРАТ «Запоріжкокс» у позивача не було виявлено професійних захворювань, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з ПрАТ «Запоріжкокс» моральної шкоди. Крім того Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, а Позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці. За весь час роботи Позивач не заявляв про порушення зі сторони ПрАТ «Запоріжкокс» умов його праці. З боку ПрАТ «Запоріжкокс» санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, працівники завжди забезпечувались засобами індивідуального та колективного захисту. Зазначене свідчить про недбале ставлення Позивача до свого здоров`я. Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Вважає, що розмір моральної шкоди розрахований без урахування вимог розумності та справедливості, є значно завищеним. Також вважає завищеним розмір витрат на професійну правничу допомогу. 22.06.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважав судження Відповідача 2 помилковими, позовні вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представником Відповідача 1 Бузівською Н.М. подано відзив на позовну заяву, згідно якого просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Так, Позивач не надав до суду доказів, підтверджуючих провину Відповідача 1, а саме факт виникнення у Позивача професійного захворювання діями Відповідача1. Також, Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, при цьому, Позивач свідомо прийняв запропоновані умови праці. Протягом усього часу роботи Позивач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Вважає необхідним до спірних правовідносин застосувати ч. 2 ст. ст. 1193 ЦК України. Також вважає розмір моральної шкоди та розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним. 17.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його довірителя. Просив позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 15000 гривень. Представник відповідача 1 - Бузівська Н.М. у судове засідання не з`явилася. До канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача 2- Савельєва Т.Д. також подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 2005 року по 2022 рік працював на наступних підприємствах: 1) ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» - стаж 17 років 01 місяць; 2) ПрАТ «Запоріжкокс» - стаж 08 років, 09 місяців. Загальний стаж роботи на вказаних вище підприємствах в умовах шкідливих факторів - 25 років 10 місяців. 22.09.2022 року Позивача звільнився з ПАТ «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.10-11). Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.02.2023 № 5/73, виданого ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м. Київ) позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулнейропатія з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами); 2. хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст.; 3. Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихання (а.с. 12-14). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.03.2023, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжкокс» (8 років 9 місяців), на ПАТ «Запоріжсталь» (17 років 01 місяць). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПрАТ «Запоріжкокс», ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту ) та перевищення їх показників по ГДК (вібрація, виробничий шум, запиленість повітря) (а.с. 15- 20). Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААГ № 159884 від 08.05.2023 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с. 34). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125066 від 08.05.2023 - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 60 % (а.с. 34 - зворотній бік). Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 14.12.2022 умови та характер праці: - на ВАТ «Запоріжкокс» відносяться до 3.3 класу на робочому місці слюсаря з ремонту автомобілів, до 3.1. класу на робочому місці водія вантажного автомобіля, до 3.1. класу на робочому місці машиніста автовишки та авто підіймача, за ГКП № 248; - на ПАТ «Запоріжсталь» відносяться до 3.4 класу на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва, до 3.3. класу на робочому місці машиніста завалювальної машини (2016, 2021) та класу 3.4 (2011 р.), за ГКП № 248 (а.с. 19-23). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого виконання роботи на підприємствах відповідачів, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 08.05.2023 встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності 60 % із датою переогляду 01.05.2025. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідачів ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжкокс». Представниками відповідачів факт встановлення професійних захворювань позивачу [PERSON] внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на їх підприємствах фактично не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємствами не оскаржувався. Твердження представників відповідачів про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Доводи представників відповідачів про здійснення підприємствами компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Як встановлено судом та відображено у медичному висновку ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м. Київ) від 08.02.2023 року, позивачу встановлений діагноз професійних захворювань. Інвалідом третьої групи із встановленням 60 % втрати працездатності позивач визнаний 08.05.2023 року. Саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004р., справа №1-рп/2004, суд вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Крім того, обставини справи свідчать про те, що позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Окрім цього, позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Доводи представників відповідачів про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатним чоловіком у віці 45 років визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60 % професійної працездатності, йому протипоказана важка фізична праця, статико-динамічні навантаження, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати постійне джерело доходу, щоб належним чином утримувати себе та свою родину, вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 60000,00 грн., розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах. Так, загальний стаж роботи позивача [PERSON] на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 25 років 10 місяців, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 17 років 01 місяць, що становить 66,13%, на ПрАТ «Запоріжкокс» - 08 років 09 місяців або 33,87 %. Відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в сумі 39678,00 грн. (60000,00 грн. х 66,13%), з ПрАТ «Запоріжкокс» - 20322,00 грн. (60000,00 грн. х 33,87%). Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. На підставі викладеного, позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити у повному обсязі. Доводи представників відповідачів про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів на необхідність застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України, адже відповідачами не підтверджені жодними належними та допустимими доказами факти грубої необережності [PERSON] , які б сприяли виникненню або збільшенню шкоди для власного здоров`я, що, в свою чергу, вплинуло на втрату професійної працездатності. При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди, визначити її для стягнення з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Так, п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у розмірі 709 гривень 97 копійок; з Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» у розмірі 363 гривні 97 копійок. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень с. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О. та сплатив за це 15000 грн., з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву від ПрАТ «Запоріжкокс» склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив ПрАТ «Запоріжкокс» склало 2000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву від ПАТ «Запоріжсталь» склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив ПАТ «Запоріжсталь» склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 4000 гривень, Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги б/н від 11.05.2023, ордером АР №1120497 від 11.05.2023 року, Актом приймання виконаних робіт №1 від 30.06.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.07.2023 року (а.с. 84-87). Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, разом із цим, суд дійшов висновку про доцільність стягнення пропорційно з відповідачів на користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу без врахування 4000 гривень сплачених позивачем за представництво його інтересів адвокатом Біліченко О.О. у суді, оскільки судові засідання за участю представника позивача адвоката Біліченка О.О. не проводилисья, рішення ухвалено на підставі наявних матеріалів справи із врахуванням заяви позивача про розгляд справи На підставі викладеного та

Outcome: partial