Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі по тексту - відповідач), про стягнення незаконно отриманих грошових коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 12765, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Мілоан» заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименком Р.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та вчинялись виконавчі дії з метою примусового виконання виконавчого напису. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.04.2021 у справі № 209/3178/20, яке набрало законної сили, виконавчий напис від 20.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С., який зареєстрований в реєстрі за № 12765 визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач стягнуті за виконавчим написом грошові кошти отримав безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.08.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що позивачем не надано доказів щодо розподілу стягнутих сум, які були перераховані стягувачу, які є витратами виконавчого провадження, а які є винагородою приватного виконавця. Крім того, представник відповідача вважає, що договірний характер правовідносин, що виникли між сторонами, виключає застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 11.09.2023 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 20.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 12765, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Мілоан» заборгованості за кредитним договором. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. 26.08.2020 відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Постановою приватного виконавця від 29.09.2020 звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.04.2021 у справі № 209/3178/20, яке набрало законної сили, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працює в ТОВ «Виробниче підприємство «Дніпропластавтомат». Відповідно до довідки ТОВ «Виробниче підприємство «Дніпропластавтомат», із заробітної плати позивачки у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], здійснювались відраховування за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року в загальній сумі 7 615,00 грн, при цьому, в погашення боргу ТОВ "Мілоан" - 6 251,39 грн, 1 363,61 грн - компенсація витрат виконавчого провадження та винагорода приватному виконавцю. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Судом враховано, що довідкою ТОВ «Виробниче підприємство «Дніпропластавтомат» підтверджується, що із заробітної плати позивачки у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], здійснювались відраховування за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року в загальній сумі 7 615,00 грн, при цьому, в погашення боргу ТОВ "Мілоан" - 6 251,39 грн, 1 363,61 грн - компенсація витрат виконавчого провадження та винагорода приватному виконавцю. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Мілоан» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису №12765 від 20.07.2020 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з [PERSON] коштів на користь ТОВ «Мілоан» в розмірі 6 251,39 грн було безпідставним. При цьому, згідно вказано довідки, 1 363,61 грн було відраховано у якості компенсації витрат виконавчого провадження та як винагорода приватному виконавцю. Згідно ст. 42 ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Варто також зазначити, що правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15. Станом на момент розгляду цієї справи інформація про оскарження постанов приватного виконавця щодо стягнення основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження відсутня. Доказів протилежного суду не надано, що свідчить про неможливість застосування в даному випадку ст. 1212 ЦК України та стягнення цих коштів з відповідача. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 1 363,61 грн. В зв`язку з цим, потрібно стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Мілоан» безпідставно набуті кошти в розмірі 6 251,39 грн, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial