Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 23.01.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без дозволу батька строком на три роки, мотивуючи тим, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу дитина мешкає з позивачкою, батько дитини 2019 виїхав з України до республіки Польща, з цього часу місце його знаходження не відоме. відповідач повністю припинив спілкування з сином, аліменти не платить. У червні 2022 року позивачка разом із сином виїхали з м. Маріуполь у зв`язку із російською агресією, зараз перебувають на території Одеської області, існує загроза їх життю. На теперішній час позивачка не має можливості отримати від батька нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон України, у зв`язку із чим змушена звернутися до суду. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2023 ухвалено провести розгляд справи в заочному порядку. Аргументи учасників справи Позивачка в судове засідання не прибула про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 07.09.2023 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку, просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі з 04.11.2006, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполь від 12.11.2012 № 0541/3930/2012 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.11.2008 Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 502. Відповідно до довідки від 30.06.2022 № 5107-5001821141, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає/перебуває разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 51 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Згідно п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи, що батько дитини тривалий час життям дитини не цікавиться, не підтримує із ним зв`язок, його місцезнаходження не відоме, отримати необхідний дозвіл в нотаріальному порядку не видається можливим, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки сприяє фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved