Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом, в якому просила виділити їй у власність в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації та який включає приміщення: по житловому будинку під літ. «А2»; 1-1 кухня площею 19,9 кв.м; 1-2 частина кімнати площею 15,7 кв.м; 1-4 санвузол площею 4,7 кв.м; 1-7 кімната площею 9,7 кв.м; 1-8 кімната площею 12,9 кв.м; 1-9 кімната площею 12,4 кв.м; ганок під літ. «Кр» - загальною площею по житловому будинку 75,3 кв.м; по господарських будівлях та спорудах: частина гаража під літ. «В» площею 237 м3; - сарай під літ. «в1» та припинити право спільної часткової власності на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS] та стягнути грошову компенсацію на користь відповідача в розмірі 2 272,5 грн, посилаючись на те, що сторони проживають у спірному будинку, котрий не введений в експлуатацію, проте він ними експлуатується за своїм функціональним призначенням, а позивачка не має можливості потрапити до своєї власності. У добровільному порядку з відповідачем не вдалося встановити порядок користування спірним незавершеним будівництвом та фактично провести його розподіл, створенням окремих виходів до жилих приміщень. Також не вдалося вирішити питання виділення її частки в окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що позбавляє позивачку фактично можливості в реалізації майнових прав, в тому числі добудувати та ввести в експлуатацію свою частку, що стало підставою для звернення її до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді від 20 січня 2023 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 133); 27 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 146), яке ухвалою суду від 27 лютого 2023 року було задоволене (т. 1 а.с. 149); 16 березня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивачки [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 184); ухвалою суду від 16 березня 2023 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 188-190); 13 квітня 2023 року представником відповідача [PERSON] подане клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 210-211), у задоволенні якого ухвалою суду від 15 серпня 2023 року було відмовлено (т. 2 а.с. 32-34); 08 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 9-11), яке ухвалою суду від 09 серпня 2023 року було задоволене (т. 2 а.с. 20); 08 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 14-16), яке ухвалою суду від 09 серпня 2023 року було задоволене (т. 2 а.с. 19); 15 серпня 2023 року представником позивача [PERSON] було подане заперечення на клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 30-31). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково та просила виділити відповідачу у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] по першому варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 03-20/21 від 11.02.2022 року, а саме приміщення, які пропонуються першому співвласнику. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, при цьому від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відзиву на позов відповідачем не подано. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2007 року, який було розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області 16 січня 2019 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 128). Від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (т. 1 а.с. 7). Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2022 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки, затверджено мирову угоду, згідно з якою визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами), розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] як за співзабудовником право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер 7421710100:01:007:0799, за адресою: [ADDRESS] ; припинено на цю частку право власності [PERSON] (а.с. 8-9). На підставі зазначеної вище ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області [PERSON] 22 жовтня 2022 року здійснила реєстрацію права власності зазначеного вище майна (а.с. 10, 11). Відповідно до висновку експерта 03-20/21 від 11 лютого 2022 року вказано про можливість доведення до кінця будівництво, здійснення поділу спірного будинку на 1/2 та 1/2 частини, відсоток готовності незавершеного будівництва становить: житлового будинку «А2» - 95,6%; господарської будівлі «Б» - 99,5%; гаражу «В» - 97,9%; сараю «в» - 98,9%; сараю «в1» - 100%. Таким чином спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його фактично закінчено і він експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до вказаного вище висновку експерта запропоновані три варіанти поділу. Так, позивачка в позові просила здійснити поділ (виділ частки) будинку з надвірними будівлями за варіантом № 1, який зазначений у висновку експерта. При визначенні варіанту поділу спірного житлового будинку, суд вважає за необхідне взяти до уваги саме варіант № 1 судової будівельно-технічної експертизи, який, на думку суду, дійсно є найбільш справедливим, так як максимально забезпечує однакові умови для співвласників, потребує найменше ремонтно-будівельних робіт, забезпечує зручне користування та експлуатацію будинку з його частинами та господарськими будівлями. Враховуючи наявність на утриманні позивачки неповнолітньої дитини, яка проживає разом із нею, суд вважає, що їй слід виділити у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництвом спірного будинку з господарськими будівлями як першому співвласнику, а саме приміщення: по житловому будинку під літ. «А2»: 1-1 кухня площею 19,9 кв.м; 1-2 частина кімнати площею 15,7 кв.м; 1-4 санвузол площею 4,7 кв.м; 1-7 кімната площею 9,7 кв.м; 1-8 кімната площею 12,9 кв.м; 1-9 кімната площею 12,4 кв.м; ганок під літ. «Кр». Загальною площею по будинку 75,3 кв. м.; по господарських будівлях та спорудах: частина гаража «В» площею 237 кв.м. Із метою реального та ефективного поділу майна подружжя суд вважає за доцільне також виділити [PERSON] у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як другому співвласнику відповідно до варіанту № 1 висновку експерта 03-20/21 від 11 лютого 2022 року, що дасть можливість кожному з сторін у подальшому довести будівництво виділеної 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва до завершення, при цьому сторони після завершення будівництва зобов`язані ввести вказаний об`єкт в експлуатацію та зареєструвати за собою право власності у визначеному законом порядку. Вказана позиція суду не є виходом за межі позовних вимог, враховуючи, що згідно ЦПК України принципами судочинства є справедливість. Так як позов [PERSON] задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 144,50 грн (а.с. 3). Представником позивачки надане клопотання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 8 500 грн. Представник відповідача не заперечувала проти стягнення вказаної суми. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивачки, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, а тому беручи також до уваги відсутність заперечення представника відповідача щодо таких витрат, вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правову допомогу у розмірі 8 500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved