Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком. Просить суд постановити рішення, яким встановити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.02.2023 позов прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням справи у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.07.2023 підготовче закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 18.09.2023 року представник позивача адвокат Морозова О.С. позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити, просить суд врахувати додані додатково письмові докази: рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу по справі № 216/364/23 та висновок Виконавчого комітету Казанківської селищної ради, не проти постановлення по справі заочного рішення, подала заяву про розгляд справи без застосування технічного запису. Відповідачка [PERSON] в жодне судове засідання (04.04.2023, 17.05.2023, 19.05.2023, 10.07.2023, 18.09.2023) не з`явилася, повідомлялася судом належним чином за адресою проживання, зазначеною в позовній заяві, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомила, не надала суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідачки свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідачки та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи: 23 січня 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №14, та підтверджується штампом в паспорті позивача. В стосунках з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сімейне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинились 21 березня 2019 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу, прізвище дружині залишено - [PERSON] . Рішення не оскаржено та набрало законної сили 23 квітня 2019 року, що підтверджується копією рішення з єдиного державного реєстру судових рішень. Після припинення подружнього життя діти проживали разом з матір`ю (відповідачем). Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з позивача стягували аліменти щомісячно, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (копія рішення з єдиного державного реєстру судових рішень додається). На момент ухвалення рішення судом, діти проживали разом з відповідачем. Починаючи з грудня 2021 року з позивачем став проживати старший син - [PERSON] . Дитина навчається у Криворізькій гімназії №10 з третього класу, батько піклується про навчання та виховання сина. Мати, разом з сином не проживає, зв`язок з школою та класним керівником не підтримує, вказане підтверджується характеристикою Криворізької гімназії №10 від 28 грудня 2022 року. З 18 грудня 2022 року і молодший син - [PERSON] проживає з позивачем. Дитина також навчається у Криворізькій гімназії №10, під час навчання дитини в початковій школі, мати на зв`язок з вчителем виходила не завжди, інтерес до навчання дитини посередній. З грудня 2022 року на зв`язок з класним керівником не виходить, вказане підтверджується характеристикою Криворізької гімназії №10 від 28 грудня 2022 року. З наведеного вбачається, що позивач який є батьком обох дітей піклується про своїх синів, займається їх виконанням, освітою, забезпечує дітей та дбає про їх здоров`я та життя в цілому. Факт проживання дітей з батьком підтверджується також Актом №1 від 05 січня 2023 року, який складений уповноваженими працівниками служби у справах дітей Казанківської ОТГ про обстеження матеріально-побутових умов проживання, в якому зазначено, що під час обстеження житлових умов батько з дітьми був вдома. Помешкання за адресою: [ADDRESS] складається з 4-х кімнат, в яких є все необхідне для побуту дітей, а саме: ліжка, шафи, постільна білизна, одяг. У дітей є все необхідне для доступу дітей до он-лайн навчання. Таким чином, наразі, діти перебувають на повному утриманні позивача. Від відповідача до державної виконавчої служби після того як діти почали проживати з батьком було подано заяву про припинення стягнення з позивача аліментів. Однак, відповідач зі своєї сторони на даний час ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати своїх дітей. Це виявилось у тому, що відповідач відмовляється добровільно після того як діти почали проживати з батьком, надавати кошти на утримання дітей, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Позивач бажає виховувати своїх дітей в сім`ї де панує любов, взаєморозуміння, турбота, гарні умови та достатній рівень життя, дати своїм дітям гарну освіту, а якщо місце проживання дітей залишиться з матір`ю, то це може завдати шкоди дітям, оскільки між батьком та синами наявний тісніший контакт, ніж з матір`ю, в зв`язку з чим, подається даний позов про визначення місця проживання дітей з батьком. Рішенням Казанківської селищної ради № 54 від 31 березня 2023 року «Про затвердження Висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Казанківської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком гр. [PERSON] , [INFO] », затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Казанківської селищної ради про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком гр. [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Казанківської селищної ради. Крім того, 12 квітня 2023 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розглянуто цивільну справу № 216/364/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконкому Казанківської селищної ради про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, та прийнято рішення яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а саме: «Звільнити [PERSON] від сплати аліментів за рішенням ентрально-Міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року № 216/3155/18. Стягувати з [PERSON] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 січня 2023 року на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття на користь батька дітей [PERSON] …», що підтверджується копіює рішення суду, яке не було оскаржено, набрало чинності. 16.05.2023 року. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, ... обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, дитина, не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання дітей з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більше, що позивач не заперечує проти спілкування дітей з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Раритетне рішення ухвалив суд і відібрав дитину врахувавши її думку та визначив місце проживання з батьком та стягнув з матері аліменти на утримання (ВССУ у справі № 6- 41755ск14) при цьому мати дитини не є хворою, не пиячить, не веде аморальний спосіб життя, не торгує наркотиками, традиційної сексуальної орієнтації, тощо. Тобто цілком нормальна людина. І у цій справі мати дитини подавала зустрічний позов та безуспішно оскаржувала рішення суду в апеляційному та касаційному порядку. Визначальним для суду у цій справі стала думка дитини з ким проживати, що формально фіксується завжди, а реально враховується дуже не часто. І дитина висловила бажання «вільно, свідомо і добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного» проживати разом з батьком. Тобто, має місце правильне застосування судом ст. 160 СК України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики 'Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, -ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей". Таким чином, враховуючи перш за все інтереси дітей, їх прихильність до батька з урахуванням викладеного вважаю доцільним, правомірним та законним позовні вимоги позивача задовольнити, визначити місце проживання дітей з батьком. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 1073,60.00 грн. Отже з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved