Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Адвокат Мерцалова Н.В. в інтересах [PERSON] звернулась до Чугуївського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.07.2015 Корабельним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 350. Ухвалою судді Чугуївського районного суду Харківської області від 26.06.2023 матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. В обґрунтування позову зазначено, що 22.07.2015 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу поділу майна подружжя та місця проживання дочки не заявлено. Враховуючи неможливість примирення та збереження шлюбу позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 17.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду Зміївським районним судом Харківської області та відкрито провадження по справі. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивачки [PERSON] адвокат Мерцалова Н.В. просила розгляд справи проводити без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] визнав позов та просив розгляд справ и провести без його участі. Також відповідач вказав, що відмовляється від раніше поданого клопотання про надання строку для примирення. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , 22 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , Корабельним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 350. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а. с. 6, зворот). Сторони від шлюбу мають дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується доданою до позову копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.06.2016 (а. с. 7). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Судовим розглядом встановлено, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, відповідач визнав позов, примирення та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дочки не заявлено. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved