Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про припинення обтяження нерухомого майна (земельної ділянки) за якою просить суд: -визнати припиненим обтяження (іпотеку) земельної ділянки площею 0,085 га по [ADDRESS] , вчинене на підставі іпотечного договору № 421/2 від 05.10.2007р., укладеного між [PERSON] і акціонерним банком «Брокбізнесбанк», та виключити записи про таке обтяження (іпотеку) з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; -стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (код ЄДРПОУ - 21708016) на користь [PERSON] (номер ОКПП - [NUMBER] ) судові витрати по справі, а саме 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) судового збору та 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) витрат з оплати правничої допомоги адвоката. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 25.06.1999р. серії ЗК № 015:010845 [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,085 га по [ADDRESS] (надалі - Земельна ділянка). 05 жовтня 2007 року між [PERSON] (надалі - Боржник) та акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (надалі - Банк) укладено кредитний договір № 421/1 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Боржник отримав в кредит грошові кошти. На забезпечення виконання зобов`язань Боржника за цим Кредитним договором [PERSON] уклала з Банком іпотечний договір від 05.10.2007р. № 421/2 (надалі - Іпотечний договір), згідно з яким передала Банку в іпотеку Земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується відповідним свідоцтвом. Єдиною спадкоємицею померлої [PERSON] , яка прийняла за нею спадщину, є [PERSON] (Позивачка), що підтверджується довідкою державного нотаріуса від 08.06.2018р. №487/02/14-198/2011. Між тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014р. №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних (надалі - Фонд) осіб 28.02.2014р. прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в даному Банку. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Куреного Олександра Вікторовича. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяця з 03.03.2014р. по 02.06.2014р. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.14 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11.06.2014р. № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку на період з 11.06.2014р. до 10.06.2015р. включно. Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015р. № 103 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку на 1 рік до 10.06.2016р. включно, а згідно з Постановою Правління Національного банку України від 02.06.2016р. № 896 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку та повноваження ліквідатора на два роки - до 10.06.2018р. включно. Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 10731110121000818 про державну реєстрацію припинення Банку як юридичної особи, тому ліквідація Банку вважається завершеною, а Банк ліквідованим. Зі змісту частин 1 і 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слідує, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку і може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку. Таким чином, Фонд набув прав і обов`язків Банку, які виникають як з Кредитного договору, так і з Іпотечного договору. У зв`язку з цим Фонд набув також і права та обов`язки іпотекодержателя за Іпотечним договором. У травні 2018 року зобов`язання Боржника за Кредитним договором припинилися у зв`язку з повним погашенням ним заборгованості за цим Договором. Даний факт підтверджується довідками Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку Міхно С.С. від 04.05.2018р. № 1114 та Заступника директора-розпорядника Фонду Рудуха Н.Є. від 26.07.2021р. № 49-036-10071/21. Зокрема, у цих довідках зазначено, що Боржник не має кредитної заборгованості перед Банком за Кредитним Договором. Між тим, сам факт видачі цих довідок вказаними особами також додатково підтверджує викладені вище доводи про те, що Фонд набув права і обов`язки Банку, які виникли зі згаданих правочинів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Таке ж положення закріплене і в п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України. Таким чином, Фонд в особі Уповноваженої особи на ліквідацію Банку Міхно С.С., який набув прав і обов`язків Банку за Кредитним і за Іпотечним договорами, повинен був звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки за даним Іпотечним договором. Однак, всупереч наведеним вимог законодавства Фонд в особі своєї Уповноваженої особи на ліквідацію Банку вказаних дій не вчинив. Позивачка звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, до якої додала вказану вище довідку Уповноваженої особи Фонду від 04.05.2018р. № 111 про відсутність заборгованості за Кредитним договором. Проте, нотаріус листом від 12.05.2021р. №18/01-16 відмовила у знятті такої заборони (іпотеки). Отже, до теперішнього часу записи про обтяження (іпотеку) Земельної ділянки у Державному реєстру Іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не припинені, що на думку позивача беззаперечно порушує майнові права Позивачки, пов`язані з розпорядженням Земельною ділянкою й зумовило звернення до суду із цим позовом. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 року, головуючим суддею визначено Крегул М.М. За ухвалою від 01.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. 12.01.2022 року відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву за яким просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з урахуванням наступного. 10 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР). Так, відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Nq10731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно зі статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб як ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» припинено, а відповідно і повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування також припинено. AT «Бнокбізнесбанк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є окремими суб`єктами права, самостійно існуючими юридичними особами. З моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій, які чітко визначені ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Аналогічна позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16: «...із моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідно самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.». Таким чином, наголошуємо, що Фонд гарантування не є правонаступником Банку, а відповідно не є стороною договорів, які укладалися з Банком, також не є обтяжувачем, а відповідно вимоги до Фонду гарантування про припинення обтяження та виключення записів про обтяження, є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, ще раз зауважуємо, що процедуру ліквідації A T «Брокбізнесбанк» завершено, а банк ліквідовано без правонаступництва, повноваження Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб як ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» припинено, а відповідно і повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування також припинено. Крім того, статтею 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських, документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури. До завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України. Національний банк України зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом. Так, враховуючи передання документів AT «Брокбізнесбанк» до Національного банку України, у Фонду гарантування відсутня будь-яка інформація щодо спірних договорів. За ухвалою головуючої\~судді Крегул\~М.М.,\~ від 19.12.2022 року провадження у\~справі було закрито у зв`язку з припиненням юридичної особи. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.03.2023 року у цій справі апеляційну скаргу адвоката Гончарова Валентина Вікторовича в інтересах [PERSON] задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2022 року скасовано направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції було зазначено, що як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом саме до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як самостійної юридичної особи, яка не ліквідована, а не до припиненої юридичної особи Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» чи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК». За такої обставини висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним, оскільки, позивач звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як самостійної юридичної особи, яка не ліквідована, і лише під час розгляду справи по суті суд може дійти висновку про обґрунтованість чи безпідставність заявлених позовних вимог до конкретного відповідача. Ухвалою від 24.04.2023 року заяву про самовідвід судді Крегул Маріанни Миколаївни у цивільній справі № 308/14160/21 (провадження 2/308/3613/21) за позовом [PERSON] до\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб про\~припинення обтяження\~нерухомого майна\~(земельної\~ділянки)\~та виключення\~записів про\~таке обтяження - задоволено. Цивільну справу №308/14160/21 (провадження 2/308/3613/21) передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду для визначення іншого судді, у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 року, головуючим суддею визначено Дергачову Н.В. За ухвалою від 01.05.2023 року судом було прийнято до свого провадження цивільну справу № 308/14160/21, постановлено розгляд справи\~проводити за\~правилами спрощеного\~позовного провадження з повідомленням сторін. Проте, за ухвалою від 26.07.2023 року судом було виправлено описки, допущені у тексті ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2023 року у справі № 308/14160/21, а саме постановлено: у другому абзаці резолютивної частини тексту ухвали від 01.05.2023 року замість помилково зазначеного: розгляд справи\~проводити за\~правилами спрощеного\~позовного провадження з повідомленням\~сторін вважати вірно «Призначити підготовче судове засідання у справі. В підготовче судове засідання викликати осіб, які беруть участь у справі.» За ухвалою від 31.07.2023 року судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 вересня 2023 року на 15 год. 30 хв. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити повністю у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 015-010845 земельна ділянка, розташована на території [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,085 га була передана у приватну власність [PERSON] . 05 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» був укладений кредитний договір № 421/1, на умовах якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 2\~000,00 доларів США на строк з 05 жовтня 2007 року по 04 жовтня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних на споживчі цілі. На забезпечення виконання зобов`язань Боржника за цим Кредитним договором [PERSON] уклала з Банком іпотечний договір від 05.10.2007р. № 421/2, згідно з яким передала Банку в іпотеку вищезазначену земельну ділянку. Пунктом 10.3 іпотечного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором. Як вбачається з Інформації з державного реєстру іпотек від 25.10.2021 року № 280987760 щодо цієї земельної ділянки 05.10.2007 року за № 5786617 іпотекодержателем АБ «Брокбізнесбанк» було внесене обтяження іпотека на строк до 04.10.2012 року із забороною відчуження цього нерухомого майна від 05.10.2007 року № 5786563. [INFO] поручитель - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки першої Ужгородської державної нотаріальної контори від 08.06.2018р. № 487/02/14-198/2011, єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину, є її донька [PERSON] , [INFO] , яка мешкає та зареєстрована в [ADDRESS] . На підставі Постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» з 03.03.2014 року. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 «Про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» і та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». \~ \~ \~ \~Рішеннями Фонду було неодноразово продовжено повноваження ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку. \~ \~ \~ \~05.04.2018 року за № 1114 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» була видана довідка [PERSON] про те, що він не має кредитної заборгованості перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 421/1 від 05.10.2007 року. Разом з цим, 10 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань N910731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Вже після ліквідації банку [PERSON] звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про припинення іпотеки нерухомого майна на яку отримав відповідь від 26.07.2021 року № 49-036-10071/21 з якої вбачається, що повноваження фонду, як ліквідатора щодо АТ «Брокбізнес банк» припинені, а відповідно до інформації, наявної у володінні та розпорядженні Фонду, за кредитним договором № 421/1 від 05.10.2007 року перед АТ «Брокбізнесбанк» станом на дату початку процедури ліквідації банку 11.06.2014 року були відсутні. За листом від 12.05.2021 року № 18/01-16 Приватного нотаріуса Петрик Наталії Василівни було повідомлено [PERSON] про неможливість зняття заборони з земельної ділянки оскільки нею не було надано повідомлення про припинення іпотечного договору від АТ «Брокбізнесбанк». Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~(в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин 11.06.2014 року), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. З урахуванням викладеного, довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» від 05.04.2018 року за № 1114 та листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.07.2021 року № 49-036-10071/21 у [PERSON] станом на дату початку процедури ліквідації банку 11.06.2014 року була відсутня кредитна заборгованість перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 421/1 від 05.10.2007 року, відповідно і станом на\~цю дату\~ 11.06.2014\~року була припинена і іпотека за іпотечним договором від 05.10.2007р. № 421/2, укладеним з [PERSON] на забезпечення цього кредитного зобов`язання. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом; (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору 05.10.2007 року). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору 05.10.2007 року) після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат»,\~одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема:\~кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору\~іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;\~за рішенням суду; в\~інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку\~передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Відповідно до статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення\~факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого\~частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то\~суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса. Верховний Суд також виходив з того, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про\~визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також про\~зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку\~одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або\~за наявності рішення суду\~нотаріус сам повинен\~зняти заборону відчуження майна та\~провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинити інше речове право (іпотеку). Аналогічний висновок був наведений Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18). З урахуванням викладеного, а також того факту, що іпотека є припиненою в силу припинення основного зобов`язання повним виконанням кредитного зобов`язання, наявні всі підстави задля задоволення позову та виключення записів про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Слід також зазначити, що суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність у нього обов`язку та повноважень на звернення до нотаріуса із заявою про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру протягом п`яти днів, оскільки такий обов`язок виник у банку - АТ «Брокбізнесбанк», проте не був виконаний ним належним чином, а відтак мав бути виконаний Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатором АТ «Брокбізнесбанк», під час проведення процедури ліквідації, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко передбачає, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку. Тобто саме відповідачем допущені такі порушення прав позивача та вимог діючого законодавства, які призвели до виникнення спору у цій справі, тому доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі не приймаються судом до уваги. Суд при вирішенні цієї справи по суті також враховує вищенаведений висновок Верховного Суду, за яким, у даному випадку підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, тобто у позивача фактично відсутній інший спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення із позовом до нотаріуса та/або державного реєстратора, що призведе до неможливості позивача взагалі відновити свої права, що є неприпустимим. У пункті 2 позовної заяви позивач також просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (код ЄДРПОУ - 21708016) на користь [PERSON] (номер ОКПП - [NUMBER] ) судові витрати по справі, а саме 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) судового збору та 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) витрат з оплати правничої допомоги адвоката. В обґрунтування розміру витрат суду надані наступні докази: договір від 20.10.2021 року № 32/с про надання правничої допомоги, опис робіт (наданих послуг) від 20.10.2021 року на загальну суму 10\~000,00 грн.; квитанція від 22.10.2021 року № 24 на суму 15\~000,00 грн. Згідно опису робіт (наданих послуг, ним було витрачено 7 годин робочого часу на загальну суму 10\~000,00 грн. із розрахунку від 1\~000,00 грн. до 2\~000,00 грн. за годину, оскільки адвокатом були надані: вивчення наданих документів; надання консультації клієнту; підготовка позовних матеріалів; участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; чи\~є розмір\~таких витрат\~обґрунтованим та\~пропорційним до\~предмета спору\~з урахуванням\~ціни позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; поведінку\~сторони під\~час розгляду\~справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; дії\~сторони щодо\~досудового вирішення\~спору та\~щодо врегулювання\~спору мирним\~шляхом під\~час розгляду\~справи,\~стадію розгляду\~справи,\~на якій\~такі дії\~вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Як зазначено у ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цій справі відповідачем не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також будь яких доказів на підтвердження своєї позиції. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що представником позивача були подані до суду ряд письмових заяв у цій справі, він неодноразово приймав участь у розгляді справи як судом першої, так і апеляційної інстанції. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката є документально обґрунтованим у розмірі 10\~000,00 грн. та відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. У відповідності до ст. 141 ЦПК України слід також стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у загальному розмірі 1\~444,80 грн. (908,00 грн. за подання позову до суду та 536,80 грн. за подання апеляційної скарги). На підставі викладеного,

Outcome: approved