Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

06 липня 2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 104-105,110,112 СК України, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 03 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 103. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 03 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 103. За час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною її звернення до суду з даним позовом стало те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу вони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між нею та відповідачем часто виникали сварки та в останні роки остаточно зіпсувалися відносини. Все це призвело до зникнення між ними почуття любові, поваги один до одного, тому близько року вони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного окремий бюджет. Фактично їхня сім`я розпалася та існує формально. Вона категорично налаштована на розлучення та не буде поновлювати шлюбні відносини з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам з відповідачем, який також згоден на розлучення. Вказала, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом із нею. Відповідач добровільно надає їй матеріальну допомогу на їх утримання, розмір якої визначає самостійно. Тому вона має намір звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Спірні питання щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, відсутні. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 серпня 2023 року. 08 серпня 2023 року цивільну справу знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді у відпустці та призначено судове засідання на 08 вересня 2023 року. Позивачка [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що\~позов\~підлягає\~задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис за № 103. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.11). За час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю-позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких знаходяться в матеріалах справи ( а.с. 12,13). Згідно з витягами з реєстру Славутицької територіальної громади від 12.04.2023 позивачка [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 16.09.2021 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). Відповідно до інформації №15-08/1101 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.12.1998 по теперішній час ( а.с.20). Ці обставини підтверджені також довідкою №1244447-2022 від 18.11.2022 про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, копія якої долучена до матеріалів цивільної справи ( а.с.9). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. Між ними часто виникали сварки та в останні роки остаточно зіпсувалися відносини. Все це призвело до зникнення між ними почуття любові, поваги один до одного, тому близько року сторони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного окремий бюджет. Фактично їхня сім`я розпалася та існує формально. Позивачка категорично налаштована на розлучення та не буде поновлювати шлюбні відносини з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам з відповідачем, який також згоден на розлучення. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви, малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з позивачкою. Майновий спір у сторін відсутній. Вказані обставини відповідач не заперечує (а.с. 28). Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3082002939.1 від 06.07.2023 позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536 гривень 80 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved