Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала вказана цивільна справа. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року у справі №761/25088/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно у порядку спадкування - відмовлено. 21.08.2023 від [PERSON] до суду надійшла заява, відповідно до якої остання просила прийняти додаткове рішення щодо правової правничої допомоги, а саме: стягнути пропорційно з відповідачів суму понесених судових витрат: з [PERSON] суму в розмірі 20710 грн.; з [PERSON] суму в розмірі 20710 грн. 11.09.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Сторожук В.А. надійшли заперечення на ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Відповідач-1 у судовому засіданні підтримала подану заяву та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши заяву, надані до неї докази та матеріали справи, дійшов наступного висновку. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно положень ч. 1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року у справі №761/25088/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно у порядку спадкування - відмовлено. При цьому, в рішенні зазначено, що понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Разом з тим, у рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року у справі №761/25088/20 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених відповідачем [PERSON] . Як вбачається із заяви відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо правової правничої допомоги, всього витрати склали: 1. Витрати на адвокатів - 36070 грн. (квитанції). 2. Транспортні витрати - 700 грн. 3. Друк документів - 1642 грн. 4. Поштові відправлення - 1101 грн. (квитанції). 5. Судовий збір - 173 грн. (квитанції в матеріалах справи). 6. Недоотриманий прибуток, внаслідок втрати 18 годин робочого часу - 1733 грн. Всього : 41419 грн. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач [PERSON] зазначає, що сума витрат на професійну правову допомогу складає 36 070, 00 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів, на підставі яких суд може визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 1) щодо надання правничої допомоги адвокатом Драчук Ю.П. на суму 5 025, 00 грн. - [PERSON] подано платіжну інструкцію про оплати та договір №7/23 про надання правової допомоги згідно п. 4.1. якого Клієнт оплачує за тарифами, вказаними у прайс-листі (не вказано чи фіксована ставка чи погодинна оплата праці), за результатами надання юридичної допомоги складається акт, в якому вказуються обсяг наданої правової допомоги та вартість (також не надано до суду). Сторона у порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надала до суду докази щодо обсягу наданих послуг та їх вартості (детальний опис наданих послуг). Окремо слід зазначити, що адвокат Драчук Ю.П. взяв участь лише в одному судовому засідання, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи з метою вивчення матеріалів. У наступному судовому засіданні, [PERSON] повідомила про розірвання договору. 2) щодо надання правничої допомоги адвокатом Титаренко О.В. на суму 14 045, 00 грн. - аналогічно Відповідач-1 подала лише платіжні інструкції та договір про надання правової допомоги від 01.03.2020 року, згідно якого оплата послуг Адвоката здійснюється за домовленістю сторін. Відповідачем-1 не подано жодних доказів (додаткових угод, прайс-листа, протоколу узгодження гонорару), які б підтверджували вартість надання правничої допомоги (не вказано чи фіксована ставка чи погодинна оплата праці). Сторона у порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надала до суду докази щодо обсягу наданих послуг та їх вартості (детальний опис наданих послуг). 3) щодо надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Альянс консалтинг груп» на суму 17 000, 00 грн. В даному випадку Відповідач-1 вже надала до суду договір, акт виконаних робіт, розрахунок наданої допомоги, рахунок на оплату та квитанцію про оплату послуг. Згідно п. 4.1 Договору АО №09/23 про надання правової допомоги, укладеного із АО «Альянс консалтинг груп» за надану правову допомогу Замовник сплачує Виконавцю грошову винагороду - Гонорар, в розмірі та на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього. Відповідно до п. 4.3 Договору АО №09/23 якщо інше письмо не визначено відповідним завданням, розмір грошового гонорару Виконавця за послуги визначається, виходячи з фактичної кількості часу, витраченого фахівцями Виконавця, та їх погодинних ставок, які встановлюються у додаткових угодах до цього договору. Із квитанції, наданої Відповідачем-1 вбачається, що [PERSON] оплачує послуги згідно договору та додаткової угоди №1 (яка не подана до суду). При цьому, сума, які сплатила Відповідач-1 становить 25 000, 00 грн. В той же час, акт виконаних робіт від 23.05.2023 року та деталізований розрахунок наданої правової допомоги сформовано на підставі Додаткової угоди №2 від 05.05.2023 року (яку також не подано до суду). Стороною не надано докази визначення гонорару за надані послуги (додаткові угоди), з яких можна було б встановити чи вірно здійснено розрахунок витрат. Більше того, із такого розрахунку надання правової допомоги вбачається, що АО «АЛЬЯНС КОНСАЛТИНГ ГРУП» 22 травня 2023 року надавало послугу щодо підготовки правової позиції для захисту інтересів клієнта в суді. Незрозуміло, яку саме правову позицію визначали АО «АЛЬЯНС КОНСАЛТИНГ ГРУП» на стадії вже надання пояснень по суті, адже Відповідач-1 в рамках даної справи суттєво її не змінював. Більше того, [PERSON] надавала суду пояснення, що вона відмовилася від послуг адвокатів та самостійно готувала документи. Крім цього, гонорар в розмірі 17 000 грн. за визначення позиції на стадії, коли вже подані всі докази та пояснення є очевидно неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Як вже зазначалося вище, на підтвердження понесених витрат за правову допомогу, надану адвокатами Драчук Ю.П., Титаренко О.В., Відповідач-1 не надала доказів щодо умов та порядку обчислення гонорару та деталізований опис наданих послуг (акт виконаних робіт, розрахунок витрат тощо). Що стосується надання послуг АО «АЛЬЯНС КОНСАЛТИНГ ГРУП», Відповідачем-1 не надано доказів щодо умов та порядку обчислення гонорару (відсутні додаткові угоди, на які міститься посилання в актах). Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку - позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Також, у свої заяві про ухвалення додаткового рішення щодо правової правничої допомоги [PERSON] зазначає про стягнення коштів за її пересування містом, недоотриманий прибуток, поштові відправлення, витрати на друк документів, витрати на судовий збір для отримання аудіозапису та технічного запису засідань. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. [PERSON] не робила жодної заяви щодо стягнення таких витрат (окрім витрат на професійну правничу допомогу). Так, у відзиві на позовну заяву відповідач-1 заявляла про очікувані витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Витрачений час на дорогу відповідача-1, опущена вигода, друк документів та поштові квитанції не є витратами на професійну правничу допомогу. При цьому, [PERSON] не заявляла про понесені витрати, пов`язані із розглядом справи. Так, Верховним Судом неодноразово наголошувалося (зокрема в ухвалі №9901/264/19), що до жодного з видів правничої допомоги не можуть бути віднесені випадки, що не передбачені статтями 1, 19 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зокрема, мова йде про оформлення копій та час, витрачений на виїзд до клієнта та підписання ним документів. Відповідно, вказані види роботи не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Також, Верховний Суду у постанові № 560/9332/22 від 27 липня 2023 року наголошував, що прибуття до суду та очікування початку судового засідання не передбачають використання адвокатом спеціальних знань або навичок. Відповідно, вказаний час не може бути оплачений як час надання правничої допомоги. Крім того, у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач-1 зазначає про понесені витрати на друк матеріалів, надаючи роздруківку копі-центру УСПІХ із прайсом цін та власноруч створену таблицю щодо кількості сторінок. Однак, [PERSON] не надає до суду докази понесення витрат на друк таких сторінок (квитанція від копі-центру Успіх). Якщо сторона вважає, що понесла витрати в розмірі 2 грн. за кожен аркуш паперу, вона зобов`язана надати суду докази понесення таких витрат, а не прайс-лист будь-якого копі-центру та самостійно створену таблицю із кількістю аркушів. При цьому, Верховний суд висловив свою позицію стосовно підтвердження витрат на правову допомогу у своєму рішенні від 27.07.2021 по справі №671/1957/20 та зазначив, що відсутність актів виконаних робіт, актів приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи, унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. Також, слід ураховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги перелік послуг і квитанція до прибуткового касового ордеру не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 та ін). Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи те, що витрати, зазначені відповідачем-1 [PERSON] у заяві про ухвалення додаткового рішення не підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed