Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Калетнік М. Ю. з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») про зобов`язання вчинити певні дії. Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд зобов`язати ПрАТ «АК «Київводоканал» виключити з обліку за о/р [NUMBER] заборгованість попередніх власників квартири, що станом на 07 лютого 2023 року становить 56 739,15 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 28 січня 2022 року [PERSON] , як попередній власник квартири, та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що станом на момент укладання цього договору продавець повідомила [PERSON] про те, що за користування квартирою існує заборгованість з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно з пунктом 9 договору купівлі-продажу квартири продавець зобов`язувалася погасити всі заборгованості до 14 квітня 2022 року, що виникли за період, коли вона користувалася квартирою до 28 січня 2022 року, а саме за користування послугами ПрАТ «АК «Київводоканал» в розмірі 66 647,34 грн. Проте продавець своїх зобов`язань до терміну, вказаного в договорі купівлі-продажу квартири, так і не виконала, до цього часу не погасила заборгованість, наразі перебуває за кордоном і на зв`язок із [PERSON] не виходить. Позивачу надходять квитанції про оплату боргу на адресу квартири, де вона проживає. ПрАТ «АК «Київводоканал» вимагає сплатити заборгованість попереднього власника квартири за користування комунальними послугами. Представник позивача зазначає, що зверталась до відповідача із адвокатськими запитами та зверненнями щодо надання інформації про розмір заборгованості за користування послугами станом на момент купівлі квартири та з проханням виключити з обліку за о/р [NUMBER] заборгованість [PERSON] . Разом з тим, представники ПрАТ «АК «Київводоканал» у відповіді вказали, що станом на 07 лютого 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість зі сплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 56 739,15 грн та зазначили, що особовий рахунок відкрито на конкретного споживача, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом товариства. Представник позивача посилається на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Вважає, що на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 28 січня 2022 року, тобто до укладення ними договору купівлі-продажу цієї квартири. Вказана позовна заява та додані до неї документи подані в електронному вигляді. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 35-36). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с. 52-53). 21 березня 2023 року відповідач ПрАТ «АК «Київводоканал» через представника Карандюк Ю.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «АК «Київводоканал» в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 2022 року [PERSON] повідомила [PERSON] про наявну заборгованість з централізованого водопостачання та водовідведення, що відображено в п. 9 договору купівлі-продажу квартири. У пункті 3 договору купівлі-продажу передбачено, що [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] залишкову суму вартості квартири в разі погашення останньою заборгованості по комунальним платежам. У позовній заяві позивач засвідчує, що [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати боргу за комунальними платежами не виконала, у зв`язку з чим на її адресу надходять квитанції про оплату боргу за житлово-комунальні послуги. Станом на сьогодні ПрАТ «АК «Київводоканал» не пред`являє до [PERSON] вимоги про стягнення заборгованості, а її облік не впливає на права позивача. Попередження, які відповідач надсилає позивачу, про існуючу заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] , мають інформативний характер. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. У зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням, переоформлення відбувається лише за ПІБ власника або квартиронаймача. Таким чином, немає законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № [NUMBER] суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири позивачем, тобто до 28 січня 2022 року. Крім того, при укладанні договору купівлі-продажу квартири позивач знала про наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги. У разі виключення з обліку за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованості попередніх власників квартири з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідач не матиме змоги в подальшому звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою до попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS] , про погашення заборгованості з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, яка утворилась до 28 січня 2022 року. Також ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначає, що норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не містять обов`язку виробника або виконавця житлово-комунальних послуг щодо списання поточної заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги на вимогу споживача. Відповідач вказує, що особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Однак, виключення (скасування) з обліку за особовим рахунком заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. У позові не наведено, які права та законні інтереси позивача порушено з боку відповідача, а також якими доказами таке порушення підтверджується, тому позовні вимоги є безпідставними. (а.с.43-47) 28 березня 2023 року позивач [PERSON] через представника [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що [PERSON] після купівлі квартири одразу звернулася до ПрАТ «АК «Київводоканал» для переоформлення особового рахунку, проте працівники відповідача в усній формі відмовили їй, пояснюючи це тим, що після купівлі квартири борги переходять до нового власника і вона зобов`язана їх сплатити. Представник позивача зверталася з адвокатським запитом до ПрАТ «АК «Київводоканал» з проханням надати інформацію щодо розміру заборгованості за користування послугами за о/р № [NUMBER] станом на момент купівлі квартири, а саме 28 січня 2022 року, та станом на день звернення адвоката за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача отримала відповідь, що станом на 24 січня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] по вказаній квартирі обліковується заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 56 396,12 грн, що підлягає сплаті. Позивач зазначає, що станом на момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 2022 року продавець повідомила [PERSON] про те, що існує заборгованість з централізованого водопостачання та водовідведення. У договорі купівлі-продажу обов`язок покупця сплачувати борги попереднього власника квартири за отримані ним раніше житлово-комунальні послуги прямо не передбачено. У п. 3 договору купівлі-продажу визначено, що [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] залишкову суму вартості квартири в разі погашення останньою заборгованості за комунальними платежами. Проте продавець своїх зобов`язань до терміну, вказаного в договорі, так і не виконала, а позивачу надходять квитанції про оплату боргу. Позивач неодноразово повідомляла представників відповідача про те, що з 28 січня 2022 року вона, як новий власник квартири, не зобов`язана сплачувати заборгованість за комунальними платежами попереднього власника. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати. [PERSON] зазначає, що Верховний Суд неодноразово розглядав позови за зверненням фізичних осіб до організації - надавача відповідних комунальних послуг з вимогою про зобов`язання не нараховувати заборгованість за комунальні послуги, яка виникла з вини попередніх власників квартири, та зобов`язати виключити із суми заборгованості за послуги заборгованість попередніх власників. Зокрема Верховний Суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення суми із загальної заборгованості узгоджується із абз. 12 ч. 2 ст .16 ЦК України, яким передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. (а.с. 56-60) Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 28 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований у реєстрі за № 1531, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила вказану квартиру (а.с. 15). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 296937577, 28 січня 2022 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру (а.с. 16). У п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 2022 року № 1531 сторони обумовили, що: продавець свідчить, що на момент укладення договору існує заборгованість з комунальних платежів та послуг за користування електричною енергією, гарячого та холодного водопостачання, послуг, пов`язаних з використанням квартири, яка є предметом цього договору, які продавець зобов`язується погасити до 14 квітня 2022 року. Відповідно до повідомлення-рахунку ПрАТ «АК «Київводоканал» на оплату послуг за грудень 2022 року сума до оплати становить 56 662,22 грн (а.с. 17). У відповіді № 389/18/36/02-23 від 30 січня 2023 року на адвокатський запит ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомило, що станом на 28 січня 2022 року (на момент придбання квартири [PERSON] ) по особовому рахунку № [NUMBER] обліковувалась заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 66 647,34 грн. Станом на 24 січня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 56 396,12 грн (а.с. 17-зворот). У відповіді № 583/18/36/02-23 від 10 лютого 2023 року на адвокатський запит ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомило, що станом на 28 січня 2022 року (на момент придбання квартири [PERSON] ) по особовому рахунку № [NUMBER] обліковувалась заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 66 647,34 грн. Станом на 07 лютого 2023 року на особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість зі сплати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 56 739,15 грн. ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначило, що особовий рахунок, що відкрито товариством на конкретного споживача, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом товариства (а.с. 18). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 встановлено право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657св22) зазначено, що: «Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження №61-2572св22) зроблено висновок: «новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), на який посилалася [PERSON] у позовній заяві й посилається у свої касаційній скарзі; від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61-20547св19). При цьому у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 04 червня 2020 року, тобто до укладення нею договору купівлі-продажу квартири». Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved