Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.04.2023 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, яким з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 115521 грн. 39 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп. Позов мотивований тим, що у період з 15.02.2019 року по 27.01.2023 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» на посаді провідного бухгалтера. Наказом від 26.01.2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» була звільнені на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 27.01.2023 року. Зазначила, що на день її звільнення, відповідачем так і не було проведено розрахунок, не було виплачена заробітна плата у розмірі 61200 грн. 92 коп. 11.09.2023 року відповідачем в добровільному порядку було виплачено заборгованості по заробітній платі у розмірі 61894 грн. 31 коп. За цих обставин відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що станом на 20.09.2023 року становить 115521 грн. 39 коп. При цьому, позивач зазнав суттєвих моральних втрат в результаті неправомірних дій відповідача, які виразилися в не проведенні розрахунку при звільненні позивача з роботи, а саме: позивач протягом 3-х місяців змушена звертатись до суду, виконавчої служби за захистом свого права, що викликало у позивача невизначеність, страх, тривогу та занепокоєння. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп. На підставі викладено просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 15.02.2019 року [PERSON] була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на посаду провідного бухгалтера. Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про звільнення з посади від 26.01.2023 року, [PERSON] було звільнено з посади провідного бухгалтера за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 8). Згідно розрахункового листка за січень 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» заборгованість за підприємством перед позивачем становить 61200 грн. 92 коп. (а.с. 9). З наданої позивачем виписки АТ «АСВІО БАНК» позивачу 11.09.2023 року відповідачем було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 61894, 31 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент»не провів з позивачем [PERSON] розрахунок по заробітній платі у день її звільнення 27.01.2023 року, у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, а існуючу заборгованість відповідач сплатив на користь [PERSON] лише 11.09.2023 року. Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по день постановлення рішення суду в даній справі, що становить 116214 грн. 78 коп. Однак в зв`язку з переплатою відповідачем 693 грн. 39 коп. при погашенні заборгованості по заробітній платі, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 115521 грн. 39 коп. Отже, оскільки позивач не отримав у день її звільнення всі належні виплати, а кошти їй було перераховано із значною затримкою, а саме 11.09.2023 року, суд дійшов висновку, що позивач має право на присудження їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 115521 грн. 39 коп., який відповідачем не спростовано. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. На підставі ст.237-1 КЗпП України, позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов`язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). На підставі викладеного, суд вважає, що діями відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок незаконних дій щодо позивача зі сторони відповідача, а саме не виплати їй належних сум при звільненні, втраті через це нормальних життєвих зв`язків, а тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 та ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевказаного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 115521,39 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд вирішує судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1073,60 грн. суд вважає законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved