Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

06 липня 2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 104-105, 110,112 СК України, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 12 серпня 2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, актовий запис № 936. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 12 серпня 2000 року в Управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, актовий запис №936. За час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення її до суду з даною позовною заявою стало те, що в силу психологічної несумісності характерів у неї з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Вона та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу вони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між ними досить часто виникали сварки, в результаті чого зникло почуття любові та поваги один до одного. Все це призвело до того, що майже півроку як вони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарства, в них відсутній спільний бюджет. Фактично їхня сім`я розпалася та існує формально. За вказаних обставин збереження сім`ї та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Просила не надавати їм строк для примирення, оскільки це протирічить її інтересам. Вказала, що молодший син залишається проживати разом з нею та вона не буде чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною та його участі у вихованні та житті сина. Також вона звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Питання поділу майна вона та відповідач вирішили за спільною згодою. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 серпня 2023 року. 08 серпня 2023 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та призначено судове засідання на 06 вересня 2023 року. Позивачка у призначене судове засідання не прибула, про дату, часу і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у призначене судове засідання також не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що\~позов\~підлягає\~задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 12 серпня 2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] та [PERSON] 12 серпня 2000 року зареєстрували шлюб в Управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 936. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.10). За час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , який на час розгляду справи є повнолітнім, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження, копії яких знаходяться в матеріалах справи ( а.с. 11,12). Згідно з витягами з реєстру Славутицької територіальної громади від 28.06.2023 та від 04.07.2023 позивачка, відповідач та їхні спільні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є те, що в силу психологічної несумісності характерів у неї з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Сторони мають різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу вони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між ними досить часто виникали сварки, в результаті чого зникло почуття любові та поваги один до одного. Все це призвело до того, що майже півроку як позивачка з відповідачем припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарства, в них відсутній спільний бюджет. Фактично їхня сім`я розпалася та існує формально. За вказаних обставин збереження сім`ї та подальше спільне життя позивачки з відповідачем неможливе. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви, неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачкою, яка також звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Питання поділу майна сторони вирішили за спільною згодою.Вказані обставини відповідач не заперечує. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3081763879.1 від 06.07.2023 позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536 гривень 80 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved