Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис № 96161 від 15.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення 35544 гривень заборгованості з нього на користь ТОВ «Фінфорс», таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 29.09.2021 ним було отримано поштовий конверт, в якому містилася постанова приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 66774105 від 09.09.2021 по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., № 96161 від 15.07.2021 про стягнення з нього - [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 35544 грн. Однак він стверджує, що жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінфорс» він не укладав, не підписував, коштів не отримував. З вищевказаним виконавчим написом приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., № 96161 від 15.07.2021, не погоджується, так як не визнає сам факт наявності будь-якої заборгованості, жодних фінансових зобов`язань перед ТОВ «Фінфорс» не має, а тому, зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса не підлягає виконанню, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. Також в обгрунтування позову посилався на вчинення виконавчого напису після закінчення трирічного строку, що виникає з дня вимоги; порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, оскільки напис був вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально; нотаріусом не було перевірено безспірності боргу, про стягнення якого видається виконавчий напис. Разом з позовною заявою позивач [PERSON] , подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 17.11.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 17.11.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано у ТОВ «Фінфорс» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус В, каб.508-2) оригінал кредитного договору (або належним чином засвідчену копію), укладеного між [PERSON] , та ТОВ «Фінфорс», невиконання якого стало підставою для вчинення приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчого напису № 96161 від 15.07.2021, про стягнення заборгованості в сумі 35544,00 грн. Витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., ( [ADDRESS] ), належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 96161 від 15.07.2021 та реєстр вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., який містить запис про вчинення нею нотаріальних дій за 15.07.2021. Ухвалою суду від 25.01.2023 застосовано до ТОВ «Фінфорс» за неповідомлення суду про неможливість подати докази, та неподання таких доказів без поважних причин згідно ухвали суду від 17.11.2021 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 28.02.2023 на адресу суду від ТОВ «Фінфорс» надійшли витребувані матеріали та клопотання про скасування ухвали про стягнення штрафу по справі № 133/3535/21. Відповідно до ухвали суду від 09.03.2023, ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.01.2023 в частині застосування заходів процесуального примусу у вигляді стягнення з ТОВ «ФІНФОРС» в дохід державного бюджету штрафу в розмірі 5368, 00 грн - скасовано. У судове засідання представник позивача Голуб Н.Є. та позивач [PERSON] , не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про місце, дату та час слухання справи, про що свідчать розписки про отримання судових повісток 08.02.2023. Від представника позивача адвоката Голуб Н.Є. 25.01.2023 надійшла заява, в якій вона просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала і просила задоволити їх в повному обсязі. У судове засідання представник ТОВ «Фінфорс» не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи за допомогою засобів електронного зв`язку; відповідні документи були направлені на електронну адресу зазначену у позовній заяві. Відзив на позов не подав. Витребувані судом документи відповідно до ухвали від 17.11.2021 надійшли на адресу суду 28.02.2023. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В., в судове засідання також не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, за допомогою засобів електронного зв`язку. Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., належним чином повідомлялась про місце, дату та час слухання справи, про що свідчить поштове відправлення, яке повернулось на адресу суду не врученим разом з позовною заявою, копією ухвали та судовою повісткою з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно Наказу міністра Дениса Малюськи свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльність, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за № 6014 на ім`я [PERSON] анульовано. Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За таких обставин, у зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлена права на зайняття нотаріальною діяльністю, а судова кореспонденція надсилається за її юридичною адресою, тому [PERSON] , неможливо повідомити про судове засідання, що в свою чергу, призводить до затягування судового процесу та порушує права позивача на розгляд справи у розумний строк. На думку суду, матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин у справі та прийняття рішення, а тому суд не вбачає перешкод для розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність її учасників за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису № 96161 від 15.07.2021, виданого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. 09.09.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66774105 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 35 544 гривень. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена [PERSON] , для відома, про що свідчить супровідний лист приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В., від 09.09.2021 за № 14154. Згідно з кредитним договором «1096407-А» від 04.11.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та [PERSON] уклали кредитний договір ,відповідно до якого [PERSON] була надана сума кредиту 14 950 гривень, строк кредиту з 04.11.2020 по 03.12.2020 включно, з датою повернення кредиту 03.12.2020. Загальна вартість кредиту до повернення становить 18 650,20 гривень Відповідно до паспорту кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» надано інформацію, яка надається споживачу до укладення договору з якою [PERSON] , був ознайомлений, що засвідчив власним підписом 04.11.2020. Відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 1096407-А від 04.11.2020 (про продовження строку дії договору) від 03.12.2020, складено графік платежів до додаткової угоди № 1 від 03.12.2020, строк кредиту з 04.12.2020 по 13.12.2020 включно, запланована дата повернення кредиту 13.12.2020. 04.11.2020 була укладена угода до кредитного договору № 1096407-А, в якій зазначено умови кредиту: сума кредиту 14 950 гривень, строк автопролонгації з 04.12.2020 по 23.12.2020 включно, запланова дата повернення кредиту 23.12.2020(нова запланова дата). За користування кредитом в період автопролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 945,35 %. Загальна вартість кредиту становить 34310, 40 гривень, що засвідчено електронним підписом [PERSON] . Згідно з угодою до кредитного договору № 1096407 від 04.11.2020 (автопролонгація), складено графік платежів до угоди від 03.12.2020, сума кредиту 14950 гривень, строк автопролонгації з 14.12.2020 по 02.01.2021 включно. Запланована дата повернення кредиту 02.01.2021 (нова запланована дата). Сума до повернення 35544 гривень. Вказані договори не посвідчені нотаріально. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, а саме 15.07.2021, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Як було зазначено вище, і це вбачається із копії кредитного договору "1096407-А" від 04.11.2020, укладеного між позивачем та ТОВ "СС Лоун", на підставі якого був вчинений виконавчий напис, він нотаріально не засвідчений. Таким чином, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 15.07.2021 не врахувала тих обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі вже не чинні і повинна була відмовити Стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір "1096407-А" від 04.11.2020 не є. Щодо безспірності заборгованості суд зазначає таке. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц, та постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. У випадку недотримання вищенаведеної процедури стягувачем або нотаріусом виконавчий напис визнається таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від відвовідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Відповідачем не надано суду жодних документів, які б підтвердили факт подання таких документів нотаріусу. Крім того, не доведено, що позивач отримував вимогу про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису, або письмової вимоги про усунення порушень, а отже - він був позбавлений можливості надати будь-які пояснення чи аргументи на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Таким чином, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно із ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, суд дійшов висновку, про обгрунтованість позову та його задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved