Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Дослідне господарство» Державної установи інституту зернових культур НААН України про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 140 819,17 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] в позовній заяві зазначила, що з відповідачем за позовом з 05.03.2007 року вона перебувала у трудових відносинах, 08.05.2023 року була звільнена, але в день звільнення розрахунок з нею не було проведено. До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати не виплачена. Згідно довідки ДП ДГ «Красноградське» заборгованість по заробітній платі на день звільнення становить 140819,17 грн. Рух справи в суді. Ухвалою від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позовну заяву суду не надав. Так як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Так, ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки ДП «ДГ «Красноградське» Державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України №43 від 24.07.2023 року [PERSON] працювала в ДП «ДГ «Красноградське» з 05.03.2007 року (наказ про прийняття №11К від 02.3.2007 року) по 08.05.2023 року (наказ про звільнення №7К від 05.05.2023 року), про що також містяться записи в трудовій книжці позивача. Станом на 01.06.2023 року заборгованість по заробітній платі становить 140403,17 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. На підставі ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належних та допустимих доказів, щодо поважності причин несвоєчасної виплати позивачу належних сум при звільненні у встановлений законом строк, відповідачем суду не надано, та вказана позивачем сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 140819,17 гривень відповідачем не спростована. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі в день звільнення в розмірі 140403,17 гривень, що підтверджується дослідженими доказами по справі та не спростовано відповідачем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновки за результатами розгляду справи. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 140403,17 гривень, що підтверджується дослідженими доказами по справі та не спростовано відповідачем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved