Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та поділ спільного майна, мотивуючи позов по тим підставам, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 21.09.2002 р. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає про те, що з листопада 2020 р. з відповідачем 1 [PERSON] проживають окремо. Шлюб ще не розірвано. Під час шлюбу було придбано майно: квартира [ADDRESS] та автомобіль Ford Focus 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль та квартира зареєстровані за [PERSON] як за титульним власником. Ринкова вартість автомобіля складає 220000 грн., згідно із висновком оцінки від 20.12.2020. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 830000,00 грн. Таким чином, зазначає про те, що придбаний в період шлюбу легковий автомобіль та квартира [ADDRESS] належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Вказує, що відповідач 1 - [PERSON] 10.11.2020 р. відчужив даний автомобіль без згоди позивачки за договором купівлі-продажу транспортного засобу рідній сестрі - відповідачу 2 - [PERSON] . Відсутність згоди позивача на продаж авто підтверджується тим, що договір купівлі-продажу автомобіля укладений лише відповідачем 1, в договорі від 10.11.2020 р. про продаж автомобіля відповідач 1 не посилається на письмовий документ, який би свідчив про згоду позивачки на продаж спірного автомобіля. Враховуючи викладене, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 8047/2020/2290293 транспортного засобу автомобіля Ford Focus 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частину автомобіля Ford Focus 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , в розмірі 110 000,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, витрати на проведення оцінки вартості майна в розмірі 1000,00 грн. та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до суду від представника позивача надходила заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач[PERSON] просив позов відхилити. Представник відповідача в судовому засіданні просила позов задовольнити частково, а саме визнала позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частину квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подавала відзив на позов, в якому просила справу розглядати у її відсутність та зазначила про те, що вважає позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля незаконним та необґрунтованим. Так, вказує про те, що на початку 2020 року брат відповідача 2 - [PERSON] зателефонував їй та повідомив, що вони з дружиною збираються продавати автомобіль, оскільки планують придбати квартиру більшої площі. Сторони домовилися про укладення спірного договору та будь яких заперечень від [PERSON] щодо укладання вказаного договору не надходило. Таким чином, відповідач 2 стверджує, що купила спірний автомобіль у подружжя, позивач надала свою згоду на продаж, а отже, автомобіль було відчужено в інтересах сім`ї. Ухвалою суду від 27.05.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 04.10.2021 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст .80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21.09.2002 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.05.2021 по справі № 367/8252/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2020, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] , дата реєстрації - 27.01.2004, підстава реєстрації - договір купівлі-продажу від 19.11.2003. Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 08.04.2021 №31/10-1516, адвокату Лебединській Н. у відповідь на запит повідомлено про те, що 01.06.2018 в територіальному сервісному центрі № 3245 РСЦ МВС в Київській області за [PERSON] був зареєстрований автомобіль Ford Focus 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, зазначено про те, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС перереєстрація автомобіля Ford Focus 2011 року випуску, на нового власника проведена 10.11.2020 в ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві. Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 20.12.2020, виконаного ФОП [PERSON] , ринкова вартість оцінюваного майна, а саме автомобіля Ford Focus 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , становить 220 000,00 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В конкретних правовідносинах, суд вважає доведеним, що квартира [ADDRESS] та транспортний засіб марки Ford Focus 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів протилежного відповідачем суду не надано. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала щодо визнання за позивачем права власності на квартиру, куплену під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно ч. 3 ст.60 СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ); аналогічна позиція відображена у ВП ВС, справа № 125/2157/19 від 31.08.2022. Так, в ході розгляду справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Таким чином, враховуючи, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільного майна подружжя, відповідач здійснив його продаж без отримання згоди позивача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача 1 на користь позивачки суми компенсації, виходячи з його ринкової ( дійсної ) вартості - 110000,00 грн. Крім того, відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Так, з огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та відповідачем 1 не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, встановивши, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та був відчужений відповідачем 1 без згоди позивачки як іншого із подружжя, а кошти від його продажу не були використані на потреби сім`ї, суд приходить до висновку, що в порядку поділу вказаного майна між сторонами по справі з відповідача 1 підлягає стягненню грошова компенсація за частину автомобіля Ford Focus 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , в розмірі 110 000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2020 між [PERSON] та адвокатом Лебединською Н.С. було укладено Договір №ДП-17/12/2020 про надання правової допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано Акт виконаних робіт за Договором №ДП-17/12/2020 про надання правової допомоги від 17.12.2020, згідно якого сторони підтверджують, що роботи за Договором виконані у повному об`ємі, вартість наданих послуг складає 21000,00 грн., квитанцію на суму 21000,00 грн. від 22.12.2020. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Разом з тим, представником відповідача 1 [PERSON] - адвоката Котар С.В. надходило клопотання про зменшення судових витрат, згідно якого просить зменшити витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. На підставі отриманих доказів, суд вважає за можливе при частковому задоволенні позову стягнути з відповідача 1- [PERSON] на користь [PERSON] фактично понесені витрати на правову допомогу в розмірі 21000 грн., судовий збір в розмірі 6158,00 грн. Крім того, позивачем сплачувалась вартість проведення оцінки майна, а саме оцінки нерухомого майна та оцінки транспортного засобу в розмірі 1000,00 грн., що стверджується квитанцією від 15.01.2021 №025969, що підлягає стягненню з відповідача 1 [PERSON] [PERSON] також було сплачено кошти в розмірі 3775,40 грн. за проведення експертизи, що стверджується квитанцією від 19.01.2023, разом з тим, зазначена експертиза проведена не була, ухвала про зупинення провадження по справі з метою проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи виконана не була, позивач подавала до суду клопотання про повернення зазначених коштів, а тому суд приходить до висновку про необхідність повернення зазначених коштів позивачу.

Outcome: partial