Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 120000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послалася на те, що вона працювала в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на шахті №3 «Великомостівська» 13 років. 02.10.2001 Київським національним науково-дослідним інститутом праці їй встановлено професійне захворювання, а саме пневмоконіоз, а 17.10.2001 Львівською обласною МСЕК №3 встановлено вперше 35% втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання та ІІІ групу інвалідності. 05.06.2001 їй підтверджено 35 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, вперше встановлено 25% втрати працездатності за наслідками виробничої травми. Внаслідок отриманого професійного захворювання їй було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушена регулярно звертатись за медичною допомогою, проходити лікування, приймати медикаменти. Внаслідок професійного захворювання виникає постійний кашель, болі в грудях та задишка. Відновлення здоров`я є неможливим. 03.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. 19.05.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказує, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позивачем невірно визначено відповідача, моральна шкода повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив належних умов праці позивачу, позивачем не обґрунтовано розміру завданої моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що позивач працювала на шахті №3 «Великомостівська», що підтверджується копією її трудової книжки. Відповідно до\~акту розслідування\~хронічного професійного\~захворювання \~від 12.10.2001\~ професійне\~захворювання у\~ [PERSON] ,\~а саме: пневмоконіоз виникло внаслідок контакту з вугільно-породним шахтним пилом та внаслідок дії шкідливих факторів мікроклімату. Згідно із випискою з акту огляду МСЕК № про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги від 17.10.2001 серії ЛВА-2 №006601 позивачеві 17.10.2001 вперше встановлено 35% втрати працездатності від 02.10.2001 та ІІІ групу інвалідності безтерміново. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги від 05.06.2003 серії ЛВА-2 №005246 позивачеві встановлено 60% втрати працездатності, з яких 35% - внаслідок профзахворювання, 25% - внаслідок виробничої травми. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач була змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14\~цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга\~статті 13 Закону\~№ 1105-XIV\~у вказаній редакції). Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша\~статті 14 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,\~Закон № 1105-XIV\~пов`язував із настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності\~Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої\~статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя\~статті 5 ЦК України). З огляду на вказане\~Закон № 717-V\~не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий\~закон\~застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосувати\~Закон № 1105-XIV\~у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020 року. Отже, застраховані громадяни,\~які потерпіли\~на виробництві\~від нещасного\~випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з дня набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01\~квітня 2001\~року до\~31\~грудня 2005\~року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУ повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до пункту 2\~розділу VII\~Прикінцеві та\~перехідні положення Закону\~України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Оскільки позивачу 17.10.2001 вперше встановлено 35 % втрати працездатності з 02.10.2001, враховуючи вищевикладене, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, що узгоджується із Законом № 1105-XIV. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження її здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних і фізичних страждань, неодноразове встановлення втрати нею професійної працездатності та інвалідності, безтермінове встановлення втрати професійної працездатності в обсязі 35%, виникнення труднощів у веденні нею домашнього господарства, тяжкість професійних захворювань, появі у неї кашлю, болі в області грудей, необхідність лікування, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (далі постанова ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4). Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 18000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 120000,00 грн, то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково.

Outcome: partial