Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом нотаріуса, мотивуючи позов тим, що 26.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським Андрієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68381565 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 09.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за № 138, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості у розмірі 16 390,00 грн. 26.01.2022 року приватним виконавцем також було винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , згідно якої арештовано грошові кошти, що містяться на банківських рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 18 491,33 грн., а 31.01.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» відповідно до якої, звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] в Комунальному закладі «Чернівецький обласний музей народної архітектури та побуту». Зазначає, що в ході виконавчого провадження №68381565 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 09.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №1138, приватним нотаріусом було стягнуто з боржника [PERSON] на користь стягувана ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти на загальну суму 7 883.27 грн.. а саме: 200,00 грн., призначення платежу: «Повернення авансового внеску», 1218,40 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості»; 5918,64 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості; 546,23 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості». Вказує, що зазначені грошові кошти утримано з її доходу отриманого у вигляді заробітної плати у Комунальному закладі «Чернівецький обласний музей народної архітектури та побуту». Зазначає,\~що рішенням\~Новоселицького районного\~суду Чернівецької\~області у\~справі №720/776/22,\~яке набрало\~законної сили\~03.02.2023\~року, виконавчий\~напис було\~визнано таким,\~що не\~підлягає виконанню, а\~тому отримані\~стягувачем ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~на підставі\~вказаного виконавчого\~напису кошти\~в сумі\~7\~883.27 грн. підлягають поверненню їй на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. На підставі викладеного просить суд стягнути з Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»\~на її\~користь безпідставно\~набуті кошти\~в сумі\~7\~883,27\~грн. та судові витрати. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 03.07.2023 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» 26.07.2023 року подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що даний позов є необґрунтованим посилаючись на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Окрім цього вказував, що на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості із позивачки за виконавчим провадженням поступили кошти в загальній сумі 7683,27 грн., а не 7883,27 грн. що підтверджуються відповідною довідкою. Представник відповідача також подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу оскільки розмір витрат зазначений представником позивача є завищеним та таким, що не відповідає складності предмету спору. На підставі вище викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 27.07.2023 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. В\~судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Скальський А.І. не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, письмові пояснення не подав. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 09.01.2022\~року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис №1138 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» правонаступника ПАТ АБ «Південний» заборгованості за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року у розмір 16 390,00 грн. 26.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським Андрієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68381565 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 09.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за №1138, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» правонаступника ПАТ АБ «Південний» заборгованості за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року у розмір 16 390,00 грн. 26.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським Андрієм Івановичем винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] на підставі виконавчого напису №1138 вчиненого 09.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за № 1138, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» правонаступника ПАТ АБ «Південний» заборгованості за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року у розмір 16 390,00 грн. 31.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським Андрієм Івановичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на підставі виконавчого напису №1138 вчиненого 09.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за № 1138, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» правонаступника ПАТ АБ «Південний» заборгованості за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року у розмір 16 390,00 грн. Згідно платіжних доручень №1465 від 22.02.2022 року, №1468 від 22.02.2022 року, №1535 від 05.08.2022 року та №1884 від 09.06.2023 року приватним виконавцем у рамках виконавчого провадження ВП №68381565 було стягнуто з боржника [PERSON] грошові кошти на загальну суму 7 883.27 грн., а саме: 200,00 грн., призначення платежу: «Повернення авансового внеску», 1218,40 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості»; 5918,64 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості; 546,23 грн., призначення платежу: «Стягнення заборгованості». Згідно довідки виданої ТОВ «Вердикт Капітал» № 13929 від 20.07.2023 року на рахунок товариства в якості стягнення заборгованості від органів ДВС та приватних виконавців за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року (боржник [PERSON] ) здійснено нарахування в розмірі 7683,27 гривень. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03.01.2023 року у справі №720/776/22, яке набрало законної сили 03.02.2023 року, виконавчий напис №1138 від 09.01.2022 року, який вчинено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом обставини, наведені вище не потребують доказування в силу приписів частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів що стягнуті з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Однак судом встановлено, що згідно довідки виданої ТОВ «Вердикт Капітал» №13929 від 20.07.2023 року на рахунок товариства в якості стягнення заборгованості від органів ДВС та приватних виконавців за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року здійснено нарахування в розмірі 7683,27 гривень, що на 200,00 грн. менше ніж зазначено позивачем. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що кошти у розмірі 200,00 грн. були стягнути з [PERSON] приватним виконавцем за відповідні виконавчі дії, в рахунок заборгованості за кредитним договором №3059520306-16212 від 20.10.2020 року на рахунок відповідача не поступали. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1 ч. ч. 1, 5 п`ятою ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Скальського А.І. грошових коштів у сумі 200,00 грн. (витрат виконавчого провадження), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським А.І. При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Скальський А.І., не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. Висновки суду узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18. Суд звертає увагу, що з цих підстав позов не заявлявся та суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивачка у зв`язку із захистом своїх прав понесла судові витрати які складаються із наступного: судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача у справі подані докази понесених судових витрат у строк визначений ст. 141 ЦПК України(договір, розрахунок,акт виконаних робіт, квитанції). Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Так, перелік наданих адвокатом послуг, витрачений на них час та вартість визначені Актом виконаних робіт від 25.08.2023 року, становлять загалом 8000,00 грн. Однак суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги. Зокрема, вказана справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. У зв`язку з цим вивчення та аналіз норм законодавства, судової практики, проведення консультації, вивчення наданих клієнтом документів, складання позовної заяви та подача його до суду з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги юридичну кваліфікацію правовідносин, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial