Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.06.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, яким просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] наступні побутові речі: електричну соковижималку «Росинка» (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 500,00 грн.); електричну шинковку-терку побутову ЕТБ-1 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 500,00 грн.); пральну машину ZANUSSI (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 5000,00 грн.); електричну плиту GORENJE (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 4000,00 грн.); телевізор SONY KVSW 291491 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 950,00 грн.); холодильник BOSCH KGV36X00 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 12000,00 грн.); СВЧ-піч LG MB - 4042 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 2500,00 грн.) вентилятор ELENBERG F5-4026RC (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 500,00 грн.); припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та визнати право власності [PERSON] на наступні побутові речі: приставку PS SONY PLAY STATION 4 PRO 1 Т6 та додатковий Джойстик, (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 15000,00 грн.); кондиціонер повітря AQV09PSB (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 17550,00 грн.); електромотоцикл 90302 Dynamite (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1500,00 грн.); установочні ігрові СД-диски PS4 для SONY PLAYSTATION PRO EVOLUTION SOCCER 2019 PS4 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1500,00 грн.) та GRAN TURISMO SPORT PS4 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1500,00 грн.); припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та визнати право власності [PERSON] на наступні побутові речі кухонний комбайн (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 800,00 грн.); принтер НР Deskjet Ink Avantage 1515 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 500,00 грн.); блендер SCARLETT SC-JB146P10 (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1400,00 грн.); комод трьох секційний (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 2000,00 грн.); меблевий кухонний гарнітур (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 25000,00 грн.); кухонну мийку FRANKE (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 6000,00 грн.); кухонну витяжку (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1000,00 грн.); диван (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 3000,00 грн.); м?ясорубку BOSCH (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 3000,00 грн.); монітор (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 3200,00 грн.); Wi-Fi роутер (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 1200,00 грн.); програвач DVD BBK DV 525 SI (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 300,00 грн.) йогуртницю MOULINEX DJCI (ринкова вартість станом на дату подання позовної заяви 500,00 грн.). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21.08.2007 року він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2021 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу він з відповідачем проживали у квартирі дружини за адресою: [ADDRESS] куди він перевіз особисті речі та побутову техніку. Зазначив, що до укладення шлюбу ним за власні кошти було придбано: електричну соковижималку «Росинка»; електричну шинковку-терку побутову ЕТБ-1; пральну машину ZANUSSI; електричну плиту GORENJE; телевізор SONY KVSW 291491; холодильник BOSCH KGV36X00, СВЧ-піч LG MB - 4042; вентилятор ELENBERG F5-4026RC, що підтверджується фіскальними чеками та гарантійним талоном, на загальну суму 25950,00 грн. та мають бути визнані його особистою приватною власністю. Крім того, вказав, що за рахунок сімейних грошових коштів за період шлюбу придбано наступне майно: НР Deskjet Ink Avantage 1515; блендер SCARLETT SC-JB146P10 ; комод трьох секційний; меблевий кухонний гарнітур; кухонну мийку FRANKE ; кухонну витяжку; диван; м?ясорубку BOSCH; монітор; Wi-Fi роутер; програвач DVD BBK DV 525 SI; йогуртницю MOULINEX DJCI, PS SONY PLAY STATION 4 PRO 1 Т6 та додатковий Джойстик; кондиціонер повітря AQV09PSB; електромотоцикл 90302 Dynamite; монітор Samsung 27 дюймів; установочні ігрові СД-диски PS4 для SONY PLAYSTATION PRO EVOLUTION SOCCER 2019 PS4 та GRAN TURISMO SPORT PS4, про що свідчить фіскальні чеки, товарні чеки, гарантійним талоном на загальну суму 84950,00 грн., що мають буди визначені спільною сумісною власністю подружжя. Зазначив, що вказані побутові речі знаходиться в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до якої у нього не має доступу, оскільки після подання позову до суду відповідач змінила замки на вхідних дверях. У зв`язку з чим просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року було відкрито провадження у даній справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду 26.06.2023 року відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2007 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2021 року по справі № 759/18267/21 було розірвано (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 61). Як зазначає позивач до укладення шлюбу з [PERSON] ним було придбано за особисті кошти наступне майно: електричну соковижималку «Росинка»; електричну шинковку-терку побутову ЕТБ-1; пральну машину ZANUSSI; електричну плиту GORENJE; телевізор SONY KVSW 291491; холодильник BOSCH KGV36X00, СВЧ-піч LG MB - 4042; вентилятор ELENBERG F5-4026RC, що підтверджується фіскальними чеками та гарантійним талоном, на загальну суму 25950,00 грн. які мають бути визнані особистою приватною власністю [PERSON] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти наступне майно: НР Deskjet Ink Avantage 1515; блендер SCARLETT SC-JB146P10 ; комод трьох секційний; меблевий кухонний гарнітур; кухонну мийку FRANKE ; кухонну витяжку; диван; м?ясорубку BOSCH; монітор; Wi-Fi роутер; програвач DVD BBK DV 525 SI; йогуртницю MOULINEX DJCI, PS SONY PLAY STATION 4 PRO 1 Т6 та додатковий Джойстик; кондиціонер повітря AQV09PSB; електромотоцикл 90302 Dynamite; монітор Samsung 27 дюймів; установочні ігрові СД-диски PS4 для SONY PLAYSTATION PRO EVOLUTION SOCCER 2019 PS4 та GRAN TURISMO SPORT PS4 (а.с. 18-24). Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Поряд з цим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 01 липня 2015 року № 6-612цс15, аналогічна правова позиція ВСУ міститься й у справі № 6-3999цс17. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначене також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №331/8757/14-ц. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що майно, яке він просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] було придбано за належні йому особисті грошові кошти. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення спору між сторонами суд не встановив. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду судом справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову в частині визнання майна особистою приватною власності, слід відмовити. Щодо позовних в частині поділу майна подружжя то судом встановлено наступне. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). З надано до суду відзиву [PERSON] вбачається, що остання не погоджується з ринковою вартістю спірного майна подружжя. Враховуючи, що позивачем не доведена вартість спірного майна подружжя, не доведено факту належності спірного майна до спільного сумісного, тобто не надано належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для визначення маси спільного майна подружжя та його поділу, а також враховуючи, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення по даній справі експертизи з приводу визначення ринкової вартості спірного майна подружжя, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed