Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 26 січня 2016 року ними за спільні кошти було придбано автомобіль "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] та зареєстровано на ім"я відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач попросив надати йому можливість заробляти кошти та користуватися автомобілем і тому між ними була досягнута домовленість, що у разі продажу спільного автомобіля, відповідач повинен сплатити їй 50 % коштів від його продажу, як то передбачене законом. В середині 2021 року їй стало відомо, що відповідач зняв автомобіль з обліку і реалізував його. Після чого вона неодноразово зверталася до нього з проханням повернути їй половину коштів отриманих від продажу, але він постійно ухилявся і від зустрічей і від сплати коштів. Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості автомобіля, його середня ринкова вартість станом на 13 березня 2021 року складає 133 840 грн. Таким чином відповідач має сплатити їй половину вартості автомобіля, що складає 66 920 грн. 54 коп. Просить стягнути з відповідача на її користь 50 % вартості автомобіля "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] 2005 року випуску в сумі 66 920 грн. та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] при розгляді справи повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність за участю його представника, в якій позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторони придбали транспортний засіб - автомобіль "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на ім`я відповідача. 13 березня 2021 року відповідач [PERSON] продав вказаний автомобіль. Відповідно до звіту №83 з експертної оцінки колісного транспортного засобу від 25 листопада 2022 року, середня ринкова вартість автомобіля "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] станом на 25 листопада 2022 року становила 107 070 грн. Під час розгляду справи інших доказів вартості спірного автомобіля сторонами суду не надано. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Із роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3ст.325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Оскільки відповідач [PERSON] розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача [PERSON] , то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Суд вважає, що позивач [PERSON] вжила заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідач не надав доказів на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору, а також не спростував визначений у наданому позивачем звіті розміру ринкової вартості спірного майна. Враховуючи те, що спірний автомобіль "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] , набутий сторонами за час шлюбу і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також те, що відповідач розпорядився ним відчуживши його, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь 50 % вартості автомобіля "RENAULT Kangoo" номерний знак [NUMBER] 2005 року випуску в сумі 66 920 грн. 54 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду з даним позовом в сумі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному обсязі. Позивачкою також понесені витрати на правову допомогу в сумі 14 000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду ордер на надання правничої допомоги адвокатом Цепляєвим С.В. та квитанцію № 39 від 11 листопада 2022 року, згідно якої загальна вартість послуг адвоката становить 14 000 грн. та складається із: гонорару в сумі 10 000 грн. та суми коштів на відрядження до Тиврівського районного суду Вінницької області. Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені частиною 4 цієї статі. Суд вважає, що вказаний розмір витрат про надання професійної правничої допомоги є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, ціною позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України. Оскільки позивач надала належні докази, які належним чином підтверджують виконання адвокатом робіт та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги, суд приходить до висновку про їх стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved