Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Сторони втратили почуття поваги та кохання. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.04.2023 роз`єднано у самостійні провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Виділено в самостійне провадження вимоги про стягнення аліментів. Відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 14.06.2023 до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому просить зупинити провадження у цивільній справі, надати сторонам розумний строк для примирення та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відсутні об`єктивні підстави та обставини для розірвання шлюбу, а збереження шлюбу та родини є головною ціллю суспільства. Також відповідач подав клопотання на надання додаткового строку для примирення сторін. 20.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] просить відмовити у задоволенні заяви про надання строку на примирення та розірвати шлюб. В обґрунтування зазначає, що строк на примирення надається для можливості збереження шлюбних відносин, а не затягування часу для поділу майна, бажання «насолити» ініціатору звернення до суду. Зауважує, що збереження шлюбу та примирення неможливе, відповідач протягом багатьох років фактично перебуває у відносинах з іншою жінкою, відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 04.10.2003 сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 1539. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як вбачається з матеріалів справи, шлюбні відносини між сторонами припинені. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення, враховуючи, що протягом строку з дня відкриття провадження по справі відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд застосовує положення ст. 24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення суд вважає, що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 СК України, відтак клопотання відповідача задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про розірвання підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved