Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Обґрунтування заяви та стислий виклад позицій учасників справи. Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання ним неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги заявник мотивує тим, що в 2005 році він уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Смолінською селищною радою за актовим номером 63. Від шлюбу в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через погіршення стосунків між заявником та дружиною [PERSON] , вони роз`їхались та припинили вести спільне господарство, при цьому старший син [PERSON] висловив бажання жити з заявником, а [PERSON] - з матір`ю. В подальшому [PERSON] з [PERSON] 3 жовтня 2022 року заключили договір щодо визначення місця проживання дітей, який був засвідчений приватним нотаріусом Сосновським А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 595. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час судового процесу щодо розірвання шлюбу, договір про визначення місця проживання дітей вже діяв, [PERSON] проживав з заявником та у рішенні суду про розірвання шлюбу було зазначено, що на час винесення рішення суду місце проживання дітей встановлено угодою між батьками. Станом на день звернення до суду з даною заявою, діє договір щодо визначення місця проживання дітей, згідно з якою [PERSON] проживає з матір`ю по [ADDRESS] , а [PERSON] проживає з заявником по [ADDRESS] . Заявник вказує, що проживаючи з сином вдвох він особисто та одноособово опікується життям та здоров`ям [PERSON] . [PERSON] є мобілізованим згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та несе службу на території громади з 30 червня 2022 року. Заявник зазначив, що маючи намір звільнитися з військової служби у зв`язку із здійсненням самостійного виховання сина віком до 18 років, ним було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Листом Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 лютого 2023 року № 1445 повідомлено про відсутність документального підтвердження підстав для звільнення з війскової служби заявника, як такого, що самостійно виховує дитину до 18 років. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для реалізації права на звільнення як військовослужбовця та захисту його прав як батька, що постійно займається вихованням та утриманням дитини, та захисту прав та інтересів дитини. Заяви (клопотання) учасників справи. 6 липня 2023 року від представника заявника - адвоката Ковальової Т.П. до суду надійшла заява про надання інформації, про перебування на розгляді в Маловисківському районному суді Кіровоградської області судової справи № 392/1102/23. 21 липня 2023 року від заявника [PERSON] , через канцелярію Маловисківського районного суду Кіровоградської області, було подано заяву про подання до суду уточненої заяви. 9 серпня та 20 вересня 2023 року від заінтересованої особи - [PERSON] , через канцелярію Маловисківського районного суду Кіровоградської області, було подано заяви про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення заяви в повному обсязі. 20 вересня 2023 року від представника заінтересованої особи Маловисківської міської ради, через канцелярію Маловисківського районного суду Кіровоградської області, було подано заяву про розгляд справи без участі служби у справах дітей Маловисківської міської ради, за наявними у справі матеріалами. Позов підтримують. Рух справи. До Маловисківського районного суду Кіровоградської області 4 липня 2023 року надійшла вказана заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 4 липня 2023 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Кратка Д.М. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2023 року зазначену заяву було залишено без руху, надано заявнику строк на усунення недоліків. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2023 року вказану заяву прийнято, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2023 року замінено первісну заінтересовану особу [INFO] на належну заінтересовану особу Новоукраїнський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.У судовому засіданні оголошено перерву. Встановлені судом фактичні обставини справи. Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] в смт Смоліне, Маловисківського району Кіровоградської області народився [PERSON] , батьки: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 липня 2006 року. [INFO] в смт Смоліне, Маловисківського району Кіровоградської області народився [PERSON] , батьки: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 2013 року. Рішенням Маловискіського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2022 року в справі № 392/951/22 (провадження № 2/392/516/22) розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.12.2005 року, Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградській області про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено актовий запис № 63. 23 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір між батьками щодо визначення місця проживання дітей, який було посвідчено приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу, Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі 23 жовтня 2022 року за № 595. Відповідно до п.1.1 Договору його укладено стосовно місця проживання та утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Пунктом 1.2 Договору визначено що батьки домовилися про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, які проживатимуть окремо від дітей. Згідно пунктів 1.3 та 1.4 Договору місцем проживання [PERSON] батьки визначили місце проживання мами за адресою [ADDRESS] ; місце проживання [PERSON] визначив самостійно за місцем проживання батька за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 1137 виданої виконкомом Маловисківської міської ради [PERSON] , він зареєстрований в [ADDRESS] з батьком [PERSON] , 1984 року народження. Згідно листа Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 лютого 2023 року № 1445, на рапорт солдата [PERSON] (вх.. № 1324 від 24 лютого 2023 року) повідомлено, що згідно наданих документів, підстав для звільнення з військової служби у військовослужбовця [PERSON] , як такого, що самостійно виховує дитину до 18 років, немає. Відповідно до військового квитка [PERSON] є мобілізованим на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року. Мотиви суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свої вимоги та наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що син [PERSON] не знаходить спільної мови з матір`ю, є студентом навчається в м. Києві на першому курсі факультету економіки підприємства і бізнесу, форма навчання стаціонарна, проживає окремо від нього і приїздить лише на вихідні. Він як батько самостійно купує йому квитки Повідомив, що був мобілізований до лав Збройних Сил України 30 червня 2022 року, а [PERSON] почав проживати з ним з вересня 2022 року. Вказав, що військову службу проходить за місцем проживання. Два рази відправляли у відрядження до 41 бригаду, в цей час дитина перебувала без контролю. Дід і бабуся в дитини є. Заявник пояснив, що мета звернення до суду - це встановлення самостійного виховання ним неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з метою проходження військової служби за місцем проживання, тобто в межах Новоукраїнського району Кіровоградської області. Представник заінтересованої особи Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Коваленко І.В. не заперечив проти задоволення заяви та пояснив, що у випадку задоволення заяви заявника відповідне рішення суду буде братися до уваги при вирішенні питання про відрядження чи переведення військовослужбовця [PERSON] до іншого військового підрозділу. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом статей 293, 315 ЦПК України, суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Крім того, відповідно до положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) ЦК України при цьому відповідно до частини 2 статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. А тому підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, є встановлення юридичного факту, або декількох, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Заявник зазначає, що шлюб з [PERSON] розірвано, та з жовтня 2022 року, неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні. Такі твердження в силу статті 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Зі змісту договору відносно здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 23 жовтня 2022 року вбачається, що мати дитини [PERSON] також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що батько зобов`язується попереджати матір про зміну місця проживання дитини (п.1.5 Договору). За попередньою домовленістю з батьком мати зобов`язана приїхати в місце проживання дитини, або інше, спеціально обумовлене місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути його у визначений час у місце проживання (п. 2.1.2 Договору). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечувати дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків батьків, а також зобов`язуються не перешкоджати спілкуванню дітей з кожним з батьків(п. 2.1. та 2.1.1 Договору). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] обоє беруть участь у вихованні та утриманні дитини. Суд не приймає твердження заявника, про те, що матір [PERSON] проживає з сином [PERSON] за іншою адресою, а тому він одноосібно опікується життям та здоров`ям [PERSON] , оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що , в даному випадку, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та це не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину. Також інші докази, які подані заявником не спростовують факту, що [PERSON] не виконує покладені на неї обов`язки, як матері відносно її сина [PERSON] . Суд не приймає до уваги заяву [PERSON] відносно не заперечення нею щодо задоволення заяви [PERSON] про встановлення спірного факту, що має юридичне значення, оскільки вона суперечить матеріалам справи та доказам, які були дослідженні під час судового розгляду. Будь-яких інших доказів про те, що [PERSON] не виховує та не утримує дитину, а тому [PERSON] є особою, яка самостійно виховує та утримує сина заявником не подано. Заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини. Окремо суд зазначає про наступне. З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері або батька дитини обмежується або припиняється. В силу ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Отже, підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] , 1984 року народження, неповнолітньої дитина - сина [PERSON] , [INFO] у даній справі не вбачається. Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність. Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності. Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Також суд зазначає наступне. Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. За таких обставин до категорії «чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років» відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо. Згідно частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed