Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання у розмірі 2000 грн. щомісяця, з часу звернення до суду довічно. Позов обгрутовує тим, що являється інвалідом 3 гр. з дитинства, пенсіонером, не працює, періодично лікується, перебуває в шлюбі з відповідачем, який працює сторожем, отримує постійний дохід, є платоспоможним та відповідно до ст. 75 СК України повинен утримувати її. Зазначає, що отримувана нею пенсія не забезпечує її особистих потреб, значні кошти витрачає на підтримання свого стану здоров`я, обмежена у можливості вільно рухатися, не може бути протизована та замовити спеціальне взуття, оскільки культя ноги перебуває у стані запалення, в зв`язку з чим потребує постійного лікування зняття запального процесу, придбання медикаментів, засобів для пов`язок, пелюшок та простирадл. Також позивач стверджує, що не має майна, житла, земельних ділянок, від утримання яких могла би отримувати доходи. Відповідач окрім заробітної плати отримує дохід від ведення підсобного господарства, має земельний пай, транспортний засіб, три корови, свиней та птицю. Посилається на недостатність коштів, які отримує від чоловіка, що спонукало звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 31.07.2023 позов [PERSON] залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали позивач 01.08.2023 надала до суду позов в новій редакції з усуненими недоліками. Ухвалою суду від 03.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України без повідомлення сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Відповідач 07.08.2023 надав до суду заяву, якою повідомив про те, що не має доказів на спростування позовних вимог про стягнення аліментів, тому позов визнає повністю, не заперечує щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.05.1999 року (а.с.19) та спільно проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 17). Позивач являється інвалідом 3 гр. з дитинства, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 25.09.2013 (а.с.9), перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області та отримає пенсію у розмірі 2520,00 гривень, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 10, 48). З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 916 встановлено, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Компаніївська лікарня КСР КО» з 21.11.2022 по 02.12.2022 з діагнозом «Хронічний остеомієліт культі правої ступні, нагноєна гематома культі з абсцедуванням», після проведеного лікування стан хворої поліпшився, виписана з покращенням (а.с.12). Згідно копії трудової книжки позивач 01.11.2000 звільнена з роботи техпрацівника Гарманівського сільського будинку культури згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.13). Відповідач має постійне місце роботи та згідно довідки про доходи від 26.07.2023 працює сторожем КУ «Центр моніторингу та аналізу діяльності закладів освіти» Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, за період з березня 2023 по липень 2023 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 33097,34 грн., прибутковий податок в розмірі 5957,52 грн. (а.с.18). Крім того, у приватній власності відповідача є два житлових будинка (а.с.36,37), дві земельні ділянки площею 7,31 га та 1,00 га (а.с.40,41), фургон малотонажний (а.с.44), велика рогата худоба (а.с.45-47). Відповідно до ст.75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно положень ст.79\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80\~СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. А отже, аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що дружина є непрацездатною. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особі коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Як вбачається із матеріалів справи, позивач отримує пенсію у розмірі 2520,00 гривень, у позовній заяві вона вказує, що перебуває у нужденному становищі через необхідність постійного придбання медикаментів та недостатність отримуваних від чоловіка коштів. Суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану ст.80 Сімейного Кодексу України. Відповідач є працездатним, має у приватній власності рухоме та нерухоме майно, велику рогату худобу, утримує підсобне господарство, працює та отримує заробітну плату, інших утриманців не має, а отже він має можливість надавати матеріальну допомогу дружині у визначеному нею розмрі, про що не заперечував, зазначивши про визнання позову в повному обсязі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення ст. 75 СК України, а також те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і зваживши у сукупності наведені вище обставини, вважає, що позов необхідно задовольнити повністю. Зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), у відповідності до положень ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору.

Outcome: approved