Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 30 листопада 2021 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, інфляційних втрат та 3 % річних, судових витрат у сумі 138 079 грн. 32 коп., посилаючись не те, що відповідачам надавалися послуги з теплопостачання в квартиру [ADDRESS] , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання останні виконували не належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість, тому звернувся до суду з позовом. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2023 року справу прийнято до провадження Октябрського районного суду м.Полтави в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». 21 березня 2023 року від відповідачів до Октябрського районного суду м. Полтави надійшов відзив на позовну заяву, у якому останні просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві вказали, що позивачем не надано доказів про власника квартири [ADDRESS] . [PERSON] жодного договору з позивачем не укладав та став повнолітнім лише у 2020 році. Позивач просить стягнути борг за період з 01.10.2010 р. по 31.10.2021 р. поза межами строку позовної давності. Відповідачі зазначили, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Тобто, нарахування плати здійснюється за площею, а не за кількістю зареєстрованих осіб у квартирі. Тому власники зобов`язані утримувати майно на підставі ст. 322 ЦК України. [PERSON] не є власником та співвласником квартири, тому є неналежним відповідачем. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, співвласниками квартири [ADDRESS] також є [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] . Оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі (а.с.36-45). Відповідач [PERSON] надала до суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 301114730 від 23.02.2022 р., з якої вбачається, що за Відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно 2/9 квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] належить 2/3 частини вказаної квартири на праві спільної сумісної власності, 1/3 на праві приватної власності - підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] належить 2/3 частини квартири на праві спільної сумісної власності (а.с.40-41). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2023 року роз`яснено відповідачу право подати клопотання про залучення до участі у справі належних відповідачів (а.с.49). \~ \~ \~ \~ Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вініцький М.В. надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.62). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи в судове засідання не з`явились (а.с.54-55,58-61), про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що взаємовідносини КП «Харківські теплові мережі» та відповідачами по наданню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Житловим Кодексом України та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до п.18 зазначених правил споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка\~є власником\~(співвласником) нерухомого майна,\~або за згодою власника інша особа, яка користується\~об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону\~індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори\~про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.\~Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.\~Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст.\~162\~ЖК України\~плата за\~користування жилим\~приміщенням в\~будинку (квартирі),\~що належить\~громадянинові на\~праві приватної\~власності,\~встановлюється угодою\~сторін.\~Плата за\~комунальні послуги\~береться крім\~квартирної плати\~за затвердженими\~в установленому\~порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону власник, а також фактичні споживачі (дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг за об`єктом надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою звільнення споживачів від оплати таких послуг. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.156 ЖК УРСР\~ члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з\~\~власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, можна зробити висновок про те, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то суб`єктом правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише відповідно до статті 156 ЖК УРСР. Позивачем не спростовано доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки не є власником квартири, у якій виникла заборгованість за комунальні послуги. Відповідно до статей 156, 162 ЖК УРСР саме власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до [PERSON] Підприємство КП «Харківські теплові мережі» надавало послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартиру відповідачів [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 77.2 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що слідує із листа Шевченківськогго відділу ДРАЦС у м.Полтаві від 25.07.2023 року за № 382/20.22-20 (а.с.56). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач своїм правом щодо залучення до участі у справі належних відповідачів не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглядати справу в частині заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] . Остання не спростувала, що є співвласником квартири та не надала суду доказів, якою часткою у спільній власності володіє. При цьому суд зауважує, що обов`язок доведення обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, покладається на відповідача. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, тому за період з 01.10.2010 року по 31.10.2021 року за нею утворилася заборгованість в сумі 127 672 грн.36 коп. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із ч.ч. 3,4 статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1ст. 259 ЦК України). Зважаючи на те, що відповідачами у заяві зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч. 3 ст.267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності. Позовна заява надійшла до суду 30.11.2021 року. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 30.11.2018 року по 31.10.2021 року, тобто в межах строку позовної давності, яка складає 58 274 грн. 99 коп., що підтверджується загальним розрахунком суми заборгованості (а.с.3-4). Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню саме в цьому розмірі, тобто позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. У відповідності до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, нараховані за надані послуги інфляційні втрати складають 5597 грн. 34 коп. та 3% річних за період з 01.12.2018 р. по 31.10.2021 р. складають 2539 грн. 62 коп. Розрахунок наданий з урахуванням прострочки сплати суми заборгованості за останні три роки, оплата заборгованості за три останні роки не проводилась (а.с.5). З наданих відповідачем [PERSON] доказів суд позбавлений можливості визначити розмір частки квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання в межах трьох років, інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню з [PERSON] . За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до [PERSON] , з урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності. Разом з тим, суд роз`яснює відповідачу [PERSON] , що відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України вона має право зворотної вимоги (регресу) відшкодування стягнутої заборгованості за надані послуги з теплопостачання до інших співвласників квартири з урахуванням часток кожного співвласника. Згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. за заявлені позовні вимоги на загальну суму 135 809 грн. 32 коп., а оскільки суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог на загальну суму 58 274 грн. 99 коп., 5597 грн. 34 коп. та 2539 грн. 62 коп., а всього 66 411 грн. 95 коп., тобто позов задоволений на 49 %, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~112 грн. 30 коп.

Outcome: partial