Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1354 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд у [ADDRESS] . Представник позивача позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що позивач в липні 2023 року придбав даний житловий будинок та земельну ділянку, якими користується з того часу. Позивач та відповідач домовилися укласти договір та засвідчити угоду нотаріально. Позивач сплатив відповідачу кошти, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач втратив оригінали документів на дане майно, ухиляється від їх поновлення та належного посвідчення договору. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали\~справи суд встановив, що відповідачу на праві власності належали: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка) площею 0,1354 га (кадастровий номер 6122689700:03:001:0246), яка знаходиться по [ADDRESS] . У липні 2023 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості про продаж вказаного майна. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано позивачу, який в даний час проживає у придбаному будинку та користується майном, обробляє земельні ділянки. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідач втратив оригінали правовстановлюючих документів та ухиляється від їх поновлення, ухиляється від виконання угоди. Згідно інформації нотаріуса у посвідченні договору купівлі продажу вказаного вище майна позивачу відмовлено. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст.\~334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не надав необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, тривалий час користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved