Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в якому зазначає, що за його дорученням, яке він дав своїй сестрі [PERSON] на розпорядження належною йому частиною житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , вона звернулася до нотаріальної контори. У нотаріальній конторі її повідомили, що на належне йому майна накладений арешт та існує два записи в Єдиному реєстрі боржників.0 \~ \~ \~ \~Даний арешт накладений на виконання виконавчого документу №2-566/11 виданого Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з нього на користь ПАТ «БМ-БАНК» заборгованості в розмірі 115790,77 грн. Отримати будь-яку іншу інформацію з приводу даного виконавчого провадження не можливо в зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за строком зберігання. \~ \~ \~ \~Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що повторно після 2017 року вищезазначений виконавчий лист до підпорядкованого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області не надходив та на виконанні не перебуває. Перебування майна позивача під арештом за відсутності на те правових підстав, порушує права та інтереси [PERSON] . За таких підстав, позивач просить зняти арешт з належного йому рухомого і нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити. Про заочний розгляд справи не заперечують. Судові витрати просить залишити за [PERSON] . Представник Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Іванишин Р. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. Повідомляє, що виконавчі провадження про стягнення коштів з [PERSON] на користь ПАТ «БМ-Банк» були повернуті без виконання стягувачу згідно п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» 29.07.2017 та повторно на виконання не надходили. \~ \~ \~ \~ [PERSON] 28.06.2023 на депозитний рахунок відділу з виконання виконавчого документу №2-566/11 сплачено виконавчий збір в сумі 11452,55 грн. та усі витрати виконавчого провадження на проведення виконавчих дій. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги [PERSON] визнають, тому при прийнятті рішення щодо зняття арешту з майна боржника та вилучення його з єдиного реєстру боржників покладаються на думку суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.7) містяться відомості про заборону нерухомого майна належного [PERSON] , внесене 17.05.2016 на підставі постанови від ВП №51018563 виданої 16.03.2016 про арешт всього рухомого і нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.8) містяться відомості про заборону нерухомого майна належного [PERSON] , внесене 12.11.2013 на підставі постанови від ВП №36974773 виданої 06.11.2013 про арешт всього рухомого і нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.9) містяться відомості про заборону нерухомого майна належного [PERSON] , внесене 12.11.2013 на підставі постанови від ВП №36974773 виданої 06.11.2013 про арешт всього рухомого і нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження. Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпри\\мців та громадських формувань (а.с.11-12) ПАТ «БМ-Банк» було реорганізовано та в подальшому його діяльність було припинено. Відповідно до листа Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області за №22.4-29/6023 від 14.04.2023 (а.с.13-14) міститься інформація по виконавчому документу №2-566/11 виданому Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БМ-БАНК» заборгованості в розмірі 115790,77 грн. Суд погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне. Згідно із пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 листопада 2012 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Підстави повернення виконавчого листа стягувачу визначались положеннями статті 47 цього закону, а стаття 48 зазначеного закону передбачала підстави для повернення виконавчого листа до суду або іншого державного органу. Положеннями статті 49 зазначеного закону передбачали підстави для закінчення виконавчого провадження серед яких також закінчення виконавчого провадження лише у зв`язку з поверненням виконавчого листа до суду або іншого державного органу. Закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу зазначеним законом не передбачено. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із зазначеним позовом) передбачено особливості процедури зняття арешту з майна, зокрема з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця. Відповідно до частини п`ятої вказаної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, суд має відповідну компетенцію для розгляду справи про зняття арешту з майна, накладеного під час виконавчих процедур. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Даних про те, що стягувач на час розгляду цієї справи має претензії до позивача щодо не виконання судового рішення у матеріалах справи не має. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved