Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] \~- адвокат Шкабуро О.В. звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 16\~800 (шістнадцять тисяч вісімсот) тисяч доларів США. Вимоги позову мотивовані тим, що 27.06.2019 укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] . З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем, 27.06.2019 між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 32,6 кв.м. Відповідно до пункту 1 договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв 220\~500 грн. 00 коп., строком до 27.06.2021 року. Сума позики за курсом комерційного банку на день укладення цього договору еквівалентна 8\~400 доларів США. Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за договором позики зі сплати боргу. Добровільно повернути борг відповідач відмовляється. Станом на 09.05.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 69\~132 доларів США, яка складається з суми основного боргу в розмірі 8\~400 доларів США та пені, нарахованої в порядку пункту 7 договору, нарахованої за період з 27.06.2021 по 24.02.2022 60\~732 доларів США. Оскільки сума пені перевищує суму боргу, позивач вважає за доцільне заявити до стягнення суму пені, що не перевищує суму прострочення зобов`язання, а саме 8\~400 доларів США. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 16\~800 доларів США. За викладених обставин, представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. 24.05.2023 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шкабуро О.В. у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак представник позивача направив до суду заяву, відповідно до якої просив суд розгляд справи проводити без його участі та участі позивача та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду відзив на позов та пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач була повідомлена належним чином про дату, час та місце слухання справи, та не повідомила суд про причину неявки, нею не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Приймаючи до уваги думку представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 27.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (а.с.7). Відповідно до пункту 1 договору позики, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 220\~500 грн. 00 коп., строком до 27.06.2021 року. Сума позики за курсом комерційного банку на день укладення цього договору еквівалентна 8\~400 доларів США. Згідно пункту 2 договору позики, у випадку зміни курсу долара стосовно гривні, сума, що підлягає сплаті, на день повернення боргу повинна бути еквівалентна 8\~400 доларів США за курсом комерційного банку. Гроші передано позикодавцем позичальнику в момент підписання цього договору (пункт 3 договору позики). Відповідно до пункту 4 договору позики, повернення позиченої суми грошей повинно здійснюватись шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позикодавця або готівкою, що підтверджується розпискою позикодавця, щомісячно, в сумі не менше 4460 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят гривень) 00 коп. У забезпечення своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором позики відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., що вбачається з договору іпотеки № 1228 від 27.06.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Документом, що підтверджує право власності відповідача на предмет іпотеки є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., 14.08.2001 року за реєстровим № 6676, право власності зареєстроване в Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації 20.08.2001 року в книзі № 61 за реєстраційним номером 8900 (а.с 12). Відповідно до частини 1 статті 827 Цивільного кодексу України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Згідно частини 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (частина 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України). Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно частини 1 статті 638 Цивільного кодексу\~України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу\~України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу\~України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу\~України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу\~України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу\~України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до пункту 7 договору позики від 27.06.2019 року, у випадку несвоєчасної сплати або прострочення строку повернення позики, позичальник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 3 % від суми не виконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені ща прострочення виконання зобов`язання. Позовну заяву складено 09.05.2023 року. Строк повернення [PERSON] коштів має бути до 27.06.2021 року, що передбачено умовами договору (пункт 1 Догоовру позики). За розрахунками представника позивача, станом на 09.05.2023 року пеня, передбачена пунктом 7 Договору позики, за період 27.06.2021 по дату введення на території України воєнного стану, тобто по 24.02.2022, становить 60\~732 доларів США. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України). Верховний суд\~у своїй\~постанові №\~727/9352/17\~від 21.08.2019\~прийшов до\~висновку,\~що стягнення\~пені,\~сума якої\~перевищує суму\~простроченого зобов`язання не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Оскільки стороною відповідача не спростовано суму інфляційних витрат та 3% річних, заперечень з приводу їх розрахунку не надходило, тому суд погоджується з позицією представника позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, передбаченої пунктом 7 Договору позики, у розмірі 8\~400 доларів США та вважає таку суму обґрунтованою. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання відповідачем свого зобов`язання, що випливає з договору позики, у зв`язку із чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки,\~статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат на оплату судового збору в розмірі 6 143 грн. 53 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved