Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 288 786,93 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі №2-11055/10, про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованості за кредитним договором №327/РП/39/2007-840 від 27 грудня 2007 року у розмірі 165 951,32 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 1 312 791,11 грн., 1 700 грн. - судового збору та 120 грн. - збору на інформаційно-технічне забезпечення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/21865/20 від 05 лютого 2021 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року у справі №2-11055/10 з Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» його правонаступником Державною іпотечною установою. Так, факт укладання між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] кредитного договору №327/РП/39/2007-840 від 27 грудня 2007 року, факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2010 року по справі №2-11055/10, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. У подальшому, банком було отримано виконавчий документ за вищевказаним рішенням суду та пред`явлено до виконання. На даний час, рішення Шевченківського районного суду м. Києва №2-11055/10 від 10.11.2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не виконано. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача, та з огляду на те, що остання порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконала рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2010 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 288 786,93 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 10 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі №2-11055/10, про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованості за кредитним договором №327/РП/39/2007-840 від 27 грудня 2007 року у розмірі 165 951,32 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 1 312 791,11 грн., 1 700 грн. - судового збору та 120 грн. - збору на інформаційно-технічне забезпечення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №327/РП/39/2007-840, згідно яким позивачем було видано відповідачу кредит. На даний час, рішення Шевченківського районного суду м. Києва №2-11055/10 від 10.11.2010 про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованості за кредитним договором №327/РП/39/2007-840 від 27 грудня 2007 року у розмірі 165 951,32 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 1 312 791,11 грн., 1 700 грн. - судового збору та 120 грн. - збору на інформаційно-технічне забезпечення, не виконано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/21865/20 від 05 лютого 2021 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року у справі №2-11055/10 з Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» його правонаступником Державною іпотечною установою. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористалася процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази на підтвердження належного виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не виконала рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2010 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у стст. 599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом стст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631 цс 15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018). У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість у розмірі 1 312 791,11 грн. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, що становить 1 312 791,11 грн., 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року складає 288 786,93 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом. Виходячи з наведеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 4 331,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved