Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до АТ «ПУМБ» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору нікчемними, просить суд визнати нікчемними положення пункту «5» заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування за № 1001955097901 від 24.08.2021 року; зобов`язати відповідача провести перерахунок платежів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 серпня 2021 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір за № 1001955097901, згідно якого надано споживчий кредит в розмірі 75\~000,00 гривень строком на 24 місяці, процентна ставка річних 0,001%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 4,99%. Отримавши кошти, позивач щомісячно здійснював оплату відсотків за користування кредитом, але пізніше виявилось, що сума заборгованості за кредитом не зменшується, так як додатково сплачується комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99%, що складає 3\~742,50 грн, а за весь строк користування кредитом 89\~820,00 грн. Порушуючи законодавство, скориставшись необізнаністю позивача, відповідач навмисно не дотримав та грубо порушив вимоги законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, а саме: банк не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. На підставі вищевикладеного позивач і звернувся з відповідним позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач надав на адресу суду відзив, відповідно до якого просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 24.08.2021 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 1001955097901, згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 75\~000, 00 гривень строком на 24 місяці. Відповідно до п. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що діяла на момент укладання договору, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини. Наголошує, що з моменту укладення кредитного договору позивач жодного разу не те, що у 14-дений термін, а й до 11.10.2022 року не звертався до відповідача з якимись заявами чи повідомленнями про відкликання згоди на укладення договору. З розділу договору «Підтвердження та запевнення» за змістом заяви від 04.07.2016 року, яку власноручно підписав позивач до фактичного отримання коштів, останній письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, а отже позивач вислови своє волевиявлення на укладення договору шляхом підписання кредитного договору, про що сам підтвердив в договорі. 04 липня 2023 року [PERSON] , надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що відповідач порушив строки надання відзиву, не поновивши строк для пред`явлення відзиву з поважних причин, що взагалі не може бути прийнято судом. Також наголошує, що під час укладання договору працівниками АТ «ПУМБ» не було ознайомлено позивача з такою пропозицією, що свідчить про відсутність підпису в даній пропозиції, що передбачено чинним законодавством. В самому кредитному договорі не йдеться про те, що входить до складу комісійної винагороди, хоча відповідачем в своєму відзиві наголошено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості це списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту. Зазначає, що об`єктом оспорювання є те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом, повідомленням сторін. 23 січня 2023 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, надав клопотання, відповідно до якого просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи у відповідності до ч.1 п.2\~ст. 131 ЦПК України\~повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив. Матеріали справи містять відзив на позовні вимоги позивача. Так, у відповідності до ч.1 п.2\~ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданого клопотання, за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що та підтверджено матеріалами справи, що 24.08.2021 року позивач [PERSON] \~ звернувся до відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» із заявою № 1001955097901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Як вбачається із зазначеної заяви, позивач просив відповідача надати споживчий кредит на строк 24 місяці в розмірі 75000 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 75000,00 грн., для сплати разової комісії 0,00 грн. (а.с. 9) За умовами заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,99 % річних (п.5 заяви), розмір процентної ставки становить 0,01 % річних (п.6 заяви), разова комісія 0,00 % річних + 0,00 грн. (п.7 заяви). Підписанням цієї заяви позивач підтвердив, що приймає публічну пропозицію відповідача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Із доданого до позовної заяви розрахунку оплати комісії за обслуговування кредиторської заборгованості [PERSON] \~ вбачається, що сума сплаченої комісії за період з 24.08.2021 року по 24.08.2023 рік складає 3742,50 грн щомісячно, усього за перод 89820 грн. (а.с. 9).\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав на те, що умови кредитування є несправедливими. Відповідач заперечуючи проти позову вказав на те, що позивач підписав заяву, жодних заперечень щодо умов Банку не зазначав. Нормативне обґрунтування. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка аргументів сторін, висновки суду Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти позивача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у пункті 5 заяви № 1001955097901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 4,99 % річних є неправомірним, а така умова договору є несправедливою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена і в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016р. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Матеріалами справи підтверджується, що 24.08.2021 позивач [PERSON] \~звернувся до відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» із заявою № 1001955097901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.9). З зазначеної заяви вбачається, що позивач просив відповідача надати споживчий кредит на строк 24 місяці в розмірі 75000 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі 75000,00 грн., для сплати разової комісії 0,00 грн. За умовами заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,99 % річних (п.5 заяви), розмір процентної ставки становить 0,01 % річних (п.6 заяви), разова комісія 0,00 % річних + 0,00 грн. (п.7 заяви). Підписанням цієї заяви позивач підтвердив, що приймає публічну пропозицію відповідача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Суд погоджується с ствердженнями позивача, що інформація, яка зазначена відповідачем у пункті 5 зави № 1001955097901 на приєднання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача та комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99 % річних повинна надаватись безоплатно. Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд вважає, що встановлення відповідачем в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, є незаконним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у цивільній справі № 496/3134/19 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,\~є нікчемною\~відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними. Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319, Постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року, справа № 496/3134/19; Постанові ВС України від 18 лютого 2023 року, справа № 168/349/20. Суд не погоджується з ствердженнями представника відповідача, що позивач підписавши паспорт споживчого кредиту, був обізнаний про розмір комісії, оскільки паспорт споживчого кредиту, який підписаний позивачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати комісії -4,99 % щомісячно від залишку заборгованості та відсотків, з огляду на наступне. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. З огляду на викладене, Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. На підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, з огляду на нікчемність пункту 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 24 серпня 2021 року за № 1001955097901, зарахувавши сплачену ним комісію за обслуговування кредитної заборгованості з вересня 2021 року по вересень 2022 року в рахунок сплати відсотків з користування кредитом, а отже позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ "Перший український міжнародний банк" на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved