Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

08.08.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Оратівського районного суду Вінницької області у справі № 141/350/21 від 21.09.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, 01.06.2023 позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Малолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює та не отримує соціальних виплат чи допомог. Дитина потребує більших витрат, оскільки попередньо визначений судом розмір аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатній та не забезпечує належний життєвий, фізичний та соціальний розвиток дитини, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Зокрема, [PERSON] просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів, присуджених рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 141/350/21, з твердої грошової суми 2000,00 грн на 1/4 частку всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.08.2023 провадження у справі №141/577/23 відкрито, розгляд справи призначено на 07.09.2023 з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 07.09.2023 не з`явилася. Натомість, 21.08.2023 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 07.09.2023 не з`явився, при цьому, судову повістку про виклик до суду отримав 18.08.2023, однак відзив до суду не направив, причини поважності неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 10.08.2023, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 10.08.2023 відповідачем подано не було. За вказаних обставин, з урахуванням предмету позовних вимог, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення відповідача про час, день та місце розгляду справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 141/577/23 за відсутності відповідача, оскільки подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 07.09.2014 виконавчим комітетом Кожанської сільської ради Оратівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 04. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2018, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30.08.2021 у справі № 141/303/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.09.2014, розірвано. Як вбачається з рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 141/350/21 та виконавчого листа Оратівського районного суду Вінницької області, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 2000 (дві тисячі гривень) 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2023, [PERSON] та [PERSON] 01.06.2023 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно довідки № 5-93 від 14.07.2023 року, виданої Кожанським старостинським округом Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] проживає по [ADDRESS] та на її утриманні знаходиться малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки відділу державних соціальних допомог управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області № 346 від 06.07.2023 [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Вінницької райдержадміністрації № 6 Оратів і не отримує ніяких видів допомог. Як вбачається із довідки № 1095 від 30.05.2023, виданої командиром військової частини [NUMBER] майором [PERSON] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Оскільки розмір аліментів згідно рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 141/350/21 на даний час є недостатнім для утримання малолітньої дитини, позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених до стягнення із відповідача з твердої грошової суми на 1/4 частку від доходу відповідача. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та встановлених обставин, суд керується наступним. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), про це наголошено у постанові Верховного Суду Українивід 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також той факт, що відповідач працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідачем не надано суду належних доказів неможливості сплати аліментів на утримання своєї доньки [PERSON] у заявленому позивачем розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу. Крім того, суд враховує той факт, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, а також враховує вік дитини та її потреби. При цьому, суд зауважує, що розмір аліментів у виді 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача не перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних фактичних обставин справи № 141/577/23, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved