Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

20.07.2023 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Слобожанської територіальної громади в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення в якому просить встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 3,3234 га., розташована на території Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області з цільовим призначенням "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 502083, та земельна ділянка (пай) розміром 4,78 в умовних кадастрових гектарів без визначення без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2391 та Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0174350 виданого 29.05.1997. Позивач зазначає, що станом на день смерті матері від мав зареєстроване місце проживання в м. Харків та з жовтня 2014 року та по день смерті матері [PERSON] постійно проживав разом з нею та дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом строк ніхто не звертався. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила. Позивач зазначає, що був впевнений, що прийняв спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. Так, 15.07.2023 позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] де державним нотаріусом Чернолясовою Т.В. йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] в зв`язку з пропуском строку встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України на звернення з заявою про прийняття спадщини та ненадання доказів спільного постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті необхідних для прийняття спадщини відповідно до вимог встановлених статтею 1268 Цивільного кодексу України. Оскільки у позивача виникли труднощі в оформлені спадкових прав останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 24 липня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.09.2023 Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Від голови Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Діхтяра Д.М. до канцелярії суду надійшов лист відповідно до якого останній просив проводити розгляд справи за відсутності представника селищної ради, при вирішенні питання по суті покладався на розсуд суду. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є факт постійного проживання позивача разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , станом на день її смерті [INFO] . Встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 23.07.2021, актовий запис № 78 (а.с. 5 зворот). З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 11.09.2007 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2391 вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємицею майна якого стала дружина [PERSON] , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Геніївське" села Геніївка Зміївського району Харківської області, розміром 4,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), (а.с. 7 зворот) [INFO] у віці 92 років померла [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 14 (а.с. 6). За життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,3234 га., розташованої на території Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, з цільовим призначенням "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", з кадастровими номерами 6321782000:01:002:0195, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 502083 виданого 19.11.2008 (а.с. 7, 37). З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 11.09.2007 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2391, копії Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ХР № 0174350, [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Геніївське" села Геніївка Зміївського району Харківської області, розміром 4,78 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 7 зворот, 8). Відповідно до Довідки виданої Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області 22.03.2021 № 184, [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала по день своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , крім неї на момент смерті за вказаною адресою також була зареєстрована невістка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6 зворот, 36). Відповідно до листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясова Т.В. від 15.07.2023 № 728/01-16 наданого на заяву [PERSON] від 14.07.2023 відповідно до якої останньому про необхідність подання нотаріусу документів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для прийняття спадщини відповідно до вимог встановлених статтею 1268 Цивільного кодексу України, роз`яснено право на звернення до суду у випадку відсутності таких документів (а.с. 10). Згідно з інформації наданої завідуючою Зміївської Державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернолясовою Г.В. з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а.с. 23-25). Допитана в судовому засіданні 18.09.2023, в якості свідка [PERSON] показала суду, що є дружиною позивача [PERSON] , який зареєстрований в м. Харків, однак, вже понад п`ятнадцять років вона з чоловіком та свекрухою - [PERSON] , яка померла [INFO] проживають по [ADDRESS] . З огляду на похилий вік та незадовільний стан здоров`я [PERSON] вони з чоловіком переїхали жити до останньої, вели спільний побут. Допитана в судовому засіданні 18.09.2023, в якості свідка [PERSON] показала суду, що понад 8 років проживає в [ADDRESS] . Їй відомо, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] , вони вели спільний побут, проживали в одному будинку та разом вели господарство. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частин 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Згідно роз`яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у спорах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України). На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , викладених у заяві, письмових доказів, показань свідків, судом достовірно встановлено, що[PERSON] постійно проживав разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, через відсутність реєстрації місця проживання позивача у вказаному житловому будинку він не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують цей факт, у зв`язку з чим не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved