Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [PERSON] , 23.03.2022 року о 08:30 годин, керуючи автомобілем марки ВАЗ -2101, державний номерний знак [NUMBER] , проїжджаючи ділянку дороги біля будинку №34 по вул. Грушевського в м. Коростені, в порушення вимог п.п. 2.3(6) та 10.1 ПДР проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини на правий газон, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті зіткнення [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. За вказаним фактом 23.03.2022 року внесено відомості до ЄРДР за №12022060490000158 . Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2022 року у справі №279/2603/22 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради» №984 від 31.05.2023 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні 13 ліжко-днів у березні - квітні 2022 року, загальна вартість перебування на лікуванні становить 59960,62 гривень. В ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину не пред`являвся, відповідачем кошти добровільно на користь позивача не відшкодовано. Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного Кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров`я. У відповідності до ч. 2 ст. 1166 ЦК характерними ознаками вини у цивільному праві є: а) вина заподіювана шкоди припускається, тобто обов`язок довести відсутність вини заподіювана покладається на нього самого; до цього часу він вважається винним; б) обсяг відшкодування не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Особливістю деліктних зобов`язань також є можливість у випадках, передбачених законом, покласти обов`язок відшкодувати завдану шкоду й незалежно від вини її заподіювана, наприклад, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки (ст. 1187 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, вищевказані документи (інформація лікувального закладу від 31.05.2023 та ухвала Коростенського міськрайонного суду від 13.07.2022 року) є належними доказами, які підтверджують розмір витрат лікарні на лікування потерпілого та вину [PERSON] . Зазначає, що ухвала суду щодо [PERSON] набрала законної сили, останній зобов`язаний відшкодувати витрати в розмірі 59960,62 грн., понесених закладом охорони здоров`я - КНП «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради» на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Водночас, щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 року по справі «Хаммерн проти Норвегії» встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Як вбачається з огляду судової практики Європейського суду з прав людини, який опубліковано на сайті ЄСПЛ: «Роль прокурора при розгляді справ, що не відносяться до сфери кримінального права» - ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у провадженні по звичайних цивільних справах. Розглядаючи кожен випадок індивідуально, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципам статті 6 Конвенції про право на справедливий розгляд справи незалежним та неупередженим судом, дотримання змагальності процесу, рівноправності сторін, права на доступ до суду, принципу правової певності, внаслідок чого в окремих випадках, зокрема у справі «Менчинська проти Російської Федерації» 15.01.2009 року, Суд дійшов висновку, що за певних обставин (для захисту прав безпомічних груп населення (дітей, інвалідів), у випадках, коли таке порушення стосується інтересів великої кількості громадян або коли вимагається захистити інтереси держави, виступ прокурора на боці однієї з сторін може бути виправданим. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №З-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення) «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», розуміється орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», складовою частиною державної політики охорони здоров`я в Україні є політика охорони здоров`я в Автономній Республіці Крим, місцеві і регіональні комплексні та цільові програми, що формуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та відображають специфічні потреби охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідних територіях. Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я, який фінансується з місцевого бюджету, коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 59960,62 гривень. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину призводить до ненадходження у місцевий бюджет грошових коштів, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Факт заподіяння шкоди КНП «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради» у зв`язку з лікуванням потерпілого від злочину мав місце у березні 2022 року. Водночас, Коростенською міською радою, як органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах заходи щодо стягнення заподіяної шкоди не вживались, що підтверджується листом від 09.06.2023 №02-17/123 не будуть. Враховуючи вказане, позов заявляється Коростенською окружною прокуратурою. Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: копією ухвали Коростенського міськрайонного суду від 13.07.2022, копією довідки КНП «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради» № 984 від 31.05.2023, інформацією аналітичної онлайн-системи Опендатабот щодо Коростенської міської ради, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо КНП «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради», копією повідомлення Коростенської окружної прокуратури на адресу Коростенської міської ради №4745 від 06.06.2023 року, копією відповіді Коростенської міської ради на повідомлення №4745 від 06.06.2023 року. Враховуючи те, що шкода позивачу заподіяна на території міста Коростеня,

Outcome: approved