Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 20.02.2010року між сторонами було зареєстровано шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство не ведеться з липня 2022року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справа розподілена для розгляду судді Войнарівському М.М. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області 05.06.2023року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.06.2023року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив,що не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, шо їх сім`я вже розпалась і її збереження є неможливим і таким, шо суперечить інтересам подружжя і дитини. Але не згоден з причинами розпаду сім`ї, які вказала позивачка.У позові [PERSON] вказує, що « спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок різних поглядів на сімейне життя. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини припинені в липні 2022 року. З того часу спільне господарство не ведеться». Вказане не відповідає дійсності,оскільки були одружені [INFO] , прожили однією сім`єю майже 13 років. Спільне життя склалося, народили сина [PERSON] [INFO] , разом його виховували та будували спільне майбутнє, не було сварок, завжди вміли знаходити спільну мову і були дуже близькими. Відносини стали погіршуватись після того, як позивачка стала працювати в ТЦК Миколаївської області, та пізно приходити до дому після роботи і відмовлялась пояснювати причини своєї відсутності вдома в неробочий час. В січні 2023 року позивачка зібрала свої речі і пішла з дому. Вона орендувала квартиру і стала там проживати. Відповідач з сином залишились проживати у двох. В квітні 2023 року відповідач дізнався про те, що причиною залишення сім`ї став інший чоловік. Позивачка періодично приїздить до сина, але ці зустрічі стають дедалі рідшими і ні вона, ні син не виявляють бажання жити разом. 12.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також зазначила,що вже майже рік працює державним службовцем Збройних Сил України, головним спеціалістом 4 відділу Миколаївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відповідач [PERSON] не підтримав її рішення, розуміти не мав бажання - тільки цікавила заробітна плата.Після чого все тільки загострилось, відносини погіршились. В січні 10.01.2023 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Їх спільний син [PERSON] ,перебуває під постійним впливом відповідача, зараз проживає за адресою: [ADDRESS] . В будинок відповідач позивача не пускає, на дзвінки не відповідає. Зв`язок з сином відсутній. Також зазначила,що співмешканця позивачка не має. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, стосовно позовних вимог зазначила,що підтримує в повному обсязі та просить змінити прізвище на дошлюбне. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, при цьому у відзиві зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи провести без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.02.2010року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 74, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з положеннями ст. 52 СК України дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку. Статтею 54 СК України встановлено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно з положеннями ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80грн.

Outcome: approved