Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.11.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] , [INFO] залишився проживати з позивачкою. Відповідач проживає окремо, самоусунувся від виховання сина, жодного з покладеного законом батьківського обов`язку по вихованню дитини не виконує, не цікавиться здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком. Зважаючи на викладене вище, просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 19.04.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Вказала, що аліменти з відповідача не стягувала, відповідач з дитиною не спілкується, не турбувався про його здоров`я. Крім того, чоловік з яким вона на даний час перебуває у шлюбі, має намір усиновити [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, в ході підготовчого судового засідання та в заяві від 15.06.2023 просив суд розглядати справу у його відсутність, та зазначив, що позов визнає. На підставі ст. 211, 223 ЦПК України, суд розглядає справу без участі відповідача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в судовому засіданні поклався на розсуд суду, просили врахувати рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 07.06.2023 № 1549 про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, за подружнього життя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). На підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.11.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 3). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , 21.09.2020 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно з довідкою про склад сім`ї [PERSON] , до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та чоловік - [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб від 24.05.2022 серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і прізвище позивачки було змінено на « [PERSON] » (а.с. 14). Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с. 10). Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-18). Рішенням Виконкому Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 07.06.2023 № 1549 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 42,43). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 61-36905св18. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач свідомо і систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні, жодних характеризуючи даних щодо особи відповідача, причин та форм невиконання ним батьківських обов`язків - суду не наведено. Суд також враховує рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 07.06.2023 затверджено висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 42), протилежного висновку чи нових доказів, отриманих після затвердження висновку - суду не надано. Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та вказане відношення не може бути ним змінено. Суд враховує, що позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Щодо визнання позову відповідачем, то суд враховує, що у разі визнання відповідачем позовних вимог, відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд має перевірити чи заява відповідача про визнання позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, та за відсутності доказів того, що вказане відповідатиме інтересам дитини, суд не приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача, сплата судового збору якому при зверненні до суду була відстрочена до ухвалення рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved