Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

02.05.2023 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] надійшла вище зазначена позовна заява, з урахуванням поданої 07.06.2023 заяви про зміну предмету позову, з проханням : позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Борисполя, Київської області, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не меншу ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; встановити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ( а. с. 1-5, 25-28). Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 11.11.2011 між [PERSON] га [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 176. У шлюбі у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, але з літа 2019 року вони проживають окремо. Крім того зазначено, що з перших днів вторгнення російських військ на територію держави, позивач вступив на військову службу в військовій частині [NUMBER] , де перебуває з 28.02.2022 по теперішній час. У зв`язку з тим, що існувала загроза життю та здоров`ю дитини, 24.02.2022 сестра позивача, [PERSON] , виїхала разом із своїми дітьми та неповнолітньою донькою позивача і відповідача, [PERSON] в с. Корнилівка Черкаського району Черкаської область, де було більш безпечно, і проживала там з нею до липня 2022 року. Дана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 39 від 15.02.2023. У той же час, у березні 2022 року відповідач прийняла рішення виїхати за межі України, на роботу в Італію, залишивши неповнолітню доньку на маму позивача, [PERSON] , і вже протягом року вона проживає окремо від дитини, при цьому отримує аліменти на свою користь на утримання дитини. Крім того зазначено, що [PERSON] навчається у Бориспільському ліцеї «Перспектива» ім.В.Мономаха. Фактично усі обов`язки замість матері, та з урахуванням того що батько дитини перебуває на військовій службі, з весни 2022 року виконує бабуся [PERSON] , яка піклується про дитину щоденно, лікує, займається з нею уроками. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує без участі та підтримки матері. Дитина росте дуже чутливою, розумною та талановитою дівчинкою, але відповідач не прикладає до цього ніяких зусиль. Відповідач з весни 2022 року свої обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується. Факт проживання [PERSON] разом з бабусею, [PERSON] підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Бориспільської міської ради Коноваловим М.С. 09.03.2023. Ухвалою суду від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а. с. 20). Ухвалою від 16.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 37). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області Павленко Л.В. позовні вимоги підтримала частково. При цьому зазначила, що відповідно до висновку служба не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, а щодо позбавлення батьківських прав заперечує. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечувала. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, а також у порядку ст.171 СК України пояснення дитини, покази свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що 11.11.2011 було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 176, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а. с. 9). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 09.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області ( а. с. 10). Крім того встановлено, що 23.07.2021 Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з 30.06.2021 з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) (а. с. 67-68). Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 27.01.2023 № 501, позивач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 28.02.2022 (а.с. 13). Також встановлено, що донька сторін проживає разом зі своєю бабусею, матір`ю позивача [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 09.03.2023 (а.с. 11). З показань допитаних у судовому засіданні свідків встановлено, що до 24.02.2022 малолітня донька сторін проживала з матір`ю та за її згодою виїхала з родиною сестри позивача [PERSON] з м.Борисполя та Київської області, а саме: з 24.02.2022 по 01.07.2022 проживала за адресою : [ADDRESS] ,- що підтверджується довідкою старости виконавчого комітету Набутівської сільської ради № 39 від 15.02.2023 ( а.с. 12). У цей час відповідач [PERSON] , залишивши доньку з родиною позивача, 28.03.2022 виїхала за кордон, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України від 19.04.2023 (а.с. 34). Згідно з показами допитаних свідків, у тому числі: свідка [PERSON] , матерів позивача, свідка [PERSON] , сестри позивача, та сестри відповідача- свідка [PERSON] , малолітня донька сторін проживає з матір`ю позивача та перебуває на їх з позивачем утриманні. Та обставина, що дитина знаходиться на утриманні позивача та його родини, відповідачем не оспорюється. При цьому, згідно з довідкою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ ( м. Київ) від 17.02.2023 № 18121, з позивача [PERSON] було стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти у період : серпень 2022 - 7067, 23 грн., вересень 2022 - 7223,16 грн., листопад 2022 -14 516,74 грн., грудень 2022 - 14681,08 грн., лютий 2023 - 17352,24 грн. ( а. с. 66). З зазначеного слідує, що матір дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки, не піклується про її здоров`я дитини, фізичний і духовний розвиток, навчанням та вихованням не цікавиться, матеріально не забезпечує, але при цьому отримує на свою користь аліменти на утримання дитини. Ці обставини повністю підтверджуються показами свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також поясненнями малолітньої [PERSON] , 2013 року народження, яка, хоча і продовжує зрідка спілкуватися у телефонному режимі з матір`ю та шкодує, що вона не повертається додому, висловлює небажання їхати з матір`ю, у разі її повернення в Україну, та демонструє прив`язаність до батька та бабусі, з якою проживає. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.08.2023 №573, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком, громадянином [PERSON] , за місцем його проживання, а щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] вважають, що відсутність правову підстави. Статтею ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню малолітньої дитини належним чином. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналізуючи вищенаведені обставини, слід прийти до висновку, що поведінка відповідача вказує на те, що вона не виявляє батьківського піклування щодо своєї доньки, не займається її вихованням, отримуючи аліменти, самоусунулася від її утримання, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, слід позбавити [PERSON] батьківських прав. При цьому додатково заявлена вимога про визначення місця проживання дитини з позивачем є необґрунтованою, зважаючи на те, що звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки до суду позивач стверджував про необхідність вжиття більш дієвого способу захисту порушених прав позивача, а також прав їх з відповідачем малолітньої доньки. Крім того, жодних доказів того, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання доньки, позивач не надав. Крім того відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2023 ухваленим у цивільній справі № 359/2649/23 припинено з 21.03.2023 стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно за судовим наказом №359/5751/21 Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року (ВП [NUMBER]) ( а. с. 69-71). Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 СК України в редакції закону, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, яка є особою працездатного віку, вона може сплачувати аліменти у спосіб та розмір визначений позивачем, тобто в розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно. За змістом ст. 191 СК України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. Дані про те, що наявні підстави, передбачені ч. 2 ст.161 СК України, за яких позивачу не може бути передана дитина, у суду відсутні. Суд також враховує, що в силу вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, відповідач [PERSON] тривалий час проживає окремо від дитини, що підтверджується висновком органу опіки та піклування та інформацією Державної прикордонної служби України від 19.04.2023 (а. с. 34). Та обставина, що з березня 2022 року дитина знаходилися під одноосібною опікою позивача, а з урахуванням того, що позивач проходить військову службу, під опікою його матері, тобто бабусі дитини, відповідачем не спростована. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Слід зазначити, що позивачем не надано суду доказів наявності спору між ним та відповідачем щодо місця проживання дитини. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, та з урахуванням позбавлення відповідача батьківських прав підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з батьком, суд не вбачає та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, а саме про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, та відмові у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 копійок (а. с. 6) та з відповідача на користь держави в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial