Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 22 січня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що з жовтня 2022 року вони з дружиною проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не мають спільного побуту. У березні 2023 року його колишня дружина [PERSON] виїхала за межі території України. Після розірвання шлюбу їхня спільна дитина залишилась проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його утриманні. Всі питання щодо виховання, навчання, лікування та дозвілля сина вирішуються ним особисто. За даною адресою дитина проживає з народження, має свою власну кімнату яка облаштована повністю під його потреби. Навчається на І курсі в ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» для отримання професії «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, електрогазозварник». З травня 2021 року по теперішній час він працює в Управлінні соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації на посаді начальника відділу з питань сімейної політики та соціальних послуг, має стабільний заробіток, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. З сином мають повне порозуміння, знаходять спільну мову, разом проводять своє дозвілля. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про розгляд справи повідомлена належним чином, про причин неявки представника суду не повідомила. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] повідомив суду, що він з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час проживає разом з батьком. Мати раніше проживала з ними, але з початку вересня 2022 року переїхала проживати до своїх батьків по вул. Менделєєва. Рішення з ким проживати він прийняв самостійно. Вирішив проживати з батьком, бо там його кімната, він з народження там живе, тут його друзі і навчання. Коли батьки стали проживати окремо, вони спитали в нього з ким він хоче жити, і він сказав, що з батьком. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 73 (а.с. 9). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2023 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 12). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 04 квітня 2023 року неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації від 10 квітня 2023 року за №\~1984 [PERSON] працює в Управлінні соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації з 06 травня 2021 року по теперішній час та займає посаду начальника відділу з питань сімейної політики та соціальних послуг (а.с. 14). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 серпня 2023 року за № 91-36421/18/23-Вих [PERSON] , [INFO] , 23 березня 2023 року здійснила перетин Державного кордону України (а.с. 82). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 30\~серпня 2023 року за № 1381/27.1-26 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає недоцільним визначати місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , оскільки дитина досягла 14 років, фактично проживає з батьком, між батьками відсутній спір щодо місця проживання сина (а.с. 90-91). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частинами 6, 8 статті 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] , отже, 13 липня 2021 року йому виповнилося чотирнадцять років. Таким чином, станом на момент подання позовної заяви до суду йому було 15 років, а станом на момент розгляду даної справи судом йому виповнилося 16 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Відтак, суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21; від 25 січня 2018 року у справі №\~537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі №\~686/18140/21. Крім того, матеріалами справи доведено, що вказаним правом неповнолітній [PERSON] скористався, оскільки, як він пояснив суду, він самостійно обрав своє місце проживання разом з батьком [PERSON] , позивачем по справі. Також неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою місця проживання: [ADDRESS] разом з позивачем. На підставі наведених норм права та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, яка досягла 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо поданої відповідачкою [PERSON] заяви про визнання позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.\~1 ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4\~ст. 206 ЦПК України). Визнання позову [PERSON] суперечить закону та порушує права сина [PERSON] на самостійний вибір місця проживання, оскільки неповнолітній [PERSON] досяг того віку, з якого законодавство надає можливість самостійно вибирати місце проживання, тому визнання позову цим відповідачем немає правого значення. Такі висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постанові від 06 червня 2023 року у справі № 371/153/22. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed