Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у липні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що позивач дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. З метою ознайомлення із матеріалами вказаного виконавчого провадження було надіслано адвокатський запит до приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича. На виконання вказаного запиту приватним виконавцем Закорком В.В. було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2021 про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості на загальну суму 119677,48 грн; копію виконавчого напису від 19.08.2021 за № 4262, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення із позивача, як боржника, на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 119677,48 грн; копію постанови від 25.05.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 119677,48 грн. Також представник позивача зазначив, що 11.09.2019 між позивачем та АТ «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір № R01.00503.005691450, на який послалася приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. Разом з тим, відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень з розрахунками заборгованості не надходило. Позивачу не відомі підстави примусового стягнення заборгованості у сумі 119677,48 грн та із чого складається сума вказаної заборгованості. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 119677,48 грн. Ця заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 119677,48 грн та його сплату від відповідача позивачу не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, вчинений 19.08.2021 та зареєстрований у реєстрі за № 4262, про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 119677,48 грн, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути із Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 1610,40 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 28.07.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 28.07.2023 за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. 24.08.2023 представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат разом з доказами таких витрат понесених позивачем, які просив стягнути з відповідача. Протокольною ухвалою суду від 24.08.2023 за клопотанням представника позивача у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса Сазонової О.М. витребувано письмові докази. Ухвала суду залишилася не виконаною, витребувані докази відповідачем та третьою особою не надані. 31.08.2023 представник відповідача подав відзив на позов, у якому вказав, що 11.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та позивачем був укладений кредитний договір відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 73040, 59 грн. Оскільки [PERSON] не виконував зобов`язань за договором, станом на 06.07.2021 утворилась заборгованість у розмірі 117 777,48 грн. АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Сазонової О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису було подано документи передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість за кредитним договором, а також попереджений про можливість стягнення боргу шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Після надіслання даної вимоги позивач жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту. На думку представника відповідача, позивач намагається відтермінувати момент повернення боргу. спірний виконавчий напис відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат». Також представник відповідача вказав, що позивач у позовній заяві не зазначив у чому полягає спірність кредитної заборгованості, не надав доказів оспорення, спростування такої кредитної заборгованості до або на момент вчинення виконавчого напису. Крім того, представник відповідача вказав, що вважає помилковим твердженням позивача, що станом на дату вчинення виконавчого напису п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів був не чинним, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за № 662, внаслідок чого така втрачає чинність у загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Також представник відповідача заперечив щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що до позовної заяви не додано документів, які б свідчили про отримання правової допомоги та її оплати, дана справа є типовою, незначної складності. Тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. 15.09.2023 представник відповідача подав заперечення на заяву про розподіл судових витрат, яке мотивував тим, що до позовної заяви було надано лише попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, проте не було зазначено протягом якого часу будуть подані докази на підтвердження такої допомоги. Також позивач не надав доказів у підтвердження понесення витрат, які б відповідали Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Дана справа є типовою, незначної складності (розглядається за правилами спрощеного позовного провадження), що враховується судом при визначенні розміру витрат на правову допомогу, яка може підлягати стягненню. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але у відзиві на позов просив розглядати справу без його участі. Треті особи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки, письмових пояснень не подали. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 11.09.2019 між [PERSON] та АТ «ІДЕА БАНК» був укладений кредитний договір № R01.00503.005691450, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 73040,59 грн строком на 96 місяців зі сплатою 35,2% річних від залишкової суми кредиту (а.с.12-14). 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4262, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором № R01.00503.005691450 від 11.09.2019, за період з 11.01.2020 по 06.07.2021 включно у розмірі: 68943,64 грн - строковий основний борг; 3925,87 грн - прострочений основний борг; 42699,11 грн - прострочені проценти; 1756,22 грн - строкові проценти; 452,64 грн - пеня. Також за вчинення виконавчого напису стягнуто 1900,00 грн. Загальна сума, що підлягає до стягнення складає 119677,48 грн (а.с. 9). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 4262 від 19.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорком Вадимом Вікторовичем постановою від 19.10.2021 було відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Також у межах вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 25.05.2023 було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує у ТОВ «МАКРУМ», ТОВ «КЕРУ КОМПАНІЯ «СУМИТЕХНОБУДСЕРВІС» (а.с. 8, 10-11). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача не надано суду, у тому числі на виконання протокольної ухвали суду від 24.08.2023 письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] боргу в розмірі 119677,48 грн, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № R01.00503.005691450 від 11.09.2019, а також доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Надана представником позивача копія договору № R01.00503.005691450 від 11.09.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , не є нотаріально посвідченим договором, а тому не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Сазонова О.М. керувалася пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Сазонова О.М. при вчиненні виконавчого напису 19.08.2021 не мала права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Надана представником відповідача копія вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06.07.2021, адресована [PERSON] , зі списком згрупованих поштових відправлень (а.с. 54, 56), не підтверджує факту отримання боржником такої вимоги. Отже, відповідач не спростував доводи сторони позивача про те, що останній не отримував такої вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 1610,40 грн, зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 14.07.2023; додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 14.07.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 25.07.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 18.08.2023, квитанцію від 17.08.2023 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 9000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 9000,00 грн. Відтак суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що заявлений розмір судових витрат є неспівмірним зі складністю справи, оскільки розмір витрат за надання професійної правничої допомоги визначається кожним адвокатом самостійно і відповідачем не надано доказів про неспівмірність та ринкову вартість послуг професійної правничої допомоги. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість позовних вимог, а також значення справи для сторін, зокрема суму коштів які було безпідставно стягнуто з позивача, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про відмову в стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Outcome: approved