Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про звільнення про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19 жовтня 2021 року [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на посаді торгового представника. 05 грудня 2022 року його було звільнено, про що повідомлено йому усно, однак наказ про звільнення та трудову книжку йому видано не було. На наступний день [PERSON] знову звернувся до відповідача з метою отримання трудової книжки та наказу про звільнення, однак таких йому видано не було. Натомість йому повідомили, що трудову книжку та наказ про звільнення буде йому видано після належного їх оформлення, про що його буде повідомлено, проте такі знову видані не були. Позивач 29.11.2022 року, 26.01.2023 року та 06.02.2023 року звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» з письмовими заявами у яких просив видати належним чином оформлений наказ про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку наручно або скерувати йому за адресою проживання. Однак відповідачем вказані заяви були проігноровані. Станом на день подання позову, ні наказ про звільнення ні трудова книжка [PERSON] не видані у зв`язку з чим він він не може працевлаштуватись на іншу роботу. А тому просить суд змінити дату звільнення [PERSON] з посади агента торговельного визначену наказом №119 к/тр від 02 грудня 2021 року про припинення трудового договору з 02 грудня 2021 року на 10 лютого 2023 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістию» (на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 127 642,33 коп., та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на користь [PERSON] 10000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. 03.05.2023\~року на\~адресу Трускавецького\~міського суду\~Львівської області\~від представника\~відповідача Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Баядера\~Логістик» надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~мотивований тим,\~що позивач умисно не бажав отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення про, що свідчить той факт, що звернення ним зроблено більш як через один рік після звільнення. Жодних поважних причин чи обставин, які б перешкоджали [PERSON] прибути для видачі трудової книжки чи подачі письмової заяви про направлення поштою їм не наведено, і тим більше не подано доказів існування таких обставин та їх поважності. Так, в абз. 2 стор. 2 позовної заяви позивачем вказується, що 29.11.2022 р. [PERSON] звернувся із письмовою заявою до відповідача, що не відповідає дійсності, оскільки до даного листа позивач прикріпляє фіскальний чек датований 28.12.2022р., тобто різниця в місяць. Дане свідчить про викривлення фактичних обставин перед судом, а також вказує на поведінку позивача щодо строків звернення чи направлення документів. На підготовку заяви у позивача пішов рік, а на відправку листа місяць. В позовній заяві позивач вказує про направлення повторних запитів, зокрема від 26.01.2023 року та 06.02.2023 року, які з його слів були проігноровані, що також не відповідає дійсності. Зокрема, листи містять прізвище [PERSON] , а не [PERSON] , та містять посилання на якесь звільнення, що мало місце у 2022 року, а не 2021 року, коли був звільнений [PERSON] . У зв`язку з цим, ТОВ «Баядера Логістик» було повідомлено відправника як в телефонному режимі, так і скеровано лист від 08.02.2023 року, про вказані недоліки (номер відправлення 7903707281648). Також даним листом позивачу було направлено копію наказу про звільнення, що підтверджується описом вкладення у цінний лист. Лише після цього на адресу відповідача від адресата [PERSON] було направлено заяву про надіслання трудової книжки поштою, яку відповідачем було отримано 16.02.2023 року (номер відправлення 7900071057050). Тож лише з цього моменту відповідно абз. 2 п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у відповідача виникли правові підстави для направлення трудової книжки поштою. Трудову книжну та повторно копію наказу про звільнення було скеровано позивачу (номер відправлення 7903707296548) та отримані ним 20.03.2023 року. З вище наведеного вбачається, що ТОВ «Баядера Логістик» діяло відповідно до норм чинного законодавства, вживало заходів та створило умови для вручення трудової книжки та копії наказу про звільнення [PERSON] , в той час як саме позивач протягом більш як одного року не вчиняв жодних дій, які б були спрямовані на отримання чи надсилання йому трудової книжки та копії наказу про звільнення. Тож вина відповідача у несвоєчасному врученні трудової книжки та наказу відсутня. Щодо не видачі наказу про звільнення на, що у своєму позові посилається позивач, сторона відповідача зазначає наступне позивач стверджуючи у позові про ненадання копії наказу про звільнення, якимось чином додає його копію до позовної заяви. Але як можна додати те, чого зі слів позивача у нього не має. Дане свідчить про подання позивачем суду у позовній заяві неправдивої та необ`єктивної інформації, яка не відповідає обставинам справи. Щодо неможливості влаштування на іншу роботу, позивач вказує, що саме через відсутність у нього трудової книжки та наказу про звільнення він не може працевлаштуватись на іншу роботу. Таке твердження не відповідає дійсності та нормам чинного законодавства, оскільки а ні копія наказу про звільнення, а ні паперова трудова книжка не є обов`язковими документами при укладенні трудового договору. Окрім того, позивачем до позовної заяви додано інформацію з Пенсійного фонду України, де чітко відображено трудовий та страховий стаж, зокрема і у ТОВ «Баядера Логістик». Тож у позивача не було реальних, об`єктивних та законодавчо встановлених перешкод для працевлаштування, які б були пов`язані із копією наказу про звільнення чи трудовою книжкою. Позивачем не те що не надано доказів відмови у працевлаштуванні, а навіть не озвучується, хто і коли з роботодавців відмовив йому. Не надаються і докази відмови центрів зайнятості, якби позивач дійсно туди звертався у пошуках роботи. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив такий задовольнити, пояснення надав аналогічні, викладеним у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні такого. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді торговельного агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів. 02 грудня 2021 року [PERSON] було подано заяву, у якій він просить звільнити його за згодою сторін /арк. справи 121/. Відповідно до наказу № 119к/тр про припинення трудового договору від 02 грудня 2021 року [PERSON] було звільнено з посади торгового агента відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м. Львів за згодою сторін з 02 грудня 2021 року /арк. справи 45/. Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Згідно з актом від 02.12.2021 року про не з`явлення працівника в день звільнення за трудовою книжкою встановлено, що [PERSON] , не з`явився в день звільнення 02 грудня 2021 року за отриманням трудової книжки /арк. справи 122/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був обізнаний як із самим фактом звільнення так і з його підставами (адже звільнення відбулось саме за його заявою), а також із датою звільнення (про що він зазначає у заяві про звільнення та у позовній заяві). Також з ним своєчасно був проведений розрахунок в день звільнення. Однак, позивач не з`явився за отриманням трудової книжки та наказу про звільнення, не надав відповіді на скерований йому 02.12.2021 року лист, а в подальшому звернувся до роботодавця лише через рік. Такі дії, а точніше бездіяльність, позивача щодо отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, вочевидь не є добросовісним, і не свідчать про реальну необхідність позивача у отриманні вищевказаних документів. Про умисне небажання отримати трудову книжку та копію заяви про звільнення саме з боку позивача свідчить і той факт, що звернення ним зроблено більш як через один рік після звільнення. Жодних поважних причин чи обставин, які б перешкоджали [PERSON] прибути для видачі трудової книжки чи подачі письмової заяви про направлення поштою ним у позові не наведено. ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 09 березня 2021 року у справі № 600/121/19) вказує, що «... право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати... Вказані обставини свідчать про відсутність винних дій (бездіяльності) роботодавця у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, тому суду приходить до переконання те, що затримка видачі трудової книжки відбулась не з вини роботодавця. Верховний Суд наголошує, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається. Отже, не реалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах». Доводи позивача, що саме відсутність трудової книжки стала перешкодою для будь-якого його працевлаштування, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували те, що позивач здійснював відповідні спроби працевлаштування, чи постановки на облік для отримання соціальних виплат по безробіттю, однак відсутність трудової книжки стала перешкодою у цьому. Крім того, з 10.06.2021 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі 1217-ІХ від 05.02.2021 набули чинності зміни до ст. 48 КЗпП, згідно з якою: «облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника , записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхів роботі. Також внесено зміни до ст. 24 КЗпП України якою передбачено: «При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий та інші документи. Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону встановлюється перехідний період протягом 5 років, протягом якого застосовуватиметься як паперова трудова книжка, так й електронна форма уже наявних або внесених відомостей про трудову діяльність працівника з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників. Отже, після внесення змін до законодавства, відсутність паперової трудової книжки у працівника не була безумовною перешкодою працевлаштування на новому місці роботи. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити, що дані вимоги є безпідставними, Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів в розумінні ст. 76 - 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed