Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Представник позивача Котар С.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 6638,09 грн., витрати на оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 2000,00 грн., судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що вона\~є власником\~транспортного засобу\~Opel\~Insignia\~2.0\~Т,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~реєстрацію транспортного\~засобу.\~09.09.2021\~року о\~10:45\~год.\~на вул.\~Героїв АТО,\~буд.\~30-А\~в м.\~Кривий Ріг\~Дніпропетровської області\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода,\~під час\~якої автомобіль\~Daewoo\~Lanos\~державний номер\~ [NUMBER] \~під керуванням\~ [PERSON] ,\~здійснив зіткнення\~з автомобілем\~Opel\~Insignia\~2.0\~Т,\~державний номер\~ [NUMBER] \~,\~за кермом\~якого перебував\~син позивача.\~Зіткнення відбулося\~у задню\~частину автомобіля\~Opel\~Insignia\~2.0\~Т,\~задньою частиною\~автомобіля Daewoo\~Lanos\~під час\~руху заднім\~ходом зі\~стоянки магазину.\~Вказана ДТП\~сталася з\~вини [PERSON] ,\~що підтверджується\~електронним європротоколом\~від 09.09.2021року. Цивільна відповідальність\~ [PERSON] \~на момент\~ДТП була\~застрахована у\~страховій компанії\~ТДВ «Міжнародна\~страхова компанія»,\~на момент\~ДТП 09.09.2021\~року поліс\~був чинний. У результаті ДТП позивачу була завдана майнова шкода в розмірі 6 638,09 грн. 09.09.2021 року позивач письмово повідомив ТДВ «МСК» про дорожньо-транспортну пригоду, однак відповіді та страхового відшкодування не отримав. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надавав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4\~ст.223 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу Opel Insignia 2.0 Т, н.з. [NUMBER] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 14.01.2004 року отримав посвідчення водія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до електронного протоколу, 09.09.2021 року о 10:45 год. на вул. Героїв АТО, буд. 30-А в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем Opel Insignia 2.0 Т, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, зіткнення відбулося у задню частину автомобіля Opel Insignia 2.0 Т, задньою частиною автомобіля Daewoo Lanos під час руху заднім ходом зі стоянки магазину (а.с.11-13). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , застрахована у ТДВ "Міжнародна страхова компанія", поліс № 201343712 (а.с.40). 27.09.2021 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування(а.с.14). Відповідно до висновку експортно транспортно товарознавчого дослідження № 169/21 від 22.09.2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Opel Insignia 2.0 Т, державний номер [NUMBER] , складає 6638,09 грн.(а.с. 16-34). Згідно квитанції № 114728 від 10.09.2021 року, [PERSON] сплатила за послуги з проведення експортно транспортно товарознавчого дослідження 2000,00 грн. ( а.с.49). Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відповідно до п.п. 33.2 п. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно ст.34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно ст.34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, приймаючи до уваги невиплату страхового відшкодування з вини страховика, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування у розмірі 6638,09 грн., витрат на оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 2000,00 грн. Крім того, при розв`язанні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Приписами ч. 2 - ст. 140 ЦПК України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи: 1. копію договору про надання правової допомоги № 004 від 18.01.2022 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро «Світлана Котар» в особі керуючого бюро - адвоката Котар С.В.; 2. акт приймання передачі наданих послуг № 11 до договору № 004, згідно якого загальна вартість наданих [PERSON] адвокатських послуг становить 4000,00 грн. Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Котар С.В. професійної правничої допомоги у цій справі, суд дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 4000,00 грн., оскільки їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами, що є підставою для задоволення вимоги. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved