Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у травні 2023 року звернувся до суду з позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] , з належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності від 06 вересня 2021 року № 896, зареєстрованого 06.09.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру, придбав з прилюдних електронних торгів проведених Державним підприємством «Сетам» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . До реалізації на прилюдних торгах вищезазначеної квартири, у вказаній квартирі [PERSON] не проживав, це помешкання займала його мати - [PERSON] , яка до теперішнього часу, належну позивачу на праві приватної власності квартиру не звільнила. Колишнім власником квартири [PERSON] , право власності позивача на квартиру [ADDRESS] було оскаржено в судовому порядку. Справа № 404/7738/21, за позовом [PERSON] про визнання не дійсним електронних торгів, протоколу їх проведення, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності розглянута судами першої та апеляційної інстанції. Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2023 року по справі № 404/7738/21 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постанова апеляційного суду набрала законної сили в день її прийняття. Не зважаючи на вказане рішення апеляційного суду відповідач, яка являється матір`ю колишнього власника [PERSON] продовжує проживати в зазначеній квартирі. Як вказав позивач, на його письмову вимогу про звільнення в строк до 10 травня 2023 року квартиру не звільнила. А відтак, позивач змушений звернутись до суду з відповідними позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.18). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 27888 від 01.08.2023 року), в якому остання заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що спірним житловим приміщенням у даній справі є квартира [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості належав [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 23.10.2006 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О. О. (реєстровий номер 3360). [PERSON] , яка належить до членів сім`ї власника [PERSON] , безперервно та постійно проживає у зазначеній квартирі з 03.11.2006 року. Вказані обставини не оспорюються. Після цього, між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 03.04.2007 року укладено кредитний договір № 014-09.5-72291, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі: 9 180 доларів США строком до 02.04.2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,750 % річних, згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку визначеному договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03.04.2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за № 926. Предметом іпотеки, згідно з пунктом 1.2. Договору, є житлова квартира [ADDRESS] . З огляду на вказане, спірна житлова квартира є лише об`єктом нерухомості, в рахунок якого забезпечено виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором від 03.04.2007 року. Отже, [PERSON] придбав відповідну квартиру (23.10.2006 року) ще до укладення кредитного договору (03.04.2007 року), у межах якого забезпечено виконання зобов`язання. Тобто, зазначене житлове приміщення, про виселення з якого позивач звернувся до суду, забезпечено іпотекою та придбано не за рахунок кредитних коштів, оскільки [PERSON] вже був власником квартири на момент укладення кредитного договору. Вважає, що позивачем не доведено обставини придбання спірного нерухомого майна за рахунок кредитних коштів, забезпечених іпотечним договором. Таким чином, позовні вимоги про виселення [PERSON] із квартири, придбаної не за рахунок кредитних коштів і забезпеченої іпотекою цього житла вважає необґрунтованими. Відповідач зазначила, що постанова Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2023 року у справі № 404/7738/21 на даний час переглядається у касаційному порядку, що підтверджується ухвалою Верховного Суду від 12.06.2023 про відкриття касаційного провадження. А відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.40-58). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, що викладені у відзиві на позов. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва від 06 вересня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 896, [PERSON] належить на праві власності майно вартістю 161517,30 грн., що складається з однокімнатної квартири за номером [ADDRESS] (а.с.4). Вказані обставини також підтверджуються Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 273505862 від 06.09.2021 року (а.с.5). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційні скарги [PERSON] , приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича та Акціонерного товариства«Райффайзен Банк» - задоволено. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2022 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександрович, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу їх проведення, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності відмовлено. Знято арешт з однокімнатної квартири [ADDRESS] , накладеного ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 жовтня 2021 року (а.с.6-10). Позивачем на адресу відповідача 03 травня 2023 року направлено повідомлення про виселення, відповідно до якого [PERSON] в строк до 10 години, 10 травня 2023 року необхідно виселитися з квартири [ADDRESS] (а.с.11-12), яке залишено без відповіді та реагування. За змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі статтею 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Норами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини другої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14, в постанові від 15 серпня 2018 року за результатами розгляду справи № 595/1271/16-ц. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Враховуючи вищевикладене, оскільки наразі позивачу на праві приватної власності належить спірна квартира, в свою чергу право власності колишнього власника спірного майна [PERSON] припинилось, отже відповідно і у членів сім`ї колишнього власника, до яких входить [PERSON] втрачено право користування жилими приміщенням, наразі відповідачем чиняться позивачу перешкоди у вільному володінні та користування майном, яке належить йому на праві власності, а тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, та є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 1073,60 грн.

Outcome: approved