Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - змінити розмір стягнення аліментів, що стягуються щомісячно з відповідача, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на стягнення їх в твердій грошовій сумі в розмірі 6\~000 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до вимог закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 30.03.2016 було розірвано. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 23.11.2017, справа №343/1969/17 з відповідача на її користь, щомісячно, стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Син та дочка проживають разом з нею, вона піклується про них, дбає про їх благополуччя і намагається забезпечити всім необхідним, створює всі умови для їхнього комфорту. На даний час син [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім та навчається на стаціонарі у Національному університеті «Львівська Політехніка», у зв`язку із чим збільшились її видатки на його матеріальну підтримку, яку вона забезпечує самостійно. Також є очевидним, що витрати на виховання та проживання дитини [PERSON] з часу ухвалення рішення суду зросли. Дані потреби вона намагається забезпечити самостійно, проте це ставить її у доволі скрутне матеріальне становище, що не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби дочки. Відповідач є дієздатною, дорослою, фізично здоровою людиною, тривалий час проживає і працює за кордоном та має стабільно високий дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі 6\~000 грн. Посилаючись на ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначає, що для забезпечення як найкращих інтересів молодшої дочки, вона змушена звертатися до суду із даним позовом. Разом із позовною заявою позивачкою [PERSON] , у відповідності до ст. 93 ЦПК України, поставлено відповідачу [PERSON] запитання про обставини, що мають значення для справи. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с. 19-22), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що він позов не визнає, а позовні вимоги вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Посилаючись на ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», позивачка визнає той факт, що розмір аліментів визначений судовим рішенням може бути змінений судом лише за наявності доведення таких підстав, як: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (платника або одержувача аліментів) та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Однак, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження змін свого матеріального або сімейного стану, або погіршення стану здоров`я її чи дітей. Позивачка посилається на ту обставину, що старший син [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття та навчається на стаціонарі в університеті, у зв`язку із чим збільшились її видатки, проте про його участь у матеріальній підтримці сина замовчує. Так, рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.06.2023, у справі №343/1031/23 з нього щомісячно стягуються аліменти, на користь позивачки, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 01.05.2023 і до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Зазначає, що це його діти, яких він любить і буде матеріально їм допомагати незалежно від того чи є рішення суду, чи немає. Більше того, він не обмежується сплатою аліментів лише за рішенням суду, а якщо має можливість то витрачає на дітей більші кошти, ніж встановлено рішенням суду. На даний час жодним чином не покращилось його матеріальне становище, навпаки, його матеріальні умови погіршились. Крім аліментних зобов`язань за рішеннями суду на сина [PERSON] та дочку [PERSON] у нього на утриманні від іншого шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час у нього інша сім`я, його дружина [PERSON] доглядає їхню спільну дочку [PERSON] і не має можливості працювати, хоча зареєстрована як ФОП 1 групи та працює «від випадку» і її дохід є незначним. Він офіційно не працевлаштований, постійного заробітку не має, не займається підприємницькою діяльністю і, відповідно, не має стабільного доходу. На праві власності нерухомого майна не має та не має у власності транспортних засобів. Він готовий шукати можливості щоб якнайкраще забезпечити достатній рівень життя його з позивачкою дітей. Вважає, що підстав для зміни розміру аліментів немає. Відповідачем [PERSON] у порядку ст. 93 ЦПК України, надано відповіді на поставлені позивачкою [PERSON] питання, а саме: він виїхав за кордон 07.03.2023; на даний час знаходиться у пошуках стабільного заробітку, підробляє різноробочим; стабільного постійного доходу не має і поки що його матеріальне становище є важким; жодного рухомого чи нерухомого майна в Україні чи за кордоном, що перебуває у його власності, у період з 2022 по даний час він не придбавав. Відкритих рахунків в іноземному банку, орендованого житла і офіційної роботи не має. На запитання, що стосуються членів його сім`ї у відповідності до ст. 71 ЦПК України, відповідь надавати відмовився. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Комарницький Е.Г. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка [PERSON] пояснила, що відповідач сплачує на дочку [PERSON] лише 1 500 грн., яких недостатньо для забезпечення належного рівня життя дитини. Відповідач [PERSON] працює за кордоном, придбав автомобіль, а тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Оленин О.Ф. проти задоволення позовних вимог заперечила із підстав викладених у відзиві. Зазначила, що на запитання поставлені стороною позивача у порядку, передбаченому ст. 93 ЦПК України, відпвідачем [PERSON] було надано відповідь. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду\~від 19.06.2023\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду\~по суті\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Зобов`язано відповідача [PERSON] надати відповідь у формі визначеній ч. 4 ст. 93 ЦПК України на поставлені позивачкою [PERSON] питання. 10 липня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов та відповіді на поставлені позивачкою [PERSON] в порядку ст. 93 ЦПК України питання. Від представника позивачки [PERSON] адвоката Комарницького Е.Г. 14.07.2023 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (повторні) серії [NUMBER] виданого 02.07.2012 та серії [NUMBER] виданого 07.09.2022 (а.с. 5-6). Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 23.11.2017, справа №343/1969/17 (а.с. 7-8), з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30.10.2017 і до досягнення дітьми повноліття. На даний час син [PERSON] , [INFO] є повнолітнім і, відповідно, стягнення аліментів на нього припинено. На підтвердження обставин викладених у позовній заяві позивачкою надано також: витяги з реєстру територіальної громади (а.с. 9, 10), згідно із якими позивачка та син [PERSON] проживають в [ADDRESS] ; копію довідки №00802 від 12.04.2023 (а.с. 11), відповідно до якої син [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання інституту будівництва та інженерних систем Національного університету «Львівська політехніка». Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] надав суду: - копію закордонного паспорта (а.с. 26) відповідного до якого він виїхав за кордон 07.03.2023; - копію свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] виданого 07.07.2022 (а.с. 28), згідно із яким, він перебуває з 13.10.2017 у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] ; - копію свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] виданого 07.07.2022 (а.с. 29), відповідно до якого він є батьком [PERSON] , [INFO] ; - копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку (а.с. 30) відповідного до яких за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року відповідач [PERSON] , в січні, лютому 2022 року отримав соціальні виплати з бюджету в розмірі по 46,24 грн.; - копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 32), згідно із яким, відповідач [PERSON] не має на праві власності нерухомого майна; - рішення Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.06.2023, справа №343/1031/23, яке на час розгляду даної справи набрало законної сили (а.с. 33-35), яким з [PERSON] на користь [PERSON] проводиться щомісячне стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Стягнення розпочато 01.05.2023 і проводиться до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Таким чином, між сторонами виник спір щодо підстав для зміни розміру стягнення аліментів на малолітню дитину. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, у ст. 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до підп. 3 п. 17 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Так, в судовому засіданні встановлено, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] щомісячно стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження необхідності зміни розміру аліментів шляхом їх збільшення позивачка [PERSON] послалась лише на ті обставини, що повнолітній син [PERSON] , [INFO] , навчається в університеті та те, що витрати на дочку [PERSON] з часу присудження аліментів за рішенням суду значно зросли. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивачка, наполягаючи на наявності підстав для зміни розміру аліментів, шляхом їх збільшення, належних та допустимих доказів їх існування суду не надала. Так, позивачкою [PERSON] не надано суду жодних доказів, які б свідчили про зміну її матеріального або сімейного стану, погіршення її здоров`я. Отже, існування обставин, які б у відповідності до ст. 192 СК України були підставою для зміни способу стягнення аліментів (збільшення їх розміру), визначених рішенням суду, позивачкою надано не було. Більше того, не заслуговують на увагу доводи позивачки в частині того, що розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] необхідно збільшити, в тому числі через те, що повнолітній син навчається в університеті, оскільки вказана обставина не є підставою для збільшення розміру аліментів на інших дітей. Окрім цього, судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Водночас відповідачем [PERSON] надано суду докази, відповідно до яких змінився його сімейний стан, оскільки на його утриманні на даний час перебуває малолітня дитина. Змінився і його матеріальний стан, оскільки на даний час він не має стабільного доходу. Вказані обставини не існували під час присудження аліментів. В той же час, суд зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом з тим, зростання цін не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів та ухвалення нового судового рішення. Саме ст. 192 СК України покладається обов`язок на одержувача аліментів довести обставини визначені даною статтею. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У висновку ВСУ, викладеному у постанові від 20.06.2019 у справі № 632/580/17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначає, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи суд приходить висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, позивачка була звільнена від сплати судового збору, а відповідач таких не поніс, тому питання стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу не вирішується. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed