Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «Краснолиманське», в обґрунтування якого зазначив, що з 07.11.2018 по 03.08.2020 він перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Позивач у день звільнення 03.08.2020 працював, отримав на руки трудову книжку, але остаточного розрахунку з ним підприємство не здійснило, тобто при звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка не виплачена до теперішнього часу. Вважає, що за таких умов, має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 395,23 грн, кількість робочих днів за період з 04.08.2020 (наступний день післі звільнення) по 01.07.2022 складає 481 робочий день. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 119459,02 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.08.2020 по 01.07.2022 в сумі 190105,63 грн., судові витрати в сумі 1901,06 грн, витрати на оплату правової допомоги в сумі 7000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Сторони та їх представники до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без участі представника відповідача. Згідно з наданим суду відзивом позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 03.08.2020, у день звільнення позивач не працював, що підтверджується запискою про надання частини щорічної відпустки. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач також не звертався. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про розрахунок не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. З позовною заявою відповідач ознайомився 08.08.2023, в особистому кабінеті «Електронний суд». Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗПП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним орган). Позивач зазначив, що період затримки розрахунку при звільненні з 04.08.2020 по 01.07.2022, у той же час період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України обмежений, він повинен бути не більше шести місяців, з моменту заявлення вимоги відповідно до ст. 116 КЗпП України. Середній заробітьк за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ч. 2 ЗУ «Про оплату праці». Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування. Вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а суд є інструментом такого збагачення. Просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, застосувавши шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі 08.08.2023 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 10.00 год. 25.08.2023, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 07.11.2018 по 03.08.2020, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ № 217к від 03.08.2020 (а. с. 10-11). Середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення складає 829,81 грн (а. с. 41). Заборгованість по заробітній платі ТОВ «Краснолиманське» перед [PERSON] , станом на 16.08.2023, становить 68102,91 грн (після утримання всіх обов`язкових податків та зборів) (а. с. 41). V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 115 ч. 1 КЗпП України, ст. 24 ч. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи положення частини першої статті 116 КЗпП України, виплата нарахованих позивачу сум повинна бути проведена у день звільнення - 03.08.2020. Враховуючи вимоги даної статті, той факт, що станом на день розгляду справи судом повний розрахунок з позивачем не здійснений, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню невиплачені суми при звільненні 68102,91 грн, після утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022). Період затримки виплати позивачу належних при звільненні сум, про який він зазначив становить 481 робочий день - з 04.08.2020 по 01.07.2022 включно. З розрахунку середньоденного заробітку позивача, середній заробіток за затримку розрахунку має становити 190105,63 грн. Між тим, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення. З огляду на те, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, має компенсаційний характер, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки її виплати, співмірностість ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, може зменшити його розмір. Відповідні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати цієї заборгованості, а також той факт, що на день розгляду справи судом заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 68102,91 грн, тобто розміром заборгованості по заработній платі, що на думку суду сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Визначаючи розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд виходить з такого. В силу ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з наданими документами, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. (а. с. 22-28). Таким чином, суд вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягаєь стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам становить 3080 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 386,50 грн. та на користь держави в сумі 611,95 грн. На підставі ст. ст. 47, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial