Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

07 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтовував тим, що 26 березня 2013 року рішенням Ананьївського районного суду Одеської області з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 серпня 2012 року і до її повноліття. 14 вересня 2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2018 року і до її повноліття. На даний час з нього стягують 50% заробітку на аліменти, а тому сплативши аліменти йому не вистачає коштів, а також привело до заборгованості по аліментах. В зв`язку з чим просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку, а також змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку. Рух справи в суді. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 березня 2023 року матеріали справи було передано на розгляд Ананьївського районного суду Одеської області. Згідно розпорядження В.о. голови Ананьївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2023 року, матеріали зазначеної цивільної справи, у зв`язку з неможливістю утворення складу суду, передані до Миколаївського районного суду Одеської області. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 02 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 06 червня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження, відкладено судове засідання на 04.07.2023 року. 27 червня 2023 року відповідачем [PERSON] надано суду Відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просила відмовити. (а.с. 90-100) Ухвалою Миколаївського районного суду від 04 липня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження, відкладено судове засідання на 03.08.2023 року. Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.09.2023 року. В судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Пинзар О.В. щодо задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Враховуючи згоду учасників справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися. Суд, заслухавши адвоката Пинзар О.В., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 21, 22) 26 березня 2013 року рішенням Ананьївського районного суду Одеської області з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 серпня 2012 року і до її повноліття (а.с. 18-20). Крім того, судом встановлено, що 14 вересня 2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку та інших доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2018 року і до її повноліття. (а.с. 15-17). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження 61-9460 св 20). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміна сімейного стану позивача [PERSON] , а саме народження [INFO] [PERSON] та подальше стягнення аліментів на цю дитину, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Більш того, стягнення зазначених аліментів відбувається на протязі 5 років (рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року). Позивачем не було надано письмових доказів, які б підтверджували погіршення його майнового стану. Враховуючи вище викладене, а також те, що позивачем не було надано жодних доказів про зміну його матеріального стану, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed