Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 51 997 грн. 84 коп. Позивач посилаючись на те, що за вказаний період відповідачем не здійснено оплату за надані послуги, просить стягнути з відповідача у судовому порядку суму заборгованості за надані послуги за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року, що складає 51 997 грн. 84 коп., а також оплачений при подачі позовної заяви судовий збір. Ухвалою суду від 13.12.2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року у розмірі 51 997 грн. 84 коп. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. 19.12.2022 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 08.06.2022 року. Ухвалою суду від 13.03.2023 року поновлено [PERSON] процесуальний строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року у справі № 335/13003/21. Заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] , про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, задоволена. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 08 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, скасоване. Вимоги заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залишені без задоволення. Розгляд справи визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено справу до розгляду в судове засідання. Встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив. 23.05.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій просить застосувати загальний строк позовної давності, відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, посилаючись щодо нарахувань за послуги з гарячого водопостачання (ГВП) на наступне. З наданого позивачем розрахунку суми позову вбачається, що у період з лютого 2018 року та по жовтень 2019 року постійно переносилась одна сума у вигляді переплати (-508,56 грн.), що підтверджує те, що відповідач не користувався послугами з постачання гарячої води з липня 2016 року, оскільки було встановлено бойлер і передавались нульові показання. В запереченнях позивачем вказано, що з листопада 2019 року прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку, у зв`язку з вичерпним терміном державної повірки. Нарахування відбувалось згідно встановлених норм споживання. Однак такі нарахування є безпідставними, оскільки відповідно до підпункту 4 пункту 19 типового Договору про надання послуг з централізованого опалення, холодної та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 Виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжновіркові інтервали. Згідно п. 7 «Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 474 від 08 липня 2015 року (далі - Порядок) виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. Таким чином, згідно умов типового Договору та п.7 Порядку саме позивач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі відповідача. У період до 01.10.2019 (за місяць до 01.11.2019) позивач повинен був надіслати відповідачу повідомлення встановленої форми (додаток № 1 Порядку) про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної - техніки шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення, де підтверджується отримання такого повідомлення. Однак доказів, що відповідач отримав до 01.10.2019 «Повідомлення» установленого зразка до суду не надано і тому у позивача не виникало підстав з листопада 2019 року знімати з обліку прилад обліку гарячої води відповідача та проводити нарахування по нормі споживання. Також станом на 01.02.2017 по графі «Вхідне сальдо» вказана переплата у сумі - 3673,42 грн. Позивачем не надано пояснень, з яких підстав ним зменшено переплату (- 3673,42 грн.) на 1968,70 грн. у травні 2017 року та 1196,16 грн. у січні 2018 року. Отже, у спірний період у відповідача по «ГВГ» є переплата у сумі (- 3673,42 грн.), що зазначена станом на 01.02.2017. Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги опалення. Як вбачається зі змісту позовної заяви Концерн «Міські теплові мережі» звернувся із позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.03.2016 року. Вважають, що саме з березня 2016 року позивачу було відомо про наявність спірної заборгованості. Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» надійшла до суду 10.12.2021 року. В запереченнях позивач зазначає, що строк, за яким позивач вважає за необхідним стягнути з відповідача заборгованість, це з 01.03.2016 по 30.09.2021. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже строк, коли позивач має право звернутися із позовом про стягнення заборгованості починається з 12.03.2017 року відповідно, стягнення заборгованості за період, що передує 12.03.2017 року виходить поза межі позовної давності. Таким чином, вважає, що звернення позивача із вимогою про стягнення суми боргу відбулось із пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні цих вимог. Також представником відповідача надано контррозрахунок спірної заборгованості з урахуванням строку позовної давності, з якого вбачається, що за березень 2017 року всього нараховано - 840,96 грн. Тоді з 12.03.2017 року по 31.03.2017 року сума буде - 542,55 грн. (840,96 :31 )* 20). У період з 01.04.2017 року по 30.09.2021 року нарахування становлять - 24094.02 грн. (25456,41 -1362,39 ). Таким чином, борг за опалення становить всього - 24 636,57 грн. (24 094,02 + 542.55). Отже заборгованість за спірний період буде всього - 20 963,15 грн. (24 636,57-3673,42), де за «опалення» - 24 636,57 грн., за «ГВП» (- 3673,42 грн.). 02.06.2023 року позивачем подано письмові пояснення, в яких зазначив, що за адресою [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , закріплений за [PERSON] . Відповідно до Інформації КП «ЦУІТ» за вказаною адресою на день подання позовної заяви зареєстровано 4 особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У вказаній квартирі було встановлено квартирний засіб обліку гарячої води, відповідно до якого відбувалась нарахування заборгованості за централізоване ГВП. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до затверджених міжповірочних інтервалів для лічильників води та тепло лічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки (наказ Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747). Тобто лічильник встановлений за адресою надання послуг повинен був пройти державну повірку у строки встановлені законодавством. Якщо ж розподільний прилад обліку не пройшов вчасно державну повірку, Концерн «МТМ» не може використовувати показники лічильника, відповідно такий прилад обліку вважається знятим з абонентського обліку, з подальшим встановленням на облік після проходження повірки на підтвердження його придатності. З листопада 2019 року прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку , у зв`язку з вичерпним терміном державної повірки. Нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] з 01.11.2019 року відбувалось згідно встановлених норм споживання - 0,14 м3 на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень. Так як у вищевказаній квартирі зареєстровано 4 особи, то і нарахування відбулось на 4 осіб. З огляду на даний факт розрахунок суми позову в повній мірі розкриває яким саме чином відбувалось нарахування заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Відповідачем у відзиві на позовну заяву також зазначено, що в обов`язки позивача входить обов`язок контролювати установчі міжповірочні інтервали. Концерн «МТМ» впродовж 2018 року шляхом публікування публічних оголошень проводив активну інформаційну компанію щодо здійснення своєчасної періодичної повірки індивідуальних пристроїв обліку ГВП. Відповідні оголошення в першу чергу були опубліковані в рахунках на сплату поставлених послуг Концерном «МТМ», які надсилаються індивідуально споживачам по кожному особовому рахунку. Також на офіційному інтернет-сайті Концерна «МТМ» було опубліковано відповідні оголошення, контактні телефони, адреси та ціни на послуги по здійсненню повірки індивідуальних ПО ГВП. Концерн «МТМ» не будучи зобов`язаним здійснювати відповідне інформування споживачів щодо своєчасної повірки особистих ПО ГВП, самостійно провів достатньо обширну публічну інформаційну компанію щодо попередження використання індивідуальних ПО ГВП в яких закінчився міжповірочний інтервал. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявляє про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Проте на думку позивача, підставою для звернення відповідача до адвоката для отримання правової допомоги була бездіяльність самого відповідача, яка полягала у вигляді не сплати за надані послуги позивача такі як опалення та надання послуг з гарячого водопостачання до його квартири. Тим самим отримуючи послугу та не сплачуючи за неї відповідач сам погіршив своє становище, що призвело до того, що позивач змушений був звертатися за правової допомогою. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує щодо стягнення з нього сум заборгованості, а тільки заявляє про застосування строків позовної давності, тим самим підтверджує наявність своєї бездіяльності у вигляді не сплати заборгованості на надані комунальні послуги. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2021 року дана справа розглядається в порядку спрощеного провадження, оскільки є малозначною справою. Участь в категорії таких справ саме адвоката не є обов`язковою, відповідач мав змогу отримати правову допомогу у інших фахівців в галуза права. Таким чином, відповідач та адвокат не довели співмірності заявленої вимоги щодо витрат на правничу допомогу із ціною позову. Позовні вимоги Концерну «МТМ» є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судове дебати не проводяться. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими\~постановою КМУ від 21.07.2005 року №630\~та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Концерну «Міські теплові мережі» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води окрім відповідача за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1976 року народження, з 03.11.2015 року, [PERSON] , 1976 року народження, з 27.10.2015 року, [PERSON] , 2007 року народження, з 27.10.2015 року, [PERSON] , 2002 року народження, з 27.10.2015 року, що також підтверджується відомостями КП „ЦУІТ, наданими позивачем. Відповідно до зазначеної довідки за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року нараховано (особовий рахунок [NUMBER] ) за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 59\~352,52 грн., загальна сума оплат: 0,00 грн., субсидія: 6820,23 грн., соціальна допомога: 534,49 грн., заборгованість за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року складає 51\~997, 84 грн. В матеріалах справи міститься розрахунок суми позову, із якого видно, що протягом спірного періоду, з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року, відповідачі взагалі не сплачували позивачеві грошові кошти за надані послуги. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстрований відповідач з членами родини, а відповідач ними користуються. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 1\~зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 частини першої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За умовами ст.\~68\~Житлового кодексу\~України та ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі\~Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення\~це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг суду не надано. Відповідно до ст.\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач виконував свій обов`язок з надання послуг, відповідач ними користувався, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідач був зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги. Проте, відповідач ці зобов`язання не виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. З наданого позивачем розрахунку суми позову вбачається, що за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року позивачем нарахована сума заборгованості за постання гарячої води у розмірі 26\~541,43 грн. При цьому судом встановлено, що з листопада 2019 року прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку, у зв`язку з вичерпним терміном державної повірки. Нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] з 01.11.2019 року відбувалось згідно встановлених норм споживання - 0,14 м3 на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень. Оскільки у вищевказаній квартирі зареєстровано 4 особи, то і нарахування відбулось на 4 осіб, згідно встановлених норм споживання на одну особу. Однак такі нарахування є безпідставними, з наступних підстав. Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність (у редакції, станом на 02 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України „Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України „Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води, така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 (далі Порядок). Відповідно до п. 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 474 від 08 липня 2015 року виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем яких є Концерн „Міські теплові мережі, тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Відповідно до Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, виконавець зобов`язаний проінформувати споживача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, і надання вказаної інформації чітко регламентовано, а саме шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. Таким чином, законодавством зроблено акцент на належне повідомлення споживача, яке повинно бути підтверджено. Посилання представника відповідача на належне повідомлення позивача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки шляхом надсилання рахунків про сплату з відповідною інформацією не можна вважати належним повідомленням позивача, оскільки в такому разі відсутні підтвердження отримання таких повідомлень, які і не були надані відповідачем на підтвердження своїх доводів. За таких обставин, без надання підтверджень належного повідомлення позивача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки і невжиття заходів щодо своєчасної повірки засобу обліку води, встановленого у квартирі позивача, дії відповідача щодо нарахування вартості послуг з постачання гарячої води по місячній нормі споживання є безпідставними. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує таке. З наданого позивачем розрахунку суми позову вбачається, що за період з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року позивач нарахована сума заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 25\~456,41 грн. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 року\~\~карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 року постановлено «установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Представник Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом 10.12.2021 року. Період стягнення заборгованості визначено у межах з 01.03.2016 року по 30.09.2021 року включно. За період нарахування заборгованості жодної оплати послуг не відбулося, що вказує на відсутність підстав для стягнення заборгованості за період з 01.03.2016 року до березня 2017 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Між тим, заборгованість з період з квітня 2017 року по 30.09.2021 року включно, яка складає 24\~091,02 грн., підлягає стягненню з відповідача. Крім того, в силу вимог ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України при частково задоволенні позову при вищевикладених обставинах, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі\~1051,84 грн.\~ Розрахунок: Позивач має право на стягнення з відповідача у цій справі судового збору за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі\~1051,84 грн.\~(розрахунок: судовий збір за подачу позову, сплачений позивачем, у розмірі 2270 грн. (а.с. 1) * сума задоволених позовних вимог позивача 24094,02 грн./сума заявлених позовних вимог позивача 51997,84 грн.).

Outcome: partial