Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У травні 2023 року [PERSON] у особі свого представника звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо автоматичного списання коштів з її рахунку; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 5203 гривні 48 коп.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь пеню та інфляційні втрати; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь 50000 (п`ятьдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач має платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» та користується відповідними банківськими послугами. У березні 2023 трьома транзакціями з рахунку позивача списані грошові кошти у сумі 5203,48 грн. На запит позивача банк повідомив, що кошти списані у рахунок погашення заборгованості за договором поруки. Позивач вважає, що грошові кошти списані безпідставно, дані обставини й зумовили її звернення до суду з відповідним позовом. 12.06.2023 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого зазначає, що 04.08.2005 між АТ КБ «Приватбанк» та СПД-фізичною особою [PERSON] укладено договір №ОV/Р-15-05 про надання овердрафтового кредиту, у забезпечення виконання зобов`язань вказаного договору з [PERSON] укладений договір поруки № ОV/Р-15-05/Prl від 04.08.2005. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору постановлено рішення суду про стягнення з [PERSON] грошових коштів. 27.03.2006 судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості. Тому відповідач вважає, що грошові кошти списані правомірно, а позовні вимоги є безпідставними та у їх задоволенні необхідно відмовити. 15.06.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, вказавши, що позивач про судовий наказ не знала, не отримувала його, тому відповідно такий не набрав законної сили, до виконання судовий наказ протягом тривалого часу не звертався, стягувач з такими реєстраційними даним, як зазначено у судовому наказі, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців відсутній. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 10.05.2023 відкрив провадження\~у справі\~за позовною\~заявою [PERSON] , представник позивача адвокат Драчук В.В., до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, розгляд справи ухвалив проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання по цивільній справі. ІІІ. Позиції сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 31.01.2023 року позивачем та представником відповідача підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, після чого банком позивачу надана платіжна картка № [NUMBER] (а.с.6-16). З виписки по рахунку за 16-18.03.2023 року вбачається, що відбулося списання по картці № [NUMBER] на загальну суму 5203,48 грн., а саме: 16.03.2023 о 19.13 год. списано 5000,00 грн., 16.03.2023 о 22.49 год. списано 169,04 грн. та 18.03.2023 о 09.09 год. списано 34.44 грн. (а.с.17-20). 20.03.2023 року на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивачем направлено лист з вимогою негайно повернути списані з її рахунку грошові кошти, надати пояснення щодо підстав списання, повідомити про наявність прострочених заборгованостей з обов`язковим наданням належним \~ \~ \~ \~чином завірених копій документів щодо виникнення таких заборгованостей (а.с.21-23). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 18.04.2023 №20.1.0.0.0/7-230329/36133 повідомило, що на його думку, правові підстави для повернення списаних банком коштів відсутні. Свою відповідь відповідач мотивує тим, що між [PERSON] та Банком було укладено кредитний договір №OV/P-15-05 від 04.08.2005, відповідно до умов якого [PERSON] отримав \~ \~ \~ \~строковий кредит. З метою \~ \~ \~ \~ забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між Позивачем та Банком було укладено Договір поруки від 04-08-2005 (а.с.24). 04.08.2005 між [PERSON] та Чернігівською філією ПриватБанку укладено договір №ОV/Р-15-05 про надання овердрафтового кредиту (а.с.45-51). 04.08.2005 між [PERSON] та Прилуцьким відділенням Чернігівської філії ПриватБанку укладено договір поруки № ОV/Р-15-05/Prl (а.с.52). 27.03.2006 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі №2-н-247/2006 про стягнення з [PERSON] на корсить ЗАТ КБ «ПриватБанк» 111997,74 грн (а.с.56). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 ст.1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно з ст.1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. У відповідності до ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком грошових коштів з рахунка клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Моральна шкода позивача полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Порушення банком зобов`язання з повернення безпідставно списаних грошових коштів є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої клієнту банком таким неналежним наданням фінансової послуги. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 216/3521/16-ц. Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що не надано належних та достовірних доказів того, що банк міг списати грошові кошти з рахунку позивача в односторонньому порядку. Судовий наказ до виконання не звертався, виконавче провадження по рішенню суду не відкривалося. Тому позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача та стягнення безпідставно списаних грошових коштів є обґрунтованими. Оскільки у зв`язку з неправомірними діями відповідача позивач не могла скористатися певний період часу грошовими коштами, залишилась без засобів до існування, суд вважає що завдана моральна шкода має бути відшкодована з врахуванням принципів розумності та співмірності у сумі 2000 грн. Щодо стягнення пені та інфляційних втрат позивач послався на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», який 01.08.2022 втратив чинність, тому така вимога є необґрунтована та задоволенню не підлягає. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. VІ. Розподіл судових витрат. Пунктом 2\~частини 2\~статті 137\~ЦПК України\~передбачено,\~що за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн представник позивача надав копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність, копію ордера, копію договору про надання правової дороги від 17.04.2023, копію додаткової угоди до договору, копію звіту про надані послуги від 14.07.2023. Проте всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суду не надано доказів, які б підтверджували здійснення відповідних витрат. Дана обставина унеможливлює відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката. При зверненні до суду позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору. Враховуючи, що одна позовна вимога задоволена у повному обсязі, за яку судовий збір складає 1073,60 грн, а одна на 4% (щодо моральної шкоди не у заявленому розмірі 50000 грн, а 2000 грн) з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1116,54 грн.

Outcome: partial