Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх його доходів (заробітку), але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даного позову і до досягнення повноліття. Вимоги позову мотивовано тим, що 31 січня 2009 року сторони уклали шлюб. В даний час в провадженні суду перебуває судова справа про розірвання шлюбу, по якій судом ще не ухвалено рішення. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. На старшого сина [PERSON] аліменти вже стягуються за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2010 року. На меншу дитини сина [PERSON] відповідач не надає коштів для його утримання. З підстав наведених вище, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 21 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що незважаючи на рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2010 року, яким з нього на користь позивача стягуються аліменти на старшого сина [PERSON] , відповідач з позивачем і з дітьми з часу одруження і до теперішнього часу проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, однаково витрачаються кошти на утримання, харчування та придбання необхідних речей їх спільним дітям. Наразі виникають суперечки та сварки, що ніяким чином не пов`язано з дітьми, їх утриманням, фінансовим забезпеченням чи вихованням. Таким чином позивачкою не доведено, що вона має право грошової вимоги до нього на утримання дитини. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також суду повідомила, що вона та відповідач та їхні діти живуть за однією адресою: [ADDRESS] . На виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2010 року, яке було пред`явлено до виконання за місце роботи відповідача, нею отримуються аліменти, приблизний місячний розмір яких становить 18\~000 20\~000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, з підстав викладених у відзиві, просив суд відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 31 січня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 31 січня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З довідки, виданої 10 травня 2023 року військовою частиною [NUMBER] № 332, вбачається, що місце проживання позивача, відповідача та їхніх спільних дітей зареєстровано за місцем дислокації військової частини [NUMBER] [ADDRESS] (по [ADDRESS] ) (а.с. 9). З довідки з місця проживання, виданої 04 вересня 2023 року КЕВ м. Вінниці, вбачається, що сторони та їхні спільні діти проживають без реєстрації в службовій будівлі для тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони разом з їх спільними дітьми фактично проживають усі разом за вказаною вище адресою, адже ця обставина ними визнавалась та не заперечувалась. Рішенням Замостянського районного суду від 23 березня 2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно (а.с. 10, 11). Відповідач зазначив, що за вказаним судовим рішенням з його доходів відраховуються аліменти, які перераховуються позивачу. Позивач не заперечувала дану обставина та зазначила, що приблизний щомісячний розмір таких аліментів становить 18\~000 20\~000 тис. грн. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Отже аналізуючи наведенні норму закону суд приходить до висновку, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа №158/1638/18). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення аліментів посилається на те, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні, а відповідач не в повному обсязі виконує свої обов`язки по утриманню дітей. Разом з тим, судом під час розгляду справи встановлено, що сторони та їх діти проживають за однією адресою, докази, які свідчили б про те, що відповідач не бере участі в утриманні дитини, в матеріалах справи відсутні, тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed