Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

покликаючись на скрутне матеріальне становище через похилий вік та поганий стан здоров"я, позивач у поданій до суду 07 липня 2023 року позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/4 всього заробітку щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову і довічно. У відзиві відповідач зазначив, що позов не визнає. Твердження позивача про те, що вона не має інших джерел надходжень, окрім пенсійних виплат, не відповідає дійсності. Його мама фактично проживає з його батьком, веде з ним спільне господарство, постійно користується його підвищеною (пільговою) пенсією. Позивач має значну суму заощаджень, яку частково зберігає на депозитних рахунках. Мати отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг за адресою реєстрації. Також періодично отримує матеріальну, благодійну та гуманітарну допомогу в грошовій та натуральній формі. До позовної заяви додані копії документів, які не підтверджують понесення постійних витрат на обстеження та лікування, є безпідставними та необгрунтованими. Прикладені до позовної заяви фіскальні чеки не обгрунтовані медичними висновками та еспертизами. Позивач має укладену Декларацію із сімейним лікарем в КНП «ЦПМСД «Центральний» РМР і може, при необхідності, отримати електронне направлення на будь-які обстеження, амбулаторне та стаціонарне лікування, лікурські засоби тощо, відповідно оплачувати їх вартість не має потреби. Позивач жодного разу не зверталась до нього з проханням надати матеріальну допомогу на обстеження, лікування, придбання медикаментів та інші потреби. На його утриманні знаходяться дві непрацездатні особи, які проживають разом зі ним: п`ятимісячна малолітня донька [PERSON] [INFO] та дружина [PERSON] [INFO] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, її щомісячний дохід становить 860 грн. 00 коп. як допомога при народженні дитини. 3 12.02.2023 оплату за житлово-комунальні послуги не проводить у зв`язку із тим, що з вказаної дати в квартирі не проживає і, відповідно, комунальні послуги не споживає. У відповіді на відзив позивач стверджує, що вказана квартира, в якій вона зареєстрована та фактично проживаю на даний час, була придбана на її власні кошти (заощадження), які вона заробила, займаючись підприємницькою діяльністю (до 2014 року) та за домовленістю між сторонами квартира була оформлена на відповідача; після чого вже половина квартири була переоформлена на позивача. Відповідач не мав власних заощаджень на придбання квартири, оскільки повністю знаходився на утриманні своїх батьків, зокрема навчання, проживання, проходження інтернатури, оплата місця роботи в поліклініці, кошти на придбання автомобіля. Після розлучення з чоловіком у 2018 році вона постійно (фактично) проживає за адресою реєстрації. Її колишній чоловік вже тривалий періоду часу проживає своїм життям з іншою жінкою. Вона не має жодних заощаджень на депозитних рахунках в установах банків. У грудні 2022 року та у квітні 2023 року вона отримала пакет з продуктами від Територіального Центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Рівне як малозабезпечена особа, а саме: пакет крупи гречаної, пакет гороху, по 1 кг муки, цукру та солі. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач стверджує, що позивач неправомірно змінила замки у квартирі та кладовій кімнаті за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає доступу до нерухомого майна, яке належить йому на праві спільної часткової власності, а також придбаного ним особисто рухомого майн. В суді позивач позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Стверджує, що близькою людиною, яка може їй допомагати та підтримувати матеріально є її син - [PERSON] , [INFO] . Її старша дочка [PERSON] залишилася сама з неповнолітньою дитиною після загибелі у 2022 році свого чоловіка, не працевлаштована, не має постійного заробітку, єдиним доходом є пенсія, а тому сама потребує сторонньої допомоги. Після одруження сина відносини з ним погіршилися, син перестав спілкуватися з нею як з матір"ю, виніс без її дозволу з квартири її речі: пральну машину, пилесмок, газову плитку, праску, письмовий стіл, столові сервізи. Оскільки він з приводу своїх дій нічого не пояснив, вона змушена була замінити замки у квартирі. До 20 років син проживав спільно з нею та батьком. Потім пішов навчатися до медінституту, де навчання було платним. Вона разом з чоловіком повністю утримували сина, оплачували його навчання та проживання. Крім того, вона оплатила за рік проходження інтернатури; а також заплатила за майбутне місце роботи в поліклініці, де він і на сьогоднішній день продовжує працювати. У 2018 році разом з чоловіком дали сину 2 тис. доларів на придбання автомобіля. Тобто, матеріальну допомогу вона надавала сину постійно, поки мала можливість та була фізично здоровою. Отриманої пенсії за віком їй не вистачає на лікування та оплату житлово-комунальних послуг, працювати вона не може через свій вік та за станом здоров"я. Відповідач протягом 2023 року оплату житлово-комунальних послуг, як співласник квартири, відмовився здійснювати, а тому у липні вона змушена самотужки оплатити житлово-комунальні послуги на суму 700 грн, що є значною для неї сумою коштів.Так, щомісячно вона змушена витрачати певну суму коштів на придбання ліків, які використовуються постійно, а саме: препарати для серця та судин на суму 2 838,15 грн. На проведення хіміотерапії та придбання противірусних препаратів нею сплачено протягом поточного року 7 373,37 грн. На придбання препаратів для шлунково-кишкового тракту в поточному році сплачено 2 775,20 грн. Через важку хворобу вона змушена була проходити гістологічні обстеження під час проведення кожної операції, проведення якого коштувало в середньому по 300 грн. 00 коп. Її представник, підтримуючи вимоги та аргументацю свого довірителя, стверджує, що зазначений розмір пенсії не дає позивачу можливості забезпечити собі достатній рівень життя внаслідок постійних витрат на лікування, внаслідок похилого віку, погіршення стану здоров?я та неможливості самостійно себе забезпечувати всім необхідним для життя. Відповідач позов не визнав, оскільки позовні вимоги грунтуються на неправдивих відомостях. Стверджує, що на даний час працює на двох роботах: заробітна плата на одній близько 20 тис. грн., на іншій залежить від кількості пацієнтів. Він згідний сплачувати 50% вартості послуг ОСББ, оскільки у квартирі не проживає і комунальними послугами не користується. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалаася правовою допомогою. Судом встановлені такі обставини. [PERSON] , [INFO] , згідно з пенсійним посвідченням серія [NUMBER] перебуває на обліку в Рівненському об?єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію за віком у розмірі 3 235,89 грн. 3 колишнім чоловіком [PERSON] шлюб розірвано 10 серпня 2018 року. Згідно з довідкою Рівненського обласного протипухлинного центру у [PERSON] діагностовано рак шкіри лівого плеча, фіброма шкіри спини. Стан після оперативного лікування. Міома тіла матки. Поліп шлунка. В умовах Рівненського обласного онкологічного диспансеру проведені операції у 2014, 2017 та 2022 роках по видаленню пухлин шкіри спини, лівого плеча. Відповідно до протоколу езофагогастродуоденоскопії від 27.03.2023 у пацієнта [PERSON] діагностовано кандидозний езофагіт І ст. Хронічний ерозивний гастродуоденіт. Згідно з довідкою КНП «Костопільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 19.08.2022, [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні з приводу системного остеопорозу. Потребує постійного медикаментозного лікування. Відповідно до довідки «Клініки професійної медицини «Grabovsk PROMed» від 17.10.2022 [PERSON] знаходилась на лікуванні в клініці, де проведені обстеження: кістоподібна перебудова в проекції передніх відділів верхньої щелепи. Відповідач у 2022 році одружився, у 2023 році у нього народилася дитина. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» Рівненської міської ради від 03.10.2019 № 98-ВК, [PERSON] працює лікарем отоларингологом з 27 липня 2009 року . Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , де зареєстрована позивач. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ст.2 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо. Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). За положеннями ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із ч.1, 3 ст.172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч.1 ст.205 СК України). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Враховуючи те, що відповідач добровільно матеріально мамі не допомагає, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов?язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності таких умов: - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявністі між ними інших юридично значущих зв?язків (зокрема, усиновлення). - н?епрацездатність матері, батька. - п?отреба матері, батька в матеріальній допомозі. Походження дитини від матері не оспорюється. Позивач не ухилялася від виконання належним чином своїх батьківських обов?язків та, відповідно, не позбавлялася батьківських прав. Щодо другої умови - непрацездатності, то варто зауважити, що норми СК України, які стосуються утримання повнолітніми дітьми своїх батьків, не передбачають визначення осіб, які є непрацездатними. У цьому випадку найчастіше використовують за аналогією ч.3 ст.75 СК України, яка регулює право одного з подружжя на утримання і передбачає, що такими є особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або особи з інвалідністю І, II чи І групи. Також використовують абз.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», де вказано, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого ст.26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв?язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.26 указаного Закону за загальним правилом пенсійний вік складає 60 років. Непрацездатність матері відповідачем визнається та підтвержджується доказами. Щодо третьої умови - потреби в матеріальній допомозі, то Верховний Суд неодноразово вказував на те, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. Ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, 2 093 грн. 00 коп. Держава, формуючи розмір прожиткового мінімуму для громадян, що втратили працездатність, виходила не із фінансової потреби таких осіб, яка значно вища, а із фінансової спроможності держави мінімально його забезпечити, тобто встановила гарантований мінімальний розмір грошового забезпечення осіб, що втратили працездатність. Натомість, положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків. Оскільки закон не ставить обов`язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов`язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Суд вважає беззаперечним твердження позивача про те, що вона в силу свого віку є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону. Крім цього, у матеріалах справи наявні належні докази щодо стану здоров`я позивача та поставленого йому діагнозу. Зазначені обставини є об`єктивно існуючими та у жодний спосіб не можуть бути спростовані. Судом не встановлено підстав, передбачених положеннями ст.204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей. Зазначений розмір пенсії не дає їй можливості забезпечити собі достатній рівень життя, внаслідок постійних витрат на лікування. Інших додаткових доходів не має. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/10 заробітку (доходу) платника аліментів, врахувавши при визначенні розміру матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні двох осіб. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо наступне. Позов до суду пред`явлений 07 липня 2022 року, а тому відповідно до ст.79, 191 СК України аліменти повинні стягуватися з указаної дати. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved