Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 03 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстицію у Чернівецькій області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1348. Позивач вказує, що їх шлюб на даний час розпався через несумісність характерів, наявність протиріч та різні погляди на життя. Їхні фактичні шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо. Від спільного подружнього життя у сторін є троє неповнолітніх дітей. В подальшому збереження шлюбу між відповідачем та позивачем на думку останньої не можливе, так як вказане суперечить її особистим інтересам. Позивач просить суд розірвати шлюб та просить суд стягнути з відповідача на утримання малолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн на кожну дитину з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року у вказаній справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду. Позивач та в її інтересах представник адвокат Раздорський Р.А. у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу, однак заперечував вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей, правом на подачу відзив на позовну заяву не скористався. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачем та відповідачем 03 серпня 2018 року, Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстицію у Чернівецькій області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1348 (а.с 7). Згідно свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , [PERSON] , народилася [INFO] батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с 13). Згідно свідоцтва про народження серії № [NUMBER] [PERSON] , народився [INFO] батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с 14). Згідно свідоцтва про народження серії № [NUMBER] [PERSON] , народилася [INFO] батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с 15). Таким чином, наявності дітей віком до одного року судом у сторін не встановлено. Відповідно до ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частини другої\~ статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України\~\~сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до\~законів України. Згідно зі статтями\~150,\~180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини першої\~статті 9 СК України\~подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього\~Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з частиною четвертою\~статті 15 СК України\~невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч.3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися, а також враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до Сімейного Кодексу України, та інші обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що діти відповідача знаходяться на утриманні позивачки, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладений на нього законом. Однак у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. При цьому, відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву. Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою (обов`язком) як для батька так і для матері і у відповідно до цієї норми, як на позивачу та і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дітей. В даному випадку, враховуючи інтереси сторін у співвідношенні з інтересами малолітньої дитини, беручи до уваги співмірність заявленої до стягнення суми аліментів із можливістю відповідача сплачувати такі аліменти, даючи належну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що справедливим та доцільним є задоволення вимог щодо стягнення аліментів, а саме сума аліментів на утримання дітей, що підлягає стягненню з відповідача, має становити у твердій грошовій сумі 2500 гривень, щомісячно для кожної дитини. Згідно ч.1ст.79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 19 червня 2023 року. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У даному випадку не стоїть питання про зміну прізвища відповідача на дошлюбне. У відповідності до положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати. Враховуючи, що позивач, в частині стягнення аліментів, відповідно до положень п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. При цьому, з відповідача на користь позивача на підставі п.1 ч. 2, ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір, який позивач сплатила при поданні до суду даного позову, тобто 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved