Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого вказала, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] 13.12.2021 року приватним нотаріусом Сєверодонецького районного нотаріального округу Луганської області позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді, зокрема, недоотриманої пенсії у розмірі 115932,23 грн. Позивач звернулася до відповідача з питання виплати пенсії, але отримала відмову, яка обґрунтована тим, що вона звернулася до ПФУ з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому суми пенсії належні до виплати з 04.01.2019 по 30.04.2021 становлять 106532,73 грн та виплата цієї суми буде здійснена після затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік в межах бюджетних призначень. Позивач зазначає, що дана відповідь відповідача не відповідає чинному законодавству України, є такою, що перешкоджає реалізації її прав як спадкоємиці на отримання всього належного їй спадкового майна. Зазначає, що через невиплату належної суми пенсії вона не мала можливості користуватися належними сумами, чим було порушено встановлений ритм її життя, обмежилася можливість у задоволенні побутових потреб, пов`язаних із витратами на придбання вкрай необхідних речей, внаслідок чого у неї виникла роздратованість, стреси та постійні переживання, турботи та незаплановані витрати, пов`язані із необхідністю неодноразових звернень до відповідача та адвоката, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 115932,23 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії за період з 04.01.2019 по 30.04.2021 у розмірі 201374 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, судові витрати на сплату судового збору та витрати на правничу допомогу к розмірі 6000 грн. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу суду направив відзив на позов, в якому вказав, що на запит нотаріуса управління надало відповідь про суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] у розмірі 115932,23 грн з приписом, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тобто, розмір пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу пенсійного форду особи, яка має право на спадщину. Враховуючи час звернення позивачки, розмір сум складає 106532,73 грн. за період з 04.01.2019 по 30.04.2021. Щодо вимог позивача про нарахування компенсації, зазначає, що суми невиплачені пенсії не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом № 2050. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також відповідачем не визнаються, оскільки позов містить лише загальні посилання на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, та відповідно, не містить відомостей в чому саме полягає заподіяна останньому моральна шкода. Також вважають факт надання юридичних послуг позивачці недоведеним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] доводилася донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.1972 року. [INFO] померла [PERSON] , про що 19.04.2021 року Відділом ДРАЦС Лутугинського району по м. Сєвєродонецьку Луганської області складено відповідний актовий запис № 735 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Фесенко О.М., вбачається, що спадкоємцем майна у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 115932,23 грн, [PERSON] є її донька [PERSON] . Листами ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.08.2022 року та 25.04.2023 року [PERSON] було повідомлено, що сума недоотриманої пенсії за період з 04.01.2019р. по 30.04.2021р., що належала одержувачу [PERSON] , нарахована відповідно до вимог статті 46 Закону №1058 та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021р. №1165 після затвердження відповідних бюджетних призначень; сума недоотриманої пенсії за померлу [PERSON] за період з 04.01.2019 по 30.04.2021 становить 106532,73 грн. Аналогічна відповідь була надана на запит представника позивача 02.06.2023 № 0500-0202-8/47466. Отже, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме, права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавцю. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї, як спадкоємиці першої черги після смерті [PERSON] , права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20). Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що загальна сума невиплаченої пенсії померлої [PERSON] складає 115932,23 грн., яка увійшла до складу спадщини після його смерті та дана спадщина оформлена відповідно до законодавства України, позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину на суму 115932,23 грн. Відповідач відмовляється виплатити пенсію, посилаючись на норми ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або з посиланням, що недоотримана пенсія спадкодавця буде виплачена після затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік, в межах бюджетних призначень. Виплатити в добровільному порядку зазначену заборгованість відповідач відмовляється, що підтверджено ним у наданому відзиві. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії суд виходить з наступного. Вимагаючи стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів на суму 201374,00 грн, позивач посилається на норми, передбачені Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 цього ж Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Як випливає з наведеного вище аналізу чинного законодавства, відносини щодо виплати спадкоємцю суми пенсії, недоотриманої спадкодавцем, за своєю природою є приватно-правовими, а відповідні грошові суми по відношенню до спадкоємця не є власне пенсією, а є спадковим майном. При цьому орган пенсійного забезпечення у цих відносинах виступає не як особа, яка нараховує та виплачує пенсію, а як особа, яка володіє належним спадкоємцю майном і зобов`язана його передати останньому. Відтак, виплата (передання) спадкоємцю суми недоотриманої спадкодавцем пенсії має разовий характер, і при цьому не є виплатою пенсії в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як наслідок, суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не поширюється на спірні відносини, і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачем, на підтвердження понесення ним моральної шкоди зазначено, що вона не мала можливості користуватися належними їй сумами виплат, чим було порушено встановлений ритм її життя, у неї виникли роздратованість, стреси та постійні переживання, турботи та незаплановані витрати, пов`язані із необхідністю неодноразових звернень до відповідача, адвоката, суду. Для застосування положень статті 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди доведенню підлягає факт, що таку шкоду позивачу було завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, при наявності таких складових елементів як протиправна поведінка, настання шкоди, прямий причинний зв`язок між першим та другим елементом та вина особи, що заподіяла шкоду. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження визнання дій/бездіяльності відповідача протиправними доказів суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження понесених моральних страждань позивачкою. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за їх недоведеністю та необґрунтованістю. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг),виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Дейниченко В.І. 07.04.2023 року було укладено Договір про надання юридичних послуг. Суду надано ордер серії АН № 1173910 від 27.05.2023 року, квитанцію № 59 від 12.06.2023 року про надання та сплату юридичних послуг відповідно до договору, в якій детально описані послуги та витрати, необхідні для надання правничої допомоги та та зазначено, що витрати на правову допомогу складають 6000 грн. Враховуючи, складність справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість та спів розмірність заявлених сум витрат на правову допомогу та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 6000 гривень. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1219,32 грн.

Outcome: partial