Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

10 квітня 2023 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до ТОВ «Компанія Дасті» про витребування 5 010,08 грн. безпідставно отриманих коштів та стягнення моральної шкоди в сумі 70 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 23.01.2014 року між ним та ПАТ «Імексбанк» був укладений кредитний договір. В подальшому право вимоги за тристороннім договором ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» відступив ТОВ «Компанія Дасті». 13.05.2016 року кредитний договір був закритий, так як позивач сплатив кредитну заборгованість в сумі 5 010,08 грн. ТОВ «Компанія Дасті», яка на той момент була стягувачем за договором відступлення права вимоги. Рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів від 03.03.2015 року договір про відступлення права вимоги ТОВ «Компанія Дасті» було визнано нікчемним та подано до Господарського суду Одеської області позовну заяву про визнання недійсними нікчемних договорів. Таким чином, з моменту визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, відповідач безпідставно володіє сплаченими позивачем коштами. 17.01.2020 року ПАТ «Імексбанк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в тому числі і за кредитним договором із позивачем. Через те, що ТОВ «Компанія Дасті» не надала інформацію ПАТ «Імексбанк» про те що кредитні зобов`язання за договором виконані та не повернувши ні позивачу ні ПАТ «Імексбанк» отримані кошти за Договором, який визнано недійсним, - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» тепер вимагає у позивача сплати боргу, оскільки воно є законним кредитором. Відтак, ТОВ «Компанія Дасті» отримала певну вигоду та незаконно володіє коштами позивача, а позивач тепер змушений два рази виконувати кредитні зобов`язання. У зв`язку із наведеним змушений звернутись до суду. 12.04.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 07.06.2023 року справу призначено до слухання по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань в судове засідання не направляв. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ "Імексбанк" був укладений кредитний договір №999-00088482, по якому він отримав кредит в сумі 21 000,00 грн., строком погашення до 22.01.2016 року В подальшому право вимоги за тристороннім Договором ПАТ "Імексбанк", ТОВ "Фрегат" відступив право вимоги ТОВ "Компанія Дасті". 13.05.2016 року Договір був закритий так як позивачем було сплачено кредитну заборгованість в повному об`ємі в сумі залишку 5 010,08 грн., що підтверджується Довідкою ТОВ "Компанія Дасті". Так як ТОВ "Компанія Дасті" набула права вимоги за Договором, тому і кошти за Договором поверталися на рахунок ТОВ "Компанія Дасті", що було законно на момент оплати кредитної заборгованості. 26 січня 2015р. Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №50 Про віднесення АТ "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 р. № 65-в було вирішено здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених АТ "ІМЕКСБАНК" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. За наслідками проведеної перевірки зазначених правочинів Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення №01-ТА від 03.03.2015р. «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності" відповідно до п. 5 п.7 ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Рішенням Уповноваженої особи ФГВФО №01-ТА від 03.03.2015 року Договір про відступлення права вимог ТОВ "Компанія Дасті" за Договором було визнано нікчемним та 26.03.2015 року до Господарського суду Одеської області поданий позов про визнання недійсними нікчемних Договорів. Згідно рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі №916/1253/15 визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014р., укладений між АТ «Імексбанк» та ТОВ «ФРЕГАТ», згідно якого АТ «ІМЕКСБАНК» передав/відступив на користь ТОВ «ФРЕГАТ» належні банку права вимоги в сумі 312 237 465,66 грн. за кредитними договорами в кількості 23 254 кредитів, що укладені з позичальниками банку фізичними особами. Визнано недійсним тристоронній Договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26.12.2014р., що укладений між АТ «Імексбанк» ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті». Визнано недійсним Договір від 06.01.2015р. про внесення змін до Договору відступлення права вимоги від 21.11.2014р., що укладений між АТ «Імексбанк» та ТОВ «Компанія Дасті», предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора - ТОВ «Компанія Дасті». до 23 131 кредитів та зменшення загальної суми вимог до 307 953 215,96 грн. Зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «Імексбанк» за актом приймання передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи. Господарський суд Одеської області позовну вимогу АТ "Імексбанк" про повернення коштів, які були отримані ТОВ "Компаня Дасті" не задоволив з тієї причини, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, адже предметом позову було визнання вищезазначених Договорів недійсними. Таким чином, відповідач з моменту визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги безпідставно володіє сплаченими позивачем коштами, як кредитна заборгованість, в сумі 5 010,08 грн. 17.01.2020 року між ПАТ "Імексбанк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" був укладений Договір відступлення права вимоги №115, зокрема і по укладеному Договору із [PERSON] , за яким ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" отримав вимогу про сплату коштів за договором. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 березня 2022 року по цивільній справі №686/7533/20 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Компанія Дасті», ТОВ «Довіра та гарантія», про визнання недійсними результатів електронних торгів, договору відступлення права вимоги, зобов`язання до вчинення дій, та стягнення моральної шкоди, зокрема було постановлено зобов`язати ТОВ «Компанія Дасті» повернути ПАТ «Імексбанк» кошти в сумі 5 010,08 грн. та зобов`язано ПАТ «Імексбанк» зарахувати дані кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивача. Однак, Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15.11.2022 року заочне рішення скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2023 року касаційну скаргу позивача повернуто без розгляду. Дані обстави підтверджуються матеріалами справи. Таким чином, на сьогоднішній день відповідач без будь-якої правової підстави користується коштами позивача у сумі 5 010,08 грн., а також [PERSON] знову став боржником перед новим кредитором, так як Відповідач не повідомив ПАТ «Імексбанк» про те, що кредитні зобов`язання за договором виконані та не повернув сплачені ним кошти. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право і захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, в даному випадку коштами в сумі 5 010,08 грн., про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак ввважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636 14- ц). Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Зокрема статті 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.05.2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому слід витребувати від ТОВ «Компанія Дасті» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 5 010 грн. 08 коп. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 70 000 грн. моральної шкоди, яку він мотивує тим, що відповідачі по справі своїми діями фактично вимагають виконання обов`язку по сплаті кредитної заборгованості не один раз, а повторно, хоча ТОВ "Компанія Дасті" при поверненні оригіналів документів згідно рішення суду мала б передати і реєстр Договорів згідно яких вже сплачено кредитні зобов`язання повністю або частково та повернути сплачені кошти в добровільному порядку. Натомість від помилок відповідачів страждає ділова репутація позивача, як позичальника і як фізичної особи, позивач постійно знаходиться на негативних емоціях, в нього змінився звичний спосіб життя, відчуття несправедливості викликає агресивний стан, а також згідно їхніх некомпетентних дій позивач змушений виконувати свій обов`язок повторно, оскільки ТОВ «Довіра та Гарантія» вимагає від нього сплати боргу, який він вже сплатив, а в позивача на утриманні троє дітей, а тому сплата такої суми є значним навантаженням на сімейний бюджет. За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди»- «... Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною першою ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про правомірність та обгрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення моральної шкоди, а тому суд вважає, що дана вимога підлягає до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 000 грн. моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті вимог слід відмовити.

Outcome: approved