Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі, що відповідає 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за минулий час за період з листопада 2019 року по жовтень 2022 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30 травня 2013 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 29 березня 2017 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3760/17 шлюб між ними було розірвано. У них в шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Після розлучення, між сторонами була усно обумовлена сума коштів, яку відповідач передавав через матір позивача [PERSON] , на утримання доньки. Від моменту розлучення, а саме з березня 2017 року і до жовтня 2019 року відповідач, за усною домовленістю з позивачем, передавав кошти на утримання дитини, проте із жовтня 2019 року і по теперішній час відповідач не передає жодних коштів на утримання дитини. На всі спроби позивача домовитися з відповідачем про матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач отримувала лише обіцянки такої допомоги. У зв`язку із ухиленням відповідача від участі у матеріальному забезпеченні дитини, позивач змушена була звернутися до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Судовим наказом стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі одної четвертої частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 23.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 січня 2022 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що матеріальна допомога ним надавалась доти, доки він мав таку фінансову спроможність, на даний час аліменти стягуються відповідно до судового наказу. До звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу [PERSON] з проханням матеріальної допомоги до нього не зверталась. Заслухавши виступи сторін, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] була усна домовленість про сплату аліментів. Певний час відповідач сплачував кошти в розмірі 200 євро, потім 100 євро. Згодом перестав. Сплачував кошти до 23.09.2019 року, які передавав через неї, оскільки до 2020 року дитина жила з нею. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач [PERSON] вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач [PERSON] ухилявся від їх сплати в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Надані позивачем роздруківки з телефону не можна вважати таким доказом, з них з достовірністю неможливо встановити між ким велась переписка та з приводу чого. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні, достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої вона просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив). Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, а у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed