Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

11 вересня 2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по цивільній справі № 487/2038/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, позовні вимоги задоволено частково. Проте при ухваленні рішення судом не вирішено питання розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд розглядає питання щодо ухвалення додаткового рішення по цивільній справі без повідомлення сторін у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, що не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом, виданим 13.10.2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі №487/3091/22 з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку на дитину на 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір. Проте при ухваленні рішення судом не вирішено питання розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Розглядаючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] звернувся до суду із клопотанням, у якому просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви до суду та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] надала до суду клопотання, у якому зазначила, що розмір витрат на правову допомогу не визнає у повному обсязі, звернула увагу на те, що представник позивача не з`являвся до судового засідання, не брав безпосередньо участь у справі, а відтак відповідач вважає відшкодування витрат позивача недоречними, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ст. 12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості суду надано: Додаткову угоду від 25.02.23 року до договору №21/02-23 про надання правової допомоги від 21.02.2023 року, яким визначено гонорар адвоката у сумі 7000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру №25/02-23 №1 від 25.02.2022 про сплату гонорару у сумі 7000 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги. Отже, позивачем надані докази, які підтверджують надання правничої допомоги та її оплату. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Розглядаючи співмірність заявлених витрат за надання правової допомоги, суд враховує, що справа є малозначною, тому дії щодо досудового аналізу справи та написання позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи; у справі призначались чотири судових засідання, справа розглянута за відсутності сторін, які надали заяви про розгляд справи без їх участі. Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн не відповідають критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Виходячи з вищенаведених норм права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн підлягають зменшенню до 3500 грн., і саме ця сума підлягає стягненню, шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved