Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

І. Вимоги позивача та стислий виклад позицій учасників справи. У липні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про визнання договору позики укладеним. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, заявивши до відповідача вимогу про стягнення боргу за договором позики в розмірі 4 673 467,08 грн. Вимоги позивача обґрунтовані такими обставинами. 12.11.2020 між сторонами за згодою дружини відповідача [PERSON] (далі також - [PERSON] , третя особа) був укладений договір позики, на підставі якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 127 800 дол. США. Вказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути у строк до 01.08.2022. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач видав боргову розписку та в забезпечення їх виконання передав позивачу на зберігання оригінали правовстановлюючих документів на належні йому будинок та земельну ділянку. У випадку неповернення отриманих у борг коштів у встановлений строк відповідач зобов`язався здійснити переоформлення права власності на вказане нерухоме майно на користь позивача. Відповідач борг не повернув та зобов`язання щодо переоформлення об`єктів нерухомого майна не виконав, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на відсутність між сторонами боргових зобов`язань. Мотивував свої заперечення тим, що [INFO] померла спільна дочка позивача та третьої особи [PERSON] , на лікування якої відповідач та третя особа позичали великі грошові суми. З метою «закриття» цих боргів відповідач звернувся до позивача, який погодився надати кошти лише після написання відповідної розписки та передачі документів на будинок. Вимогу позивача відповідач з дружиною виконали, проте у день написання розписки кошти відповідач не надав, через кілька днів вони відмовились від отримання позики, оскільки усі борги за лікування дочки були погашені її чоловіком [PERSON] . У подальшому відповідач та третя особа неодноразово нагадували позивачу про повернення розписки, однак він декілька разів переносив зустрічі, а потім взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Отже кошти за розпискою відповідач не отримував, зміст розписки також не підтверджує факт отримання грошей в борг, а тому у позові слід відмовити. У поясненнях щодо позову третя особа [PERSON] підтримала позицію відповідача, факт отримання від позивача коштів категорично заперечила вказуючи, що даний позов є помстою, намаганням покарати їх з чоловіком фінансово за те, що вони підтримали людину, яку позивач ненавидить і намагається зруйнувати її життя. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (т. 1 а.с. 68). 16.09.2022 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовної вимоги та клопотання про витребування доказу (т. 1 а.с. 70-71, 86-87). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.09.2022 справу передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 93). 13.12.2022 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розірвання договору з позивачем (т. 1 а.с.96-97). 13.01.2023 справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 99). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2022 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. та призначено судовий розгляд в судовому засіданні 16.02.2023 (т. 1 103-104, 105). 31.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 108-113). 31.01.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли заява про уточнення позовних вимог (про зміну предмета позову) та про забезпечення позову (т. 1 а.с. 131-138, 147-150). 03.02.2023 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 163-164). Ухвалою суду від 03.02.2023 частково задоволено заяву про забезпечення позову - накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 175-177). 13.02.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 181-184). 14.02.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання (т. 1 а.с. 189). В судовому засіданні 16.02.2023, яке відбулось за участі представника позивача [PERSON] , прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову, замінено засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та відкладено підготовче засідання на 20.03.2023 (т. 1 а.с. 192). Ухвалою суду від 21.02.2023 скасовано заходи забезпечення позову (т. 1 а.с. 207-208). 03.03.2023 від представника відповідача та третьої особи [PERSON] надійшло клопотання про виклик та допит свідків (т. 1 а.с. 213-215), 08.03.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову (т. 1 а.с. 219-222). Ухвалою суду від 09.03.2023 вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а саме: 3/5 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 226-227). Підготовче засідання 20.03.2023 не відбулося у зв`язку з оголошеною у м. Києві повітряною тривогою та було перенесене на 23.03.2023 (т. 1 а.с. 232). В підготовчому засіданні 23.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків, визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою та оголошено перерву до 13.04.2023 (т. 1 а.с. 239-240). 10.04.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення разом з доказами на підтвердження заперечень проти позову (т. 2 а.с. 2-10). 13.04.2023 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (т. 2 а.с. 59). Підготовче засідання 13.04.2023 не відбулося у зв`язку з оголошеною у м. Києві повітряною тривогою та було перенесене на 08.05.2023 (т. 2 а.с. 61). 08.05.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення разом з доказами на підтвердження вимог позову (т. 2 а.с. 68-71). В підготовчому засіданні 08.05.2023 прийнято до розгляду докази, додані до письмових пояснень представників сторін, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 07.06.2023 (т. 2 а.с. 80-82). 06.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розірвання договору з позивачем (т. 2 а.с. 86). 07.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 04.07.2023 (т. 2 а.с. 87-88, 90-91). 30.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення (т. 2 а.с. 93-95). 04.07.2023 від третьої особи надійшли пояснення щодо позову (т. 1 а.с. 97-98). В судовому засіданні 04.07.2023 заслухано вступні промови учасників справи, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 05.09.2023 (т. 2 а.с. 99-101). 31.08.2023 від відповідача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копію висновку експерта за результатами проведення лінгвістичної експертизи (т. 2 а.с. 105-106). В судовому засіданні 05.09.2023 відмовлено у прийнятті до розгляду висновку експерта, заслухано пояснення відповідача, виступи учасників справи в судових дебатах та завершено розгляд справи (т. 2 а.с. 114-115). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 12.11.2020 відповідач [PERSON] видав позивачу [PERSON] розписку про зобов`язання виплатити йому кошти в сумі 127 800 дол. США у строк до 01.08.2022 (т. 1 а.с. 7). У розписці зазначено, що у випадку невиплати вказаної суми у вказаний строк відповідач зобов`язується здійснити переоформлення на позивача або іншу особу за його вказівкою права власності на будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , для чого передає позивачу на зберігання оригінали правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. При видачі цієї розписки позивач діяв за згодою своєї дружини [PERSON] , про що свідчить її власноручний запис «Даю согласие» та підпис. Наявний у позивача оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні, факт складення розписки особисто відповідачем та згода його дружини на її видачу ними не заперечуються. Відповідач та третя особа також визнають факт передачі позивачу на зберігання правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-24), які були надані позивачем суду для огляду. 20.08.2021 позивач надіслав на адресу відповідача лист з пропозицією укласти та посвідчити нотаріально договір позики та іпотечний договір на умовах, визначених розпискою, до якого додав проекти цих договорів (т. 1 а.с. 32-45). Вказане поштове відправлення було отримане відповідачем 30.08.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та підписаним відповідачем повідомленням про вручення, засвідченими відтисками печатки та підписами уповноваженого працівника поштового відділення (т. 1 а.с. 46). 23.05.2022 позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист аналогічного змісту з проектами договору позики та іпотечного договору (т. 1 а.с. 47-62). Позивач стверджує, що на його пропозицію відповідач не відреагував, проте на спростування вказаних доводів відповідач надав суду копію листа-відповіді, що був надісланий на адресу позивача 22.09.2021 (т. 1 а.с. 121-125). Зі змісту вказаного листа вбачається, що у ньому взагалі немає викладу обставин, що підтверджують або спростовують наявність зобов`язальних правовідносин між сторонами, а обґрунтування заперечень проти вимог позивача зводиться до цитування і тлумачення законодавчих норм та посилання на відсутність зазначених в описі документів та будь-яких документів з підписом позивача у розпорядженні відповідача та його дружини. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права означає позбавлення його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно із частинами першою, другою статті 205 цього Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами частини першої статті 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За загальним правилом, установленим частиною першою статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У статті 1046 ЦК України наведено визначення договору позики як договору, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Отже за змістом наведених норм матеріального закону договір позики за своїми ознаками є реальним договором, тобто договором, для укладення якого необхідним є передання предмету позики, а позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду Українита Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та від 08.12.2021 у справі № 200/1897/15-ц, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, у зв`язку з чим розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, при цьому суди, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76-81 ЦПК України). Докази згідно вимог статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України мають бути належними, допустимими і достовірними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Дослідженням змісту виданої відповідачем розписки установлено, що у ній дійсно відсутні відомості про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у позику та умова про їх повернення, жодних інших доказів на підтвердження виникнення між сторонами саме позикових зобов`язань суду не надано. Вжите у розписці дієслово «виплатити» не є синонімом дієслова «повернути», а тому всупереч доводам сторони позивача видача відповідачем цієї розписки не засвідчує отримання ним від позивача грошової суми. За наведених обставин у суду відсутні належні та достатні підстави для кваліфікації спірних правовідносин як відносипозики. Водночас слід зауважити, що переконливих і логічних пояснень та належних доказів, на підставі яких суд міг би зробити висновок про характер первісних зобов`язань, які стали передумовою для складення розписки, сторони не надали. Відповідач посилається на відсутність між ним та позивачем позикових зобов`язань стверджуючилише про домовленість щодо надання грошової суми у позику в майбутньому, проте жодних ознак попереднього договору (стаття 635 ЦК України) видана ним розписка не містить. Що стосується наданих відповідачем на підтвердження заперечень проти позову документів про смерть дочки позивача та третьої особи [PERSON] , яка настала у січні 2019 р. (т. 1 а.с. 116, 117), розписок про одержання [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] грошей в борг (т. 1 а.с. 119, 120), виписок по особових рахунках останнього в АТ «Приватбанк» (т. 2 а.с. 45-55), документів щодо передачі [PERSON] в іпотеку належної їй земельної ділянки на забезпечення виконання позивачем кредитних зобов`язань та успадкування її майна позивачем (т. 2 а.с. 12-30), то судом установлено відсутність у них будь-яких фактичних даних про обставини, які відносяться до предмету доказування у цій справі. Суд відкидає як неналежні докази і надані відповідачем довіреності, згідно з якими він та його дружина раніше (у 2018 р.) уповноважували позивача на вчинення від їх імені юридично значущих дій щодо розпорядження майном (т. 2 а.с. 72-73, 74-77), та відомості про кримінальне провадження і численні судові спори між сторонами, оскільки ці дані свідчать лише про наявність між сторонами у минулому особистих та ділових відносин, проте логічного зв`язку між цими обставинами і спірними правовідносинами не прослідковується. Разом з тим недоведеність позивачем свого права вимагати виконання позикового зобов`язання, не свідчить про відсутність фактичної підстави даного позову, оскільки з аналізу предмету та змісту виданої йому відповідачем розписки чітко вбачається взяття останнім на себе зобов`язання сплатити конкретну грошову суму у визначений строк і без будь-яких умов. Наведене означає, що розписка є вираженням волі сторін на виникнення між ними зобов`язального правовідношення. В силу цього зобов`язання на відповідача як на боржника покладено обов`язок сплатити позивачу обумовлену грошову суму у визначений строк, якому кореспондує право позивача як кредитора вимагати його виконання. Складення та підписання відповідачем розписки, яка містить умову зобов`язального характеру, надання його дружиною згоди на видачу цього документа позивачу та фактичне виконання домовленості в частині передачі позивачу на зберігання правовстановлюючих документів на нерухоме майно вказує на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв свідомо і повністю розумів природу правочину, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності. Правочин, яким зафіксовано боргове зобов`язання відповідача, вчинено у передбаченій статтею 208 ЦК України письмовій формі, від правочину сторони не відмовлялись і недійсним у встановленому законом порядку він не визнавався, а відтак не заслуговують на увагуі інші доводи, на які відповідач та третя особа посилались як на підставу своїх заперечень, зокрема, щодо вчинення його під впливом обману з боку позивача та вчинення ним дій з наміром завдати їм шкоди. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 цього Кодексу визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Питання щодо підтвердження виконання зобов`язання врегульоване статтею 545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідач не заперечує факту невиконання ним грошового зобов`язання, оформленого розпискою, вказана обставина також підтверджується наявністю у позивача її оригіналу. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами частини першої статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. У даному випадку предметом боргового зобов`язання є грошові кошти, еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, а тому заявлену до стягнення суму позивач розрахував за офіційним курсом відповідної валюти на визначену ним дату (станом на 27.12.2022 - 36,5686 грн за 1 долар США), що передбачено частиною другою статті 533 ЦК України. Даний позов поданий на захист суб`єктивного матеріального права позивача, його предметом є вимога про стягнення з відповідача грошової суми, при цьому саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях з даного питання. Зважаючи на викладене, самостійне застосування судом для ухвалення рішення наведених вище загальних положень цивільного закону про зобов`язання жодним чином не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог чи зміну обраного позивачем способу захисту. Отже виходячи визначених статтею 14 ЦК України меж виконання цивільних обов`язків, законодавчого правила щодо обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України), загальних умов та строку виконання зобов`язання (статті 526, 530 ЦК України) та встановленого судом факту невиконання відповідачем грошового зобов`язання в обумовлений строк, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення грошової суми у заявленому розмірі. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved