Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

10 липня 2023 року представник позивача адвокат Волошин А.М. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно якого просив: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17 жовтня 2015 року Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис № 621; відновити дошлюбне прізвище позивача, а саме: змінити прізвище [PERSON] на [PERSON] ; всі судові витрати позивача та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2015 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння, втратою любові та поваги один до одного. Так, з початком військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні, відповідач відправив позивача з дитиною до своїх родичів за кордон до Литви. З серпня 2022 року відповідач перестав відповідати на дзвінки позивача, переїхав жити на винайману квартиру з іншою жінкою. Позивач приїздила до України декілька разів, щоб поговорити з відповідачем та зберегти сім`ю, однак безрезультатно. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Наміру зберегти сім`ю у сторін немає. Тому позивач переконана, що збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 25 серпня 2023 року від відповідача надійшов відзив, яким позовні вимоги просив задовольнити частково. Так, проти розірвання шлюбу та відновлення дошлюбного прізвище позивача не заперечував. Просив відмовити [PERSON] у стягненні з нього судових витрат та витрат на правову допомогу. Оскільки, позивачеві правова допомога надається на безоплатній основі, про що свідчить Ордер на надання правничої (правової) допомоги виданий на підставі доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №2106-23 від 21 червня 2023року. Також, жодних підтверджувальних документів щодо майбутніх витрат, крім вже сплаченого судового збору, позивачем не долучено. 08 вересня 2023 року представник позивача направив клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, а саме: відповідь на відзив від 07 вересня 2023 року та документи, що підтверджують витрати на правничу допомогу. У відповіді на Відзив представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Також вказує, що між ним та [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги №2106-23 від 21 червня 2023 року, підписаний акт приймання-передачі наданих послуг від 05 липня 2023 року, який був складений на підставі погодженого між сторонами детального опису наданих послуг від 05 липня 2023 року. Крім того, надано копії платіжних інструкцій (доручень). В судове\~засідання сторони\~не з`явились,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином.\~Натомість представник\~позивача подав\~клопотання,\~якою просив\~розгляд справи\~проводити у\~його відсутність,\~на позові\~наполягає та\~просить задовольнити.\~Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином,\~про причини\~неявки суду\~не повідомив,\~у відзиві\~на позовну\~заяву позовні вимоги визнав частково. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви представника позивача та відповідача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено актовий запис за №621. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 липня 2016 року виконавчим комітетом Панфильської сільської ради Яготинського району Київської області. Відповідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач виявила бажання відновити дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу повернути [PERSON] дівоче прізвище [PERSON] . Частиною 1\~ст.133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті\~ЦПК України). Відповідно ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша\~статті 60 ЦПК України). За змістом\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4\~статті 62 ЦПК України. За змістом пунктів 6, 9 частини 1\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопору-шення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно вимог\~ст. 19 цього Закону України\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого само-вряднування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). За змістом\~ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представ-ництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судому постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року, у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (клієнт) уклала з адвокатом Волошин А.М. договір № 2106-23 про надання правової допомоги, згідно якого адвокат приймає на себе виконання доручень клієнта про надання останньому правової допомоги на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката за надання правової допомоги , а також у випадку необхідності оплатити всі фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього Договору. Відповідно пункту 4.2 вказаного договору вартість послуг та їх сплата здійснюється за домовленістю сторін і зазначається в Акті приймання передачі наданих послуг. На виконання пункту 4.2 договору про надання правової допомоги від 21 червня 2023 року між клієнтом та адвокатом складено та підписано акт прийому передачі послуг та визначено, що клієнт має сплатити вартість наданих послуг у загальній сумі 10 000 грн. 00 коп. З платіжних інструкцій (доручення) АКБ «ПриватБанк» від 26 червня 2023 року, від 10 липня 2023 року та від 28 серпня 2023 року вбачається, що [PERSON] сплатила за умовами договору гонорар в розмірі 10\~000 грн. 00 коп. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Відтак сторони визначили суму та домовилися про вартість послуг адвоката в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Дослідивши, додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, суд приходить висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно вимог\~ч.\~1,\~2,\~5 ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, з урахування принципу співмірності, передбаченого ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат, за яким слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved