Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.09.2014 року, згідно якої отримала кредит. Заявою відповідачка підтверджує той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідачка в свою чергу зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надала, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого станом на 28.05.2023 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 56858,41 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 56858,41 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.07.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідачка позов не визнає, просить суд, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строк позовної давності. Вказавши, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом та Умовами відповідачка ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позивачем. Подані документи позивачем не можуть підтверджувати факт існування боргу перед позивачем. Відповідачка не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими, а доводи позивача в позовній заяві є не обґрунтованими. Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої зазначає, що відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачка підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Відповідачкою не було ініційовано питання про призначення судово-економічної експертизи щодо розрахунку заборгованості, контррозрахунок не надавався, заборгованість не спростована. Крім того, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку свідчить про активне використання відповідачкою кредитного рахунку. Строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Оскільки, термін дії перевищеної картки до останнього дня березня 2024 року. Отже, позивач звертаючись до суду з даним позовом до спливу строку позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 03.09.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, на виконання умов якого остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку. Як вбачається із копії Анкети-заяви [PERSON] від 03.09.2014 року, остання отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку платіжна картка кредитка «Універсальна»; ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, виразила згоду з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Також, у зазначеній заяві міститься відмітка про те, що відповідачка ознайомлена у тому числі з тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредиток, проте, будь-які підписи [PERSON] на Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку відсутні. В анкеті-заяві відсутні умови щодо розміру відсотків, пені, комісії та штрафів. Станом на 28.05.2023 року сума заборгованості за кредитним договором становить 56858,41 грн., із яких: 45041,17 грн. - заборгованість за кредитом, 11817,24. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У заяві позичальника від 03.09.2014 року відсоткова ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.09.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом, розміщені на офіційному сайті позивача, як невід`ємні частини спірного договору. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Витягу з Умов та Правил банк нараховує відсотки за кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, викладеному на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Розмір відсоткової ставки може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та Правил. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У зв`язку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню лише сума непогашеного кредиту в розмірі 45041,71 грн., так як банком не надано суду належних та допустимих доказів факту погодження між сторонами при укладенні кредитного договору підстав та умов нарахування позичальнику відсотків. Щодо доводів відповідачки про пропущення позивачем строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до письмових матеріалів справи, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надані кредитні картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] остання має термін дії до березня 2024 року, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк». Строк договору у документах, які були підписані сторонами встановлений не був, а строк кредитування був обмежений строком дії кредитної картки. Отже, у день закінченням строку дії картки і закінчувався строк дії кредитного договору. Крім того, згідно виписки за договором № б/н за період 15.05.2017 року - 06.06.2023 року, [PERSON] неодноразово здійснювала погашення заборгованості останнє з яких було внесено 24.08.2022 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки 28.07.2023 року, таким чином, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором №б/н від 03.09.2014 року за тілом кредиту у розмірі 45041,17 грн. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2126,26 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial