Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Представник відповідача адвокат Самчук А.М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі. Заяву обгрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2023 відмовлено у задоволенні вищевказаного позову. Стороною відповідача у відзиві було зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат понесені відповідачем у справі становить 10 000 гривень, а саме витрати на правничу допомогу. Відповідач поніс судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які на підставі ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові - просив стягнути на його користь із позивачів. В судове засідання учасники справи не з`явилися. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи (частина четверта ст.270 ЦПК України). За таких обставин розгляд заяви здійснювався у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів згідно ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2023 у задоволені позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі -відмовлено. Професійну правничу допомогу відповідачу [PERSON] у справі надавав адвокат Самчук АМ. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1009196 від 31.03.2023 року (а.с.120) на підставі договору про надання правової допомоги від 17.03.2023, копію рахунку-фактури №3 від 17.03.2023 на суму 10 000 грн та копію платіжної інструкції №9989374004 від 31.03.2023 (а.с.172-175). На підтвердження суми понесених витрат адвокат Самчук А.М. суду додатково подав: акт виконаних робіт від 05.09.2023, де вказано, що загальна вартість послуг становить 10 000 грн з додатком №1 до Акту в формі розрахунку витраченого часу на надання правової допомоги від 17.03.2023 року, відповідно до якого вказується об`єм та вид виконаної роботи адвокатом та затрачений час адвоката. Отже, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Самчук А.М. надав суду визначені ЦПК України документи щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості. Тому суд вважає, що представником відповідача надано необхідні докази про понесення судових витрат, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Суд, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, квитанцію про сплату послуг; співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс відповідач підлягають до задоволення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що по справі необхідно ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з ч.1 ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає солідарного відшкодування судових витрат, тоді як ч.2 ст.141 ЦПК України встановлює пропорційну компенсацію судових витрат співрозмірно задоволеним позовним вимогам. З огляду на це суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення суду, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Outcome: approved