Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з боржників, [PERSON] та [PERSON] , на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7879,43 грн. за період від 1 січня 2020 року по 1 травня 2023 року, а також стягнення з відповідачів на користь ЛКП «Господар» понесених витрат на оплату судового збору. Позов мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у будинках у м. Львові. ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10 жовтня 2019 року № 5626, ухвали Львівської міської ради від 16 листопада 2017 року №2606, як правонаступник ЛКП «Дім», МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП «№500», ЛКП «№504», ЛКП «№507», ЛКП «За Замком», ЛКП «№503») здійснює управління будинком [ADDRESS] . Основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Факти часткової сплати відповідачами заборгованості протягом усього періоду надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, підтверджуються відомістю про нарахування та оплату послуг. Така часткова сплата на думку позивача є визнанням відповідачами боргу та визнання надання їм послуг позивачем. Відповідачі за період від 1 січня 2020 року по 1 травня 2023 року не сплачували належно витрати утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 7879,43 грн. Позивач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 68 Житлового кодексу відповідачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги у встановлений термін, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щомісяця. Однак таку оплату останні не здійснюють, що призвело до утворення боргу. Звертає увагу суду на те, що жодних актів-претензій від відповідачів протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило, що є також одним із доказів належного виконання позивачем своїх обов`язків. З врахуванням наведеного позов просить задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 3 липня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами; визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а також встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 1 серпня 2023 року було скеровано сторонам для відома, 8 серпня 2023 року зазначене поштове відправлення отримано відповідачем [PERSON] , 10 серпня 2023 року представником позивача, а 11 серпня 2023 року - відповідачем [PERSON] 17 серпня 2023 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзиви на позовну заяву аналогічного змісту, відповідно до яких щодо позову заперечують та просять суд відмовити позивачеві у його позові вцілому. Вказують, що заперечують вимоги позивача щодо існування у них заборгованості у розмірі 7879,43 грн. Зазначають, що не перебувають з позивачем у правових стосунках на підставі укладеного сторонами індивідуального договору, а тому вважають, що відсутні підстави для розрахунку позивачем розміру оплати комунальних послуг, а також для зобов`язань по їх оплаті. Звертають увагу суду на те, що на їх думку надана позивачем у позові копія договору №252 від 1 серпня 2021 року є документом сумнівної вірогідності. Вказують, що ними було одержано схожу копію після 12 грудня 2022 року і з того часу у них наявні підозри щодо правочинності такого договору, оскільки дані копії містять численні помилки в тілі документа і додатках та відрізняються між собою; такий на думку відповідачів є нікчемним, оскільки містить в преамбулі посилання на рішення зборів співвласників, яких не було; а також вважають, що такі копії містять ознаки фальшування документів групою осіб. Зазначають, що неодноразово намагались встановити обставини щодо наявності чи відсутності факту перебування у договірних стосунках з позивачем на підставі договору, однак конкретної відповіді від позивача про причини відсутності правових документів не отримували. Вважають, що про відсутність діючого договору свідчать листи позивача до відповідача №445/вих від 6 жовтня 2022 року, та №462/вих від 21 жовтня 2022, що містять посилання на договір без зазначення його номеру та терміну укладання. Вказують, що після відмови позивача виконати необхідні заходи по підготовці будинку по [ADDRESS] до зимового сезону відповідач звернувся з заявою до голови Личаківської РА та під час особистого прийому у останнього з`ясувалось, що подібний документ не був наданий відповідачу, було погоджено, що [PERSON] вирішить це питання згідно існуючого законодавства України починаючи з проведення «Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] », натомість відповідачу рекомендованим листом з поштовим штемпелем 12 грудня 2022 року був надісланий договір №252 від 1 серпня 2021 року. Вважають, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.ст. 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і Постанові Кабінету Міністрів України № 712 від 5 вересня 2018 року «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та «Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком». А саме в договорі вказано, що він укладений з «уповноваженим загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку, який діє на підставі протоколу зборів № N від 20 лютого 2019 року, з чого не зрозуміло про які саме збори йде мова та чому такі відбулися за 2,5 роки до укладення договору, чому про це не були проінформовані відповідачі, які з цієї причини не були учасниками зборів. Відсутній протокол зборів, в якого немає номеру, відсутній список учасників зборів, відсутній договір доручення співвласників з уповноваженою особою. У тексті договору відповідачі присутні тільки в додатку №1 «Список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності». З документів, наданих позивачем, не випливає, що відповідачі взагалі були з ним ознайомлені в належний спосіб і термін згідно ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». У додатку №2 договору помилково вказаний рік введення будинку в експлуатацію - 1900 рік, замість реального 1939 рів, також в цьому додатку багато невідповідностей з реальним об`єктом нерухомості за адресою [ADDRESS] . В Акті передачі технічної документації містить незрозумілі записи і в ньому не вказаний передавач документів відсутній перелік документів. Окрім того зазначають, що про багаторазові спроби співпраці з ЛКП «Господар» свідчить перелік звертань на Гарячу лінію Львівської міськради тел.1580. Вказують, що звертались з заявою до голови Личаківської РА про надання переліку нормативних документів про правові стосунки відповідачів з позивачем, оскільки позивачем такі документи не були надані. Зауважують, що копії договору №252 надані суду і відповідачеві різняться між собою. При цьому зазначають, що позивач не бажає виконувати свої обов`язки з надання послуг відповідачам, неущільнення ним вікон підвальних приміщень призвели до надмірного використання газу котлом для опалення квартири [ADDRESS] за наявності електроенергії, а також до падіння температури в квартирі майже до рівня температури навколишнього середовища в години відключень, котел не міг функціонувати, що створювало загрозу життю і здоров`ю мешканців квартири. Не погоджуються також з вимогою позивача про відшкодування судових витрат, оскільки звертання до суду з позовом виникло на їх думку через небажання чи невміння позивача вирішувати питання шляхом домовленостей, що передбачено у прикінцевих положеннях типового договору про надання комунальних послуг. 21 серпня 2023 року примірники відзивів відповідачів [PERSON] та [PERSON] ще раз надійшли до суду засобами поштового зв`язку. 4 вересня 2023 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив представника ЛКП «Господар» Бараняка В.А., що діє в порядку само представництва юридичної особи на підставі довіреності від 27 квітня 2023 року, у якій останній просить продовжити строк на прийняття відповіді на відзив, прийняти таку та задоволити позовну заяву ЛКП «Господар» в повному обсязі. Щодо підстав для продовження строку вказує, що 17 серпня 2023 року ЛКП «Господар» отримало відзив на позовну заяву, однак у зв`язку з госпіталізацією представника ЛКП «Господар» Бараняка В.А. через проведення хірургічного втручання у зв`язку з хворобою нирок позивачем було пропущено строк на надання відповіді на відзив. При цьому зазначає, що докази госпіталізації можуть бути надані на вимогу суду чи учасників справи. Оскільки причини пропуску строку є поважними, а прийняття відповіді на відзив сприятиме завданням цивільного судочинства, вважає, що наявні підстави для продовження (поновлення) строку прийняття відповіді на відзив та прийняття цієї заяви по суті спору. Крім того зазначає, що ЛКП «Господар» залучене у велику кількість судових справ, що підтверджується публічними даними сайту Судової влади України. Оглядом відповіді на відзив встановлено, що копію такої було скеровано позивачем відповідачам на електронну адресу як і суду 4 вересня 2023 року, тобто з пропуском визначеного п`ятиденного строку для подання такої. При цьому суд звертає увагу на те, що хоч представник позивача посилається на наявність поважної причини пропуску, а саме проведення йому хірургічного втручання, водночас жодних доказів на підтвердження даної обставини всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, ним суду разом з відповіддю на відзив не надано, а в суду відсутній обов`язок щодо витребування таких доказів у сторони справи з власної ініціативи. Також посилання представника на те, що позивач бере участь у розгляді багатьох справ, не може братись до уваги, оскільки позивач будучи юридичною особою не обмежений в праві вибору представника, а також залучення до участі у розгляді справи у разі необхідності адвоката, відтак клопотання представника позивача про поновлення строку не підлягає задоволенню, а подана відповідь на відзив не може братись судом до уваги. 11 вересня 2023 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій останній просить суд зокрема не брати до уваги відповідь на відзив у зв`язку з поданням такої з пропуском визначеного строку. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 1 вересня 2023 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, строк для подання сторонами процесуальних заяв по суті справи сплив, відповідачами подано відзиви, а подана позивачем відповідь на відзив не може братись судом до уваги у зв`язку з пропущенням строку для подання такої. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживаютьу квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №813 від 27 червня 2023 року (а.с. 7). При цьому згідно з такої відповідачі є співвласниками зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20 листопада 1996 року, що відповідачами не заперечується. Житлово-комунальні послуги мешканцям вказаного будинку надаються позивачем ЛКП «Господар», яке є правонаступником ЛКП «Дім», МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП «№500», ЛКП «№504», ЛКП «№507», ЛКП «За Замком», ЛКП «№503») відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10 жовтня 2019 року № 5626 та ухвали Львівської міської ради від 16 листопада 2017 року №2606, згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові». При цьому 1 серпня 2021 року ЛКП «Господар» укладено з співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі уповноваженого загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку [PERSON] , договір №252 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, згідно з яким ЛКП «Господар» надає співвласникам вказаного будинку послугу з управління таким (а.с. 10-22). На виконання вказаного договору ЛКП «Господар» було укладено ряд договорів з іншими юридичними особами, зокрема щодо надання послуг по профілактичній дератизації, робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових інженерних мережах, надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с. 23-34). В підтвердження наданих послуг позивачем надано звіт по використанню матеріалів на виконання ремонтних робіт за період з 1 липня 2022 року до 31 травня 2023 року, з якого вбачається, що ним за адресою: [ADDRESS] , було здійснено ремонт та заміну арматури водопостачання, скління дверей та вікон, ремонт та фарбування вхідних дверей, частковий ремонт настінних жолобів, карнизних звисів та водостічних труб, заміна елементів трубопроводів, ремонт та заміна внутрібудинкової електромережі (а.с. 35). З представленого позивачем суду розрахунку заборгованості (відомості про нарахування та оплату послуг) вбачається, що відповідачі за період з 1 січня 2020 року по 1 травня 2023 року не сплачували належно вартість житлово-комунальних послуг, що надавались за адресою [ADDRESS] , по особовому рахунку [NUMBER] , а саме здійснили лише часткову оплату таких в січні 2020 року, квітні 2020 року - травні 2021 року та серпні 2021 року - серпні 2022 року, а з вересня 2022 року не здійснили жодної оплати нарахованих послуг, внаслідок чого станом на 1 травня 2023 року виникла заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 7879,43 грн. (а.с. 8). Згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того ст. 68 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 такої виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктами 6, 9, 13 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. При цьому відповідно до п. 12 такої послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. А відповідно до п. 14 управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок індивідуального споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Відтак з врахуванням наведеного вище навіть за відсутності між сторонами договорних правовідносин у разі надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачам останні зобов`язані оплатити вартість таких, а здійснення ними часткових оплат підтверджує факт визнання ними наявного у них обов`язку щодо сплати таких. При цьому, як вже зазначалось судом вище, з 1 серпня 2021 року ЛКП «Господар» та відповідачі [PERSON] , [PERSON] перебувають в договірних правовідносинах на підставі договору №252 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Надана стороною позивача копія такого завірена у встановленому законом порядку, та є належним та допустимим доказом, а відтак береться судом до уваги. Суд звертає увагу на те, що посилання сторони відповідача на ймовірну фальсифікацію такого договору є голослівними та не підтверджуються жодними належними доказами, вказаний договір є чинним та не скасованим, оскільки доказів існування рішення суду про визнання такого недійсним відповідачами суду не надано. Відтак сторони вказаного договору, якими в тому числі є і відповідачі [PERSON] , [PERSON] як співвласники багатоквартирного будинку, зобов`язані виконувати умови такого. Зокрема згідно з п. 6 вказаного договору кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Ціна таких послуг визначена пунктом 10 договору, а згідно з п. 11 такого плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. А відповідно до п. 38 договору спори та розбіжності, що можуть виникнути під час надання послуги з управління, якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між сторонами, вирішуються в судовому порядку. З врахуванням заперечень відповідачів щодо відсутності у них договірних правовідносин з позивачем у зв`язку з не укладенням індивідуальних договорів суд вважає за необхідне зазначити, що будинок, в якому проживають [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є багатоквартирним. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка передбачає особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, визначено, що договір про надання комунальних послуг укладається за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме у формі: індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно; колективного договору, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Відтак у даному випадку нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена можливість укладення договору про надання послуги з управління будинком, з уповноваженою співвласниками особою або колективним споживачем, тобто колективного договору. Індивідуальний договір може бути укладено лише щодо обслуговування внутрішньобудинкових систем. Відтак відсутність договору укладеного ЛКП «Господар» безпосередньо з [PERSON] та [PERSON] не свідчить про відсутність договірних правовідносин щодо надання житлово-комунальних послуг. Щодо заперечення відповідачами факту надання їм позивачем послуг належної якості слід зауважити, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). З наданих відповідачами разом з відзивом заяв вбачається, що [PERSON] звертався на гарячу лінію м. Львова Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради щодо ЛКП «Господар» та пошкодження майна будинку на [ADDRESS] , на що йому надавались відповіді директором ЛКП «Господар» В. Таракуловим, а також [PERSON] звертався з заявами до голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо неналежного на його думку виконання своїх обов`язків ЛКП «Господар». Водночас доказів того, що відповідачі звертались безпосередньо до позивача щодо ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, та на підставі їх звернень сторонами складались відповідні акти-претензії, відповідачами суду не надано, відтак суд використовує презумпцію, що позивач належним чином надавав відповідачам житлово-комунальні послуги. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про те, що у відповідачів наявний обов`язок перед ЛКП «Господар» щодо оплати наданих їм послуг, з врахуванням того, що останніми не здійснюється оплата послуг належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, така заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку. При цьому у справі, яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Суд ухвалюючи рішення у справі також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 2684 грн., сплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (а.с. 4). На підставі наведеного та

Outcome: approved