Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Запорізький міський центр соціальних служб Запорізької міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає в родині, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини, [PERSON] , не працює, має інвалідність 2 групи, отримує соціальні виплати. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Дитина взята на облік служби (управління) у справах дітей ЗМР, як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Весь комплекс заходів, які проводились відділом, не дав позитивних результатів - мати, [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] , проте слід зробити зауваження щодо стану її здоров`я, та можливий вплив захворювання на її поведінку. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої буде перебувати неповнолітній, [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2023 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Запорізького міського центру соціальних служб ЗМР в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.08.2020 року, актовий запис № 147. Згідно з листом Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 747/21.17-30 від 28.05.2022 р. про надання інформації, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 675 від 30.06.2022 р. «Про взяття на облік», [PERSON] , [INFO] , взято на облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини). Відповідно до актів обстеження умов проживання, складених представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 21.09.2022 р., від 02.06.2022 р. та від 20.03.2023 р., умови проживання незадовільні. Умови для проживання, розвитку дитини не створені. Відповідно до інформації КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» від 27.06.2022 р., повідомлено, що неповнолітній [PERSON] на диспансерному обліку не спостерігається, потребує нагляду лікаря-ендокринолога, лікаря-кардіоревматолога та лікаря-невролога. Мати частково дотримується рекомендацій лікаря-педіатра дільничого стосовно обстеження, лікування та вакцинації дитини. Згідно з інформацією, наданою Відділом поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 04.07.2022 р. за № 1822/42/-/04-2022, стосовно [PERSON] , яка виховує неповнолітнього сина, повідомлено, що протягом 2022 року [PERSON] двічі притягувалася до адміністративної відповідальності: за ч. 1 ст. 175-1 та ч. 1 ст. 178 КУпАП, до Відділу поліції № 2 [PERSON] не доставлялась, виклики поліції за адресою проживання родини не здійснювались. Відповідно до повідомлення ДНЗ «Запорізький професійний ліцей залізничного транспорту» від 10.05.2023 року № 116, [PERSON] , [INFO] , навчається на 1 курсі за професією «Машиніст тепловоза, слюсар з ремонту рухомого складу, верстатник широкого профілю, складач поїздів». Мати вихованням дитини не займається, на батьківських зборах жодного разу не була присутня, до ліцею не приходила, навчанням сина не цікавилась. Вихованням займається бабуся. Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР від 16.05.2023 р., дитина, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з хроніодіалізом з 09.05.2023 по 11.05.2023, з діагнозом: Гостре медикаментозне отруєння антипсихотичними препаратами (Респетрил), середньої важкості. Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 20.03/01-20-361 від 22.06.2023 року, враховуючи ситуацію в родині, факт систематичного ухилення матері, [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків, роботу, яка систематично, протягом 2022-2023 років проводилась відділом та центром, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування вважає доцільним відібрання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , 1978 р.н., без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. При ухваленні рішення у вказаній справі суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991 року, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не забезпечує належних умов проживання дитини, його повноцінне та належне виховання та утримання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову в частині відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, виходячи винятково з інтересів дитини, враховуючи наявність факту ухилення відповідача від свого обов`язку виховувати та утримувати дитину, а також те, що відібрання дитини у матері не позбавляє батьківського обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, то вимоги про стягнення аліментів у розмірі, встановленому законодавством також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved