Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , у якій проживає разом із доньками [PERSON] та [PERSON] 28 грудня 2001 року вона і [PERSON] , уклали шлюб, після чого останній став проживати у належній їй квартирі. Однак подружнє життя у них не склалося. 30 травня 2018 року рішенням суду шлюб між ними розірваний. Фактично відповідач проживав у вказаній квартирі до 2016 року, після чого залишив належну їй квартиру та більше у квартирі не з`являвся, його речі у квартирі відсутні. Добровільно вирішити питання зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі неможливо, оскільки місце його проживання їй невідоме. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі порушує її права як власника квартири. Оскільки [PERSON] у належній їй на праві власності квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування цим житлом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала та просила суд його задовольнити, розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду теж не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 28 грудня 2001 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб. 30 травня 2018 року цей шлюб рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області між ними розірваний. Із акта обстеження житлових умов від 01 лютого 2022 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Голубовським О.П. у присутності сусідів позивача, вбачається, що на момент обстеження за адресою: [ADDRESS] , постійно зареєстровані та постійно проживають позивач [PERSON] , та її доньки [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] у квартирі не проживає із 2016 року. Згідно із довідкою №\~1.12.3-11/1.12.3/3720 від 27 квітня 2022 року, наданою на запит суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс Броварської міської ради Київської області, видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , із 25 грудня 2002 року. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року не проживає без поважних причин у належній позивачу на праві приватної власності квартирі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним вище жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved