Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2019 року між ним та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» укладено договір № 15-11-2019-5/1 купівлі-продажу обладнання, відповідно до якого відповідач передав йому у власність обладнання, а саме зарядний пристрій (станцію) для електромобілів згідно Специфікації, що є Додатком № 1 до договору. Ціна обладнання становила 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату підписання договору складало 48400 гривень. 15 листопада 2019 року між ним та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» був укладений договір оренди обладнання з обов`язком викупом № 15-11-2019-5/2, відповідно до якого він як орендодавець передав, а відповідач орендар прийняв в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу обладнання, а саме: зарядного пристрою (станції) для електромобілів згідно Специфікації, що є Додатком № 1 до договору, терміном на 1 рік до 15 листопада 2020 року. Свої зобов`язання щодо передачі об`єкту оренди згідно умов договору він виконав у повному обсязі. Відповідно до п. 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,82 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1. даного договору. Пунктом 3.1. договору встановлено, що термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 15 листопада 2020 року. 23 вересня 2020 року він направив лист до відповідача з повідомленням про небажання продовжувати дію договору після 16 листопада 2020 року на новий термін та з проханням викупити обладнання за 2000 доларів США, а також сплатити платежі оренди за 1 рік користування в розмірі, передбаченому п. 4.1, 4.3 договору. Проте, відповідачем зазначена вимога виконана не була, кошти не повертаються. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на його користь: -суму обов`язкового викупного платежу в розмірі 55676 гривень 80 копійок; -заборгованість з орендної плати за договором у сумі 13453 гривні 74 копійки; -інфляційні втрати в розмірі 1529 гривень; -три проценти річних у сумі 505 гривень; -втрачену вигоду у розмірі 3095 гривень 63 копійки. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року справу передано на розгляд Чортківському районному суду Тернопільської області. Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 листопада 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» укладено договір № 15-11-2019-5/1 купівлі-продажу обладнання. За цим договором позивач придбав у відповідача зарядний пристрій (станцію) для електромобілів вартістю 2000 доларів США (а.с. 23-26). 15 листопада 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» укладено договір № 15-11-2019-5/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом (а.с. 28-31). Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості одна одиниця. Загальна вартість об`єктів оренди становить 48400 гривень, що на дату укладання договору становить 2000 доларів США (п. 1.1.1. договору). Пунктом 3.1. договору встановлено, що термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 15 листопада 2020 року. Відповідно до п. 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,82 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1. даного договору. Пунктом 6.1. договору встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди. З позову вбачається, що з моменту укладення зазначених договорів, позивач не отримував жодних щомісячних платежів від ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. договору орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 місяці до дати обов`язкового викупу. 23 вересня 2020 року позивач направив лист до відповідача з повідомленням про небажання продовжувати дію договору після 16 листопада 2020 року на новий термін та з проханням викупити обладнання за 2000 доларів США, а також сплатити платежі оренди за 1 рік користування в розмірі, передбаченому п. 4.1, 4.3 договору (а.с. 34). З позову вбачається, що відповідачем зазначена вимога виконана не була. Відповідачем орендна плата у повному обсязі не сплачена та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено. Вбачається, що відповідачем вимоги договору № 15-11-2019-5/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконано, зокрема, орендну плату у повному обсязі не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума обов`язкового викупного платежу в розмірі 55676 гривень 80 копійок та заборгованість з орендної плати за договором у сумі 13453 гривні 74 копійки. Позивач також просить суд стягнути з відповідача за договором три проценти річних у сумі 505 гривень та інфляційні втрати в розмірі 1529 гривень. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних втрат по договору наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 8). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 505 гривень та інфляційні втрати в розмірі 1529 гривень. Позивач також просить суд стягнути з відповідача втрачену вигоду за оренду за кожен повний місяць використання орендованого обладнання, починаючи з 16 листопада 2020 року по 12 лютого 2021 року у розмірі 3095 гривень 63 копійки. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення втраченої вигоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження можливості отримання ним доходу, починаючи з 16 листопада 2020 року. Крім того, позивачем направлений лист відповідачу про небажання продовжувати дію договору після 16 листопада 2020 року на новий термін. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 908 гривень. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень та додаткові витрати, які він очікує понести під час розгляду справи у розмірі 2000 гривень за кожне судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 01 грудня 2020 року між адвокатом Кушпетою І.В. та Кушпетою В.Я. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 43-47). Крім того, у матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 до договору від 01 грудня 2020 року (а.с. 48-49), Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 11 лютого 2021 року (а.с. 50), ордер від [PERSON] на адвоката Кушпету І.В. (а.с. 51), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Кушпети І.В. Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19, згідно з якою відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат, за відсутності факту оплати, вбачається також із практики ЄСПЛ. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)». Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Позивач крім того просить стягнути з відповідача додаткові витрати, які він очікує понести під час розгляду справи у розмірі 2000 гривень за кожне судове засідання. Разом з тим, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. За таких обставин, представник позивача не приймав участь у судових засіданнях у справі. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню частково в розмірі 9000 гривень.

Outcome: partial