Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.07.1995 між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої (на час укладення договору) дочки [PERSON] , 1986 року народження, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 618/1032, відповідно до якого неповнолітня (на час укладення договору) [PERSON] та [PERSON] продали по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , а [PERSON] придбала квартиру за вказаною вище адресою. Договір купівлі-продажу був оформлений в «Запорізькій Товарній Біржі «Гілея», членами якої були сторони, договір № 618 зареєстрований в журналі реєстрації за номером 618/1032 від 25.07.1995. 27.07.1995 позивачем проведено державну реєстрацію договору купівлі продажу №\~618/1032 від 25.07.1995 в ОП «ЗМБТІ», який було зареєстровано в реєстрову книгу за номером 248, реєстровий номер запису 36897. Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 17.02.1995 Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 3-430, що підтверджувалось довідкою-характеристикою, виданою Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12.05.1995 за номером 9-568. На даний час виникла необхідність укласти договір дарування квартири, однак оскільки договір купівлі-продажу квартири не був не посвідчений нотаріально, зробити це вона не має можливості, тому і звертається до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за останнім відомим місцем їх проживання, а також шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті Заводського районного суду «Судова влада України», однак до судового засідання вони повторно не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, відзивів не подали, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи без їх участі. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.07.1995 між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої (на час укладення договору) дочки [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №\~618/1032, відповідно до якого неповнолітня (на час укладення договору) [PERSON] та [PERSON] продали по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , а [PERSON] придбала квартиру за вказаною вище адресою (а.с. 7). Договір купівлі-продажу був оформлений в «Запорізькій Товарній Біржі «Гілея», членами якої були сторони та зареєстрований за № 618/1032 на виконання біржового контракту № 618 від 25.07.1995. 27.07.1995 [PERSON] проведено державну реєстрацію договору купівлі продажу №\~618/1032 від 25.07.1995 в ОП «ЗМБТІ», що було зареєстровано в реєстрову книгу за номером 248, реєстровий номер запису 36897 (а.с. 8). Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 17.02.1995 Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою від за реєстровим номером 3-430, що підтверджувалось довідкою-характеристикою, виданою Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12.05.1995 за номером 9-568. На даний час виникла необхідність укласти договір дарування квартири, однак оскільки договір купівлі-продажу квартири не був не посвідчений нотаріально, зробити це вона не має можливості. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Приписами ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 2). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). З приводу дарування квартири позивач зверталась до нотаріальної контори, однак нотаріусом були надані роз`яснення, що на сьогоднішній день позивач не зможе укласти договір дарування, адже правовстановлюючі документи на майно не мають нотаріального оформлення. Сторонами за договором купівлі-продажу № 618/1032 від 25.07.1995 було здійснено повне виконання всіх його істотних умов. Правочин, на час його вчинення, відповідав вимогам законодавства, він не порушував особисті та майнові права сторін. За цим договором продавці передали покупцеві вказане в ньому нерухоме майно, а позивач як покупець, прийняла дане майно до своєї власності та сплатила за нього грошову суму, визначену договором. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved