Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

29.12.2022 керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району звернувся до [PERSON] , треті особи: - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, - [PERSON] , про витребування земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що Хмільницькою окружною прокуратурою виявлено порушення інтересів держави у сфері дотримання земельного законодавства при наданні у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення. На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.11.2018 державним реєстратором Козятинської міської ради Вінницької області 30.11.2018 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Однак на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.06.2018 державним реєстратором Літинської районної державної адміністрації Вінницької області 31.07.2018 вже зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована на території Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, яку йому безоплатно надано із земель державної власності у приватну власність. Таким чином, [PERSON] надав недостовірну інформацію, оскільки раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У подальшому спірну земельну ділянку ним надано в оренду фізичній особі-підприємцю [PERSON] на підставі договору оренди від 02.01.2019 зі строком дії до 02.01.2031, який згодом розірвано та укладено договір-купівлі продажу. При цьому [PERSON] набув вказану земельну ділянку в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати, а отже земельна ділянка підлягає витребуванню у нього на користь держави. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 20.03.2023закрито провадження у справі в частині в частині позовної вимоги про витребування від фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області земельної діляни з кадастровим номером 0521481200:03:002:0216 площею 1,9390 га, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Ухвалою суду від 20.03.2023 замінено первісного відповідача - [PERSON] належним відповідачем - [PERSON] . Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] , та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті. Представник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надав до суду пояснення на позовну заяву, в якому зазначає, що 24.05.2018 на адресу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У клопотанні [PERSON] зазначив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористався. Також зазначає, що до повноважень ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не належить перевірка фактів реалізації громадянами права на безоплатну приватизацію земельних ділянок, тому ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не заперечує проти задоволення позовної заяви та витребування у відповідача спірної земельної ділянки. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Голівським В.В. подано письмові пояснення, у яких він, з посиланням на постанову Верховного Суду від 04.03.2023 у справі №442/3663/20, вказує на безпідставність позовних вимог до добросовісного набувача спірної земельної ділянки. Крім того, ним подано заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність спірну земельну ділянку, видано у 2018 році, в той час як ні ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ні Самгородська сільська рада самостійно щодо його незаконності та визнання недісним не зверталися ні до суду, ні до прокуратури, про порушення прав не заявляли, позов подано до суду лише у грудні 2022 року. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі клопотання [PERSON] від 14.06.2018 видано наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-8681/15-18-СГ від 26.06.2018, яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області площею 2,0000 га з кадастровим номером 0524884500:03:001:0410 для ведення особистого селянського господарства (а.с.30-31, 94-95). 03.08.2018 державним реєстратором Літинської районної державної адміністрації Вінницької області на підставі вказаного вище наказу зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 0524884500:03:001:0410 за [PERSON] (а.с.33). Також на підставі клопотання [PERSON] від 07.11.2018 видано наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-15474/15-18-СГ від 16.11.2018, яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області площею 1,9390 га з кадастровим номером 0521481200:03:002:0216 для ведення особистого селянського господарства (а.с.43-44). 06.12.2018 державним реєстратором виконавчого комітету Козятинської міської ради на підставі вказаного вище наказу зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером 0521481200:03:002:0216 за [PERSON] (а.с.46). 02.01.2019 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Договір оренди землі б/н, згідно якого третя особа передала в оренду відповідачу земельну ділянку, кадастровий номер 0521481200:03:002:0216 площею 1,9390 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Воскодавинецької сільської ради, строком на 12 років (а.с.48-52). 02.01.2019 сторони вказаного договору підписали акт приймання-передачі об`єкта оренди (а.с.53). 01.11.2022 Хмільницька окружна прокуратура направила лист голові Самгородоцької сільської ради про виявлене порушення норм земельного законодавства для з`ясування питання чи подано або заплановано подання ним позову до суду (а.с.54-55). Листом від 09.11.2022 Самгородоцький сільський голова повідомив позивача про те, що йому раніше не були відомі такі обставини, з позовом до суду з таких підстав вони не звертались та не заперечують проти подання такого позову прокуратурою (а.с.56). 28.10.2022 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу, третя особа [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером 0521481200:03:002:0216 на користь відповідача [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №325915740 від 15.03.2023 (а.с.120-122). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У частинах 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Наведеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у ч. 4 ст. 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також згідно з ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Системне тлумачення ч.ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу. Позов у цій справі пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» до складу Самгородоцької територіальної громади увійшла територія Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктамиправавласності Українського народу. Від імені Українського народуправавласника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин маєправокористуватися природними об`єктамиправавласності народу відповідно до закону. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. Згідно із ч. 1-4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок в наслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Отже, набуваючи у власність спірну земельну ділянку, [PERSON] повторно скористався своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 , від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та багатьох інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №911/3680/17 власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, а тому слід витребувати цю земельну ділянку від [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення. Враховуючи приписи ч. 3, 4 ст. 390 ЦК України, [PERSON] не позбавлений можливості пред`явити до попереднього набувача спірної земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Також суд враховує, що у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Відтак витребування земельної ділянки у [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності. Позовні вимоги про витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] є обґрунтованими, перешкод для застосування механізму ст. 388 ЦК України не встановлено, оскільки втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. Водночас [PERSON] не позбавлений права звернутися з вимогою про відшкодування завданих збитків до продавця земельної ділянки. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про витребування земельної ділянки підлягають задоволенню. В оцінці наявності підстав для застосування позовної давності суд врахував таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц, від 05.06.2018 у справі № 359/2421/15-ц, від 20.11.2018 у справі №372/2592/15-ц. Матеріальним позивачем у цій справі є не прокурор, а Самгородоцька сільська рада Хмільницького району Вінницької області, тому необхідно встановити з якого моменту саме відповідний орган дізнався про порушення свого права. Важливо встановити не момент, коли позивачу стало відомо про останнє порушення його права власності, яким є результат проведеної прокуратурою перевірки або пред`явлення цього позову, а коли Самгородочька сільськарада довідалася або могла довідатися про вибуття з власності держави відповідного майна. Тобто дослідження та оцінка моменту вибуття нерухомого майна у будь-якому виді із власності позивача і встановлення обізнаності сільської ради із самим фактом такого порушення права власності має здійснюватися у сукупності спірних відносин, які виникли між сторонами і стали наслідком звернення із цим позовом. Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 367/3253/15-ц, від 19 січня 2022 року в справі № 367/3254/15-ц; від 31.08.2022 в справі № 367/5171/17. Так, відповідно до листа Хмільницької окружної прокуратури від 01.11.2022 №54-2809вих22, адресованого голові Самгородоцької сільської ради, прокуратура повідомила останню про порушення [PERSON] п. "б" ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 116 ЗК України внаслідок отримання ним безоплатно у власність земельної ділянки певного цільового призначення вдруге. А також просила повідомити, чи планується вжиття заходів, в тому числі шляхом звернення до суду, щодо витребування спірної земельної ділянки. Листом від 09.11.2022 №1174 головою Самгородоцької сільської ради Хмільницьку окружну прокуратуру повідомлено, що сільській раді раніше не було відомо про повідомлені факти, однак рада не планує подавати позов з даного факту, не заперечує та підтримує представництво її інтересів прокуратурою в суді. Таким чином, прокурор звернувся до суду із цим позовом з дотриманням трирічної позовної давності. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Outcome: approved