Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 березня 2023 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] поділ майна подружжя та просить провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на частку зазначеної квартири. Позов мотивує тим, що за час шлюбу сторони набули майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання зазначеного майна його особистою приватною власністю, оскільки вважає, що майно було придбано за особисті кошти його батьків, а тому не може бути предметом поділу, оскільки сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~16.03.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~03.04.2023 року [PERSON] подав відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вказує, що спірна квартира придбана за кошти його батьків, які він в них позичив, а тому квартира є його особистою приватною власністю. \~ \~ \~ \~11.04.2023 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву. \~ \~ \~ \~04.05.2023 року [PERSON] надала письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~05.05.2023 року справу призначено до слухання по суті. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник первинну позовну заяву підтримали, просять задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач-позивач та його представник проти задоволення первинного позову заперечили, вважають його необґрунтованим, зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили задоволити. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 20 червня 2019 р. по 27 березня 2023 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області було розірвано, про що свідчать матеріали справи. За період шлюбу подружжя придбало майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 23.09.2022 року. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Позивач-відповідач просить провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на частку зазначеної квартири. А відповідач-позивач вважає, що майно було придбано за особисті кошти його батьків, які він в них позичив, про що свідчать надані розписки, а тому просить визнати спірну квартиру його особистою власністю. Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст. 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. За змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року визначено те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із п. 24 вказаної Постанови, до складу майна, шо підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, якщо на час придбання в шлюбі майна використовувались запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного з подружжя. Відповідна правова позиція визначена ухвалою ВССУ від 15 травня 2017 року у справі № 718/585/16-ц, за якою майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, з поданих позивачем за зустрічним позовом доказів не вбачається, що саме за отримані ним в позику кошти, останній придбав спірне нерухоме майно, так само як і показання свідків, яких опитав адвокат відповідача-позивача, не можуть бути належним доказом на підтвердження зазначеного факту. Суд також критично оцінює посилання відповідача-позивача на ті обставини, що його батьки позичали грошові кошти в інших осіб для придбання йому квартири, оскільки надані ними розписки щодо позики не стосуються даної справи та жодним чином не підтверджують зазначені [PERSON] обставини. Отже, ті обставини, що нерухомість була придбана ним особисто за позичені кошти і не в інтересах сім`ї, відповідач-позивач не довів належними та допустимим доказами, а відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тоді як ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 4, ст. 65 СК України договори купівлі-продажу створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення. Зі змісту п. 15 договору купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Шевцовою Іриною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 788, вбачається те, що набуття у власність сторін спірної квартири відбулось за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] , що прямо вказує на те, що дане майно придбано сторонами в інтересах сім`ї, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, за наведених обставин, суд приходить до висновку, що первинна позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі, тоді як зустрічна позовна заява не може бути задоволена, оскільки викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, а тому слід здійснити поділ спірного майна подружжя шляхом визнання за кожним права власності на частку.

Outcome: dismissed