Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У березні 2023 року представник позивачки звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у відповідності до свідоцтва про народження якого, актовий запис № 856 від 25 квітня 2018 року, вчинений Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, його матір`ю є позивачка, а батьком - відповідач. Відповідач тривалий час ухиляється від обов`язків по вихованню сина, матеріально його не забезпечує, долею та життям дитини не цікавиться. Згідно судового наказу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, до досягнення сином віку повноліття. З розрахунку в.о. начальника Васильківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ворона А.О. вбачається, що відповідач ухилявся від обов`язку утримання сина та має заборгованість по аліментам, яка за період з серпня 2020 року по лютий 2023 року складає 93 866 грн. 25 коп. Крім того, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем застосовувалися заходи впливу на боржника [PERSON] , а саме: постановою головного державного виконавця Васильківського районного ВДВС від 22.04.2021 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів; постановою головного державного виконавця Васильківського районного ВДВС від 22.04.2021 року встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів; постановою головного державного виконавця Васильківського районного ВДВС від 22.04.2021 року встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів; постановою головного державного виконавця Васильківського районного ВДВС від 22.04.2021 року встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Також, постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (несплата аліментів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт. На даний час дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному її утриманні. 12 травня 2022 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким мешкає однією родиною, дитина добре до нього ставиться та вважає його своїм батьком, оскільки він дійсно піклується про позивача та її дитину. Згідно характеристики директора КЗО «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр №6» ДОР» [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Мати бере активну участь у навчанні та вихованні дитини: завжди вчасно приводить хлопчика до закладу, відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями та корекційними педагогами. Дитина забезпечена необхідним одягом та речами, іграшками і розвиваючими іграми. [PERSON] завжди чистий та доглянутий. Натомість батько дитини жодного разу не приводив його до закладу, не цікавився навчанням та вихованням [PERSON] , не спілкувався з вихователями та спеціалістами центру. Турбуючись про долю свого малолітнього сина [PERSON] , враховуючи його інтереси, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідач протягом усього життя його малолітнього сина матеріально його не утримував, вихованням дитини не займався, не приділяв йому уваги, не цікавиться його життям. Таким чином, відповідач не маючи об`єктивних причин, пов`язаних зі станом фізичного або психічного здоров`я, ухилився від обов`язків по вихованню свого малолітнього сина. Таким чином, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню сина. Звернутись до суду з даним позовом позивача змусили інтереси дитини - його дорослішання, необхідність вирішувати організаційні питання його життя без участі відповідача, який фактично лише формально залишається батьком, а реально не бере ніякої участі у житті дитини протягом усього його життя. Також, відповідач веде антигромадський, аморальний спосіб життя, неодноразово судимий за скоєння злочинів, у зв`язку з чим утримується під вартою в Дніпровській установі виконання покарань (№4). Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та з урахуванням Висновку №8 вих-20/335 від 13.06.2023 року про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] .. Рішення ухвалити з урахуванням найкращих інтересів дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , які кожний окремо підтвердили факт того, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні було встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 856 від 25 квітня 2018 року, вчинений Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, його матір`ю є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно судового наказу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.08.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, до досягнення сином віку повноліття. Відповідно до розрахунку в.о. начальника Васильківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ворона А.О. вбачається, що [PERSON] ухилявся від обов`язку утримання сина та має заборгованість по аліментам, яка за період з серпня 2020 року по лютий 2023 року складає 93 866 грн. 25 коп. Постановами головного державного виконавця Васильківського районного ВДВС від 22.04.2021 року застосовувалися заходи впливу на боржника [PERSON] , а саме: встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів; встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів; встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів; встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Згідно до постанови Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (несплата аліментів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №1428 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 12.05.2022 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №161. Відповідно до характеристики директора КЗО «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр №6» ДОР» [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Мати бере активну участь у навчанні та вихованні дитини: завжди вчасно приводить хлопчика до закладу, відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями та корекційними педагогами. Дитина забезпечена необхідним одягом та речами, іграшками і розвиваючими іграми. [PERSON] завжди чистий та доглянутий. Натомість батько дитини жодного разу не приводив його до закладу, не цікавився навчанням та вихованням Нікіти, не спілкувався з вихователями та спеціалістами центру. Згідно Вироку Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.75 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років іспитового строку. Відповідно до Вироку Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина на розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (§ 54 рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100 рішення у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Виходячи з положень ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права на можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Виходячи з положень ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи з положень п. 16 Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, судом розцінюються як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/2025/19 від 06.05.2020 року. Таким чином в судовому засіданні достатньо досліджено доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про дитину, не цікавиться її здоров`ям, життям, розвитком, не забезпечує її матеріально. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved