Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Шевченківський відділ ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій він просить встановити факт смерті [INFO] в с. Хліборобне Пологівського району Запорізької області [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що його батько [PERSON] , [INFO] , уродженець села Чубарівка Пологівського району Запорізької області, який проживав за адресою: Запорізька область, Пологівський район, село Хліборобне, помер [INFO] за місцем свого постійного проживання. На теперішній час с. Хліборобне Пологівського р-ну Запорізької обл. є тимчасово окупованою територією і там відбуваються активні бойові дії, тому отримати свідоцтво про смерть батька встановленого зразку не можливо. Причина смерті не відома. Факт смерті [PERSON] підтверджується довідкою, виданою 06.06.2023 р. фельдшером карети «Швидкої допомоги», який констатував смерть та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 07.08.2023 р., [NUMBER] Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим. Ухвалою судді від 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку із наступним. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан. Востаннє відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 визначено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року, серед яких зазначено Пологівську територіальну громаду Запорізької області. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як встановлено з матеріалів справи, померлий [PERSON] є батьком заявника [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Отже, заявник, відповідно до ст. 317 ЦПК України, є заінтересованою особою та уповноважений на подання до суду заяви про встановлення факту смерті особи [PERSON] на тимчасово окупованій території України. [PERSON] , [INFO] , помер в селі Хліборобне Пологівського району Запорізької області [INFO] .. На момент смерті був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: Запорізька область, Пологівський район, село Хліборобне. Факт смерті вказаної особи підтверджується копією довідки, виданою 06.06.2023 р. фельдшером карети «Швидкої допомоги», який констатував смерть та копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 07.08.2023 р., [NUMBER] Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим. Причина смерті [PERSON] , [INFO] , у довідці щодо констатування смерті, не зазначена. Зі змісту ч. ч. 1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. За таких обставин, заявник [PERSON] не має можливості отримати лікарське свідоцтво про смерть за формою встановленого зразку, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, оскільки смерть особи відбулася на тимчасово окупованій території. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Відповідно до копії довідки, виданої 06.06.2023 р. фельдшером карети «Швидкої допомоги», який констатував смерть, [PERSON] помер в селі Хліборобне [INFO] . Суд приймає, як доказ смерті копію довідки, видану 06.06.2023 р. фельдшером карети «Швидкої допомоги», та копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане 07.08.2023 р., [NUMBER] Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим, що видані установами, яка перебувають на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту смерті [INFO] в селі Хліборобне Пологівського району Запорізької області [PERSON] . Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved