Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 29.05.2007 року він проживає в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира згідно запису погосподарської книги за 2001-2005 р.р. рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючі документи на зазначену квартиру відсутні. За свого життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно вона заповіла його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , не оформивши своїх спадкових прав. Після смерті бабусі [PERSON] , ні його мати ні інші особи в спадкові права не вступали, окрім того, будь-які заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавалися. Натомість він разом із сім`єю, починаючи з 2007 року безперервно по даний час проживає у даній квартирі, відкрито та добросовісно нею володіє, доглядає та утримує її, сплачує комунальні послуги. Вказує, що в квартирі зареєстрований не лише він, але і його дочка [PERSON] , [INFO] , жодних претензій чи будь яких суперечок з приводу його проживання в даній квартирі ні в кого не виникало. На даний час він має намір оформити документи про право власності на нерухоме майно, але не може це зробити в іншому порядку, ніж судовий, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 26.06.2023 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання. 07.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позов з підстав, зазначених у позові, просив його задовольнити. Також пояснив, що [PERSON] надала дозвіл [PERSON] проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу, на підставі усної домовленості з [PERSON] позивач вселився до вказаної квартири, зареєструвавши своє місце проживання, де проживає вже близько 16 років. Розумів, що він не є власником даної квартири, жодних договорів про набуття у власність житла [PERSON] та [PERSON] він не укладав. 06.07.2023 року від відповідача Хорошівської селищної ради Житомирської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по\~цивільній справі,\~як і\~судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає в квартирі з 29.05.2007 року, на даний час доглядає за квартирою, здійснює ремонт, підтримує її в належному житловому стані. Окрім нього в даній квартирі зареєстрована дочка [PERSON] [INFO] . Зазначене підтверджується довідкою №262 від 16.03.2023 року, що видана виконкомом Хорошівської селищної ради Житомирської області. Згідно запису погосподарської книги за 2001- 2005 р.р., сторінки -19-20 особового рахунку № [NUMBER] Топоришенського старостинського округу, квартира [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (довідка №261 від 01.05.2023 року, видана виконкомом Хорошівської селищної ради Житомирської області, а.сп.14). Відповідно до заповіту від 15.11.2002 року, посвідченого секретарем Топорищенської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області Зубрицькою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №371, [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.08.2011 року виконкомом Топорищенської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73018586 від 29.06.2023 після смерті [PERSON] спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до копії спадкової справи №202/2011 року до майна померлої [PERSON] її спадкоємцями є: дочка, [PERSON] , [INFO] ; внучка, [PERSON] , [INFO] ; дочка, [PERSON] , [INFO] . Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] , місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що в жовтні 2022 року за замовленням позивача [PERSON] . Комунальним підприємством «Житомирське обласне МБТІ» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , 1950 року спорудження. Відповідно до довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна №182 від 21.10.2022 року, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне МБТІ», згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №4 до моменту внесення даних в електронну базу - Реєстр прав власності на нерухоме майно (2003 рік) за адресою: [ADDRESS] право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, не зареєстровано. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , матір позивача, яка суду повідомила, що спірна квартира належала її тітці [PERSON] , яка заповіла все своє майно [PERSON] . Остання у 2007 році надала дозвіл на проживання [PERSON] у вказаній квартирі та зареєструвала його в цьому житлі. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що він з 2007 року і по даний час безперервно, відкрито і добросовісно володіє спірним житлом, а тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставі\~ст.344 ЦК України\~за набувальною давністю. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). При вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~що володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності;\~володіння визнається\~відкритим,\~якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують\~інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18). Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що [PERSON] з 2007 року і по даний час безперервно та відкрито володіє житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Що стосується добросовісності заволодіння вказаним нерухомим майном, то суд враховує наступне. Як зазначено вище, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, якщо володіння є добросовісним, тобто, коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; це майно отримано з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім цього, підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Передання майна особі у володіння (володіння та користування), а не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] вселився до вказаної квартири та користувався нею на підставі усної домовленості з [PERSON] . Він розумів протягом всього часу проживання в цьому житлі, що не є власником даної квартири, а нерухомість належала [PERSON] . Жодних дій по набуттю права власності на нерухоме майно він не вчиняв. Відтак, відсутні підстави вважати, що майно позивачем набуто добросовісно. Таким чином, відкрите безперервне проживання з 2007 року по даний час у вищевказаній квартирі, догляд та утримання її, сплата комунальних послуг, не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном. Сам лише факт користування спірною квартирою не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на неї на підставі ст.344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт добросовісності заволодіння чужим майном - квартирою [ADDRESS] , а тому підстави для визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомості згідно статті 344\~ЦК України відсутні. Суд не приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, оскільки законодавством чітко визначені підстави набуття відповідними особами права власності за набувальною давністю і суди повинні неухильно дотримуватися вказаних вимог законодавства, у випадку ж задоволення позову це суперечитиме вимогам закону. Відтак, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed