Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства. Позов мотивувала тим, що в 2012 року вона познайомилась з [PERSON] .. В результаті їхніх відносин [INFO] народилась донька [PERSON] . В свідоцтві про її народження в графі «батько» було записано прізвище « [PERSON] », але ім`я по батькові записано відповідача « [PERSON] ». Позивачка вказує, що такий запис був вчинений на прохання відповідача, так як останній перебував в шлюбі, а в дружини відповідача у 2011 році померла новонароджена дитина. Позивачка зазначає, що відразу після народження дитини відповідач допомагав її матеріально, приходив, бавився з дитиною, але з часом такі відвідування стали рідшими та надалі будь-якої допомоги на утримання дитини не надавав. 11 вересня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області в цивільній справі № 127/23501/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 27 вересня 2019 року і до досягнення повноліття. Станом на липень 2022 року заборгованість по аліментах відповідача становила 91 395,47 грн та відповідно виконавчою службою на його майно накладено арешт. Відповідач сплатив заборгованість та надалі звернувся до суду із заявою про визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Позивачка з метою захисту прав дитини звернулась до суду з даним позовом в якому просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини та внести до актового запису про народження дитини відомості про батька, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2022 року прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ). Відповідач [PERSON] через свого представника надав відзив на позов в якому заперечував щодо задоволення позову. Вказує, що викладені в позовні заяві обставини не відповідають дійсності. Звертає увагу, що в заяві про видачу судового наказу позивачкою зазначені інші обставини їхнього сімейного життя. Позивачка перекручує факти і вводить суд в оману. При цьому, вона перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради та отримувала з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року допомогу на дитину [PERSON] як одинока матір. Вказує також, що твердження позивачки, що він надавав їй допомогу не відповідають дійсності, не свідчить про її надання й наданий фотознімок. Що стосується судового наказу, то вказував, що під час виконавчого провадження мали місце проплати, так як відповідач вважав, що сплачував аліменти своїй дружині. Однак, коли арештували його автомобіль, він з`ясував, що запис про батька дитини позивачки здійснений в порядку ч.1 ст.135 СК України, а позивачка є одинокою матір`ю, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Крім того вказує, що позивачка зазначає, що орієнтований розрахунок суми судових витрат становить 10 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу), однак жодних доказів про понесення таких витрат матеріали справи не містять. Стосовно понесених ним витрат на правничу допомогу, відповідач їх оцінює в розмірі 14 000,00 грн (а.с.51-54). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року в справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза та зупинено провадження в справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2023 року поновлено провадження в справі. Позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій, посилаючись на результати експертизи та невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, просить додатково також стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.189-191). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2023 року заяву [PERSON] про зміну предмету позову від 16 червня 2023 року прийнято до розгляду (а.с.201). Відповідач через свого представника надав суду відзив на вимогу про стягнення аліментів в якому повідомляє, що він доглядає свого батька [PERSON] , який є інвалідом другої групи. Крім того, в нього на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] , який навчається в Міжнародному університеті бізнесу і права. Оплату за навчання здійснює відповідач в підтвердження чого надає платіжний документ. Також, просив відмовити в задоволенні позовних вимогах про встановлення батьківства (а.с.211-212). Позивач своїм правом на відповідь на відзив не скористалася. Третя особа своїх пояснень не надала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Шишковська А. Б. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених позовній заяві з урахуванням заяви зміну предмету позову. Звертала увага, що аліменти позивач просить стягнути з моменту звернення до суду із заявою про визнання батьківства. Представник відповідача - адвокат Медончак М. М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзивах. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надана заява про розгляд справи у відсутність їх представника, при розгляді справи покладаються на думку суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 жовтня 2013 року. Актовий запис про її народження складений 31 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за №4197, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8, 87-88). При цьому як слідує з цього актового запису запис про батька дитини був вчинений відповідно до положень ст. 135 СК України. 11 вересня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області в цивільній справі № 127/23501/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 27 вересня 2019 року і до досягнення повноліття (а.с.12). З відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, що перебуває в загальному доступі, слідує, що постановою Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2023 року судовий наказ від 11 вересня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню повністю. Вказана обставина визнається і сторонами. Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 19 квітня 2023 року № СЕ-19/102-23/1629-БД, проведеної Вінницьким НДЕКЦ МВС України на виконання ухвали суду від 17 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,999999995264% (а.с.150-170). Позивач на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 лютого 2020 року (а.с.9). Позивач, звертаючись до суду, просить визнати відповідача батьком її дитини. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Тобто, законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 9 вказаної вище постанови Верховного Суду України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Верховний Суд у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц, та від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Як установлено судом [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є позивач [PERSON] . З висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 19 квітня 2023 року № СЕ-19/102-23/1629-БД слідує, що [PERSON] може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] , така ймовірність становить 99,999999995264%. Зазначені обставини дають підстави виснувати, що [PERSON] слід визнати батьком [PERSON] , [INFO] . Заперечення відповідача з цього приводу спростовуються висновком експертизи. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Отже саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказував, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженою [PERSON] , а тому підлягають й задоволенню вимоги щодо виключення з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про [PERSON] як батька дитини. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , то дані вимоги підлягаю частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року становить 2833 гривні. Дитині [PERSON] , [INFO] , на день ухвалення рішення суду виповнилося 9 років. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач, заперечуючи своє батьківство, не виконував своїх обов`язків по утриманню дитини. Наразі відповідач визнаний батьком дитини, а тому зобов`язаний утримувати свою дитину. Заперечення відповідача з цього приводу спростовуються фактом батьківства. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач відомостей про незадовільний стан здоров`я, суду не надав. Суд звертає увагу, що відповідач має повнолітнього сина, однак зазначаючи про його утримання, належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять. Наданий платіжний документ про оплату навчання не свідчить про його сплату відповідачем. Інших доказів матеріали справи не містять. Суд не бере до уваги також і твердження відповідача про утримання батька, який є інвалідом другої групи, адже належних та допустимих доказів понесених будь-яких витрат по утриманню батька відповідач суду не надав. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст.182 СК України. При цьому, зважаючи, що права та обов`язків батьків, в тому числі й утримання дитини, ґрунтуються на походженні, а батьківство відповідача визнано судом відповідно аліменти підлягають стягненню з дня набрання рішення законної сили, а не з моменту звернення до суду, як про те просить позивач, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1073,60 грн судового збору. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір по вимозі про визнання батьківства в сумі 992,40 грн, а також 12374,69 гривень судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу учасників на положення ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи, що представником позивача заявлена про надання доказів витрат на правничу допомогу, тому вказане питання буде вирішене з урахуванням вказаних вище положень, а також наявних доказів про витрати на правничу допомогу позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial