Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

у травні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі позивач) звернулося до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 24 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501166229. Відповідно до умов договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а останній зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останні зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк виконав перед позичальником свій обов`язок щодо надання кредиту. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 69\~463,99 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем направлено Досудову вимогу щодо добровільного виконання договірних зобов`язань, яка залишилась без реагування. Ухвалою судді від 31 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 13 вересня 2023 року надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у яких підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечив проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив не надавав. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 24 липня 2019 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501166229 /а.с.3/, анкета-заява про акцепт пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення угоди про надання кредиту № 501166229, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в АТ «Альфа Банк» /а.с.3 зворот/, паспорт споживчого кредиту /а.с.5/, заява (акцепт) № 107.501166229.111 про прийняття пропозиції (оферта) № 5 укласти договір добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-Сервіс» /а.с.6/, заява (акцепт) № 248.501166229.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування /а.с.6 зворот/, заява № 007.501166229.111 на приєднання до договору добровільного страхування життя клієнтів /а.с.7/, анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» /а.с.8/, які в своїй сукупності становлять кредитний договір. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 76\~634,00 грн, процентна ставка 18,99% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 24 липня 2023 року (п. 2 Оферти). Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить Додаток № 1 до укладеного між сторонами договору від 24 липня 2019 № 501166229 /а.с.4/. На виконання кредитного договору позивачем було видано меморіальний ордер № 739635 від 24 липня 2019 року про надання кредиту за кредитним договором № 501166229 від 24 липня 2019 року у розмірі 76\~634,00 грн /а.с.12/. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом станом на 22 січня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2019 року № 501166229 у розмірі 69\~463,99 грн, яка складається з: 38\~318,25 грн сума заборгованості за кредитом; 8\~285,26 грн сума заборгованості по відсотках; 22\~860,48 грн сума заборгованості за комісією /а.с.8/. Як убачається з виписки по особовим рахункам, за період з 24 липня 2019 року по 22 січня 2023 року відповідачем частково вносились грошові кошти на погашення заборгованості та сплачувались проценти за користування кредитом /а.с.13-27, 28-34/. 12\~квітня 2023\~року позивачем\~направлено відповідачеві досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань /а.с.35, 36, 37-39/. 01 грудня 2022 року, внаслідок внесення змін до статутних документів, найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Отже, відповідачем порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки пунктом 1 укладеного між сторонами кредитного договору (оферти, акцептованої відповідачем) визначено сплату відповідачем комісії за розрахунково-касове обслуговування, в тому числі і за надання та обслуговування кредиту, відповідач нараховував відповідачу до сплати та в позові просить до стягнути з відповідача комісію за надані послуги - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає. Тобто суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту в сумі 38 318,25 грн та заборгованість за відсотками в сумі 8 285,26 грн, а всього 46\~603,51 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial