Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

25\~серпня 2023\~року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок по [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу № 1555, який зареєстровано товарною біржею у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 17 лютого 1999 року. 27 лютого 1999 року вказаний житловий будинок було зареєстровано в реєстрову книгу за № 386 Березнегуватським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] Вона є спадкоємицею першої черги померлого за законом та на день смерті чоловіка проживала за однією адресою разом з ним, сином [PERSON] та донькою [PERSON] . Донька у встановлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини. Вона разом з сином спадщину прийняла та 16 серпня 2023 року уклала з ним договір по поділ спадщини, за яким земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому чоловіку, переходить синові, а житловий будинок по [ADDRESS] , переходить їй. На час укладання договору в 1999 році її померлий чоловік не знав, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинний Закону України "Про товарну біржу", відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані товарною біржею, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. З метою оформлення спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса, однак у вчиненні вказаних дій їй було відмовлено з причини того, що в якості правовстановлюючого документу договір купівлі-продажу № 1555, зареєстрований товарною біржею "Віконт-Т", не може бути прийнятий, оскільки не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі зазначеного просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позивач та його представник - адвокат Грінченко І.В. (що діє на підставі договору від 05 січня 2023 року та ордеру від 21 серпня 2023 року) в підготовче засідання направили заяву про слухання справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання направив заяву про слухання справи у його відсутність та визнання позовних вимог позивача в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання також направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог позивачки не заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Наталія Володимирівна в підготовче засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Березнегуватським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №165 та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 11 листопада 1997 року, актовий запис №10 (а.с.13,17). Після його\~смерті відкрилася\~спадщина,\~зокрема,\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~по [ADDRESS] ,що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року, посвідченого універсальною біржею «Віконт-Т», реєстраційний номер 1555 та зареєстрований Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 27 лютого 1999 року, реєстрова книга 1 за №386. Вказане домоволодіння, за даними технічного паспорту та довідки ТОВ ТИЦ «Нью Вектор», складається з житлового будинку - А-1, житловою площею 46,6 кв.м., сараїв - Б,Г,Д,З,И,К,Л, вбиральні - Е, гаражу - Ж, погрібу - Впд, душу - М, огорожі та споруд 1,2,3,4,5, І, ІІ (а.с.15-16,18-21). На час смерті [PERSON] позивачка та її діти [PERSON] та [PERSON] (відповідач та третя особа) проживали та були зареєстровані разом з ним по [ADDRESS] , а тому вважаються такими, що прийняли спадщину як спадкоємці першої черги. Вказане підтверджується копією довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 03 травня 2023 року (а.с.23). За даними спадкової справи №69649574, заведеної приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. 29 серпня 2022 року, третя особа [PERSON] , як спадкоємець першої черги, відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , про що свідчить її заява від 29 серпня 2022 року (а.с.42-62). 16 серпня 2023 року між позивачкою та відповідачем укладено договір про поділ спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , посвідчений Бондар Н.В. приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу, за яким житловий будинок по [ADDRESS] переходить у власність позивачки, а земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,5015 га, переходить у власність відповідача (а.с.22). За оформленням спадкових прав 31 березня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В, однак отримала відмову, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, на підставі якого [PERSON] набув право власності, нотаріально не посвідчений (а.с.24). За вимогами ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 вказаного Кодексу передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Нормою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). У відповідності\~до ст.1268\~ЦК України,\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України, регламентовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається\~з копії\~спадкової справи,\~позивачка на\~час смерті\~чоловіка проживала\~разом з\~ним за\~однією адресою,\~а значить\~вважається такою,\~що спадщину\~прийняла,\~однак у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~їй було\~відмовлено,\~оскільки договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку,\~за яким\~її чоловік\~ [PERSON] \~набув право\~власності,\~нотаріально не\~посвідчений. Так за вимогами ст.227 ЦК УРСР, (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Однак, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 27 лютого 1999 року, чинному законодавству не суперечила. За вимогами п.5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. За такого, враховуючи, що на час укладення померлим [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку його посвідчення товарною біржею чинному на той час законодавству не суперечило, право власності на будинок було зареєстровано у встановленому законом порядку, позивачка є спадкоємцем першої черги, вважається такою, що спадщину прийняла та на даний час у інший спосіб як звернутися до суду свої спадкові права оформити можливості не має, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки та їх задоволення. На підставі зазначеного,

Outcome: approved