Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що в період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у її сестри [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Ватутінського міського суду від 21.11.2012 року шлюб вони розірвали . Спільне проживання припинили . А тому вона звернулася з позовом до Ватутінського міського суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина. [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] , актовий запис про смерть 5. Після її смерті залишився у неї проживати її неповнолітній син, а їй племінник [PERSON] [INFO] . Його батько [PERSON] самоусунувся від виконанння батьківських обов`язків, вимог закону він не виконує, участі в утриманні сина не приймає, коштів не надає, з дитиною не спілкується. На даний час заборгованість по аліментах на 15.06.2023 року становить 78917 гривень. Вона приймає активну участь у вихованні свого племінника , піклується про нього , створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Задовольняє гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Нею створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Відповідач проявив та продовжує виявляти байдужість до власної дитини. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування його дитини , з боку позивача не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з ним. А тому вона звернулася до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ватутінської міської ради із заявою про доцільність позбавлення батьківських прав. 28.07.2023 року Виконавчий комітет Ватутінської міської ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та адресою фактичного проживання, також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.08.2023 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідноз ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстраці актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області від 20.02.2007 року. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 21.11.2012 року було розірвано. Прізвище дружини після розірвання шлюбу змінилось на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області від 20.06.2023 року, [PERSON] померла [INFO] (а.сч.7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.1985 року [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 29.11.1989 р.) є рідними сестрами. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] .( а.с.6). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 10.09.2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилось на « [PERSON] ». (а.с.5). Відповідно до довідки-розрахунку від 29.06.2023 року № 22943 виданої Звенигородським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області (АСВП 35164697), [PERSON] станом на 15.06.2023 року має заборгованість за виконавчим документом по сплаті аліментів в сумі 78917,00 грн. (а.с.12-14). Згідно довідки № 242 від 21.06.2023 року виданої УПСЗН Ватутінської міської ради, [PERSON] отримує пенсію, як інвалід 2-ї групи. ( а.с.15). З копії акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , складеного комісією у складі [PERSON]-головного спеціаліста служби у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради; Олени Карасьової- провідним фахівцем соціальної роботи Ватутінського центру соціальної служби; [PERSON] - заступником директора Ватутінського центру соціальних служб від 12.07.2023 року вбачається, що сім`я [PERSON] має задовільні побутові умови проживання та достатнє матеріальне забезпечення. Для проживання та виховання [PERSON] [INFO] , подружжя [PERSON] створили належні умови, потреби [PERSON] забезпечуються у повній мірі, надали йому належну психологічну підтримку. З метою соціального захисту неповнолітнього [PERSON] , [INFO] доцільно порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , який протягом тривалого часу ухиляється виконання обов`язків щодо виховання та утримання сина.( а.с.22). В характеристиці, виданій Виконавчим комітетом Ватутінської міської ради 29.06.2023 за №157 на громадянина [PERSON] , міститься інформація про те, що він розлучений з 2012 року, проживає спільно з батьками, власного житла немає. Являється батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За період після розлучення [PERSON] не приймав участі у житті та вихованні сина. [PERSON] після розлучення батьків не приїздив в село Чичиркозівка, Звенгигородського району, де постійно проживає його батько. На даний час хворіє, не працює.( а.с. 10). Зазначена інформація підтверджується також актом, складеним 17.07.2023 депутатом Ватутінської міської ради Бебік Т.І.( а.с.21). Висновком органу опіки та піклування ВАтутінської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча повинен це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, наявні підстави для повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved