Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської про визнання за: [PERSON] права власності на 2/3 частки, а за [PERSON] права власності 1/3 частки земельної чатки (паю) розміром 40,15 в ум.кад.га, згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 14-13 реєстраційний номер 203 від 12.11.1997 року, що знаходиться на території Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] (батько, дідусь), згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої частки серії ІФ № 14-13 від 12.11.1997 року, на праві приватної власності належала земельна ділянка в розмірі 40,15 в ум.кад.га на території Долинської сільської ради Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області району Івано-Франківської області, на підставі рішення 8 сесії Долинської сільської Ради народних депутатів від 20.01.1997 року №\~3. [INFO] [PERSON] помер. Ще за життя він склав заповіт, яким заповів своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та онуку [PERSON] на випадок смерті все належне майно в рівних частках кожному. [PERSON] протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 1273 ЦК України відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачі прийняли спадщину, шляхом подачі у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, в нотаріальному порядку позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю у них необхідного для видачі свідоцтва про право на спадщину документа, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. В усній формі нотаріус пояснила, що бланк Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 14-13, реєстраційний номер 203, за формою не відповідає бланку Сертифікату затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України. Вказали, що форма Сертифікату серії ІФ № 14-13, реєстраційний номер 203, виданого на ім`я [PERSON] , була передбачена Положенням про Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах), затвердженого рішенням Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 31.07.1995 року і такі Сертифікати масово видавалися аж до затвердження Постановою Кабінету Міністраів України від 12.10.1995 року № 801 форми Сертифікату на право на земельну частку (пай). За наведених обставин підтвердження права [PERSON] на земельну частку пай зазначеного у Сертифікаті ІФ № 14-13, реєстраційний номер 203, який за формою не відповідає формі Сертифікату, затвердженого Постановою Кабінету Міністраів України від 12.10.1995 року № 801, жодним чином не впливає на право на земельну частку пай в розмірі 40,15 в ум.кад.га, оскільки таке право набуте ним на законних підставах на підставі рішення Долинської Ради народних депутатів від 20.01.1997 року № 3. У зв`язку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності 1/3 частки земельної чатки (паю) розміром 40,15 в ум.кад.га, згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 14-13 реєстраційний номер 203 від 12.11.1997 року, що знаходиться на території Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилася, однак в позовнй заяві у випадку їхньої неявки в судове засідання просили розгляд справи провести у без їхньої участі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали заяви, в яких позов визнали та просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с. 31, 65). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на підставі рішення 8 сесії Долинської Ради народних депутатів від 20.01.1997 року № 3 [PERSON] (батько, дідусь позивачів) було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 14-13 від 12.11.1997 року, зареєстрований в книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 203, відповідно до якого він отримав в приватну власність земельну ділянку в розмірі 40,15 в ум.кад.га на території Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Вартість земельної ділянки 2279,32 грн. Цей Сертифікат підлягає заміні на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку (а.с. 3). Форма вищевказаного сертифікату була передбачена Положенням про Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах), затвердженого рішенням обласної (Івано-Франківської) Ради народних депутатів від 31.07.1995 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801 затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай), однак за життя такого сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] (батько, дідусь позивачів) не отримував. [INFO] помер [PERSON] (батько, дідусь позивачів), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Ще за життя [PERSON] (батько, дідусь позивачів) посвідчив заповіт, яким усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в також все те, на що він за законом буде мати право, заповів своїм синам: [PERSON] (відповідач), [PERSON] (позивч) та своєму внукові [PERSON] (позивач) в рівних чстках кожному, що підтверджується копією заповіту від 27.08.2011 року (а.с. 7) та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43215009 від 11.03.2016 року (а.с. 36). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] (батько, дідусь позивачів) вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (батько, дідусь позивачів) позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом, оскільки у шестимісячний термін звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33, 34). 11.03.2016 року [PERSON] (відповідач) звернувся в Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області із заявою, в якій відмовився від своєї частки у спадщині померлого батька [PERSON] (батько, дідусь позивачів) на користь іншого спадколємця за заповітом [PERSON] (позивач) (а.с. 33 зворот). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи №\~36/2016 від 11.03.2016 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (батько, дідусь позивачів) (а.с. 33-63), з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (позивачі) є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (батько, дідусь позивачів), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Крім того,\~позивачі [PERSON] та [PERSON] частково оформили спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (батько, дідусь позивачів) на спадкове майно, яке не є предметом розгляду даної справи (а.с. 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59). Отже, на момент звернення до суду позивачі [PERSON] та [PERSON] правомірно претендують на відповідні частки земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] (батько, дідусь позивачів). В нотаріальному порядку позивачам [PERSON] та [PERSON] , яка діє по довіреності від імені [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеними державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. №№ 236/02-31, 237/02-31 від 20.05.2023 року (а.с. 5, 6). Зазначені обставини перешкоджають позивачам [PERSON] та [PERSON] належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом на належні їм частки. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved