Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 лютого 1991 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано у виконавчому комітеті Новоселицької сільської ради. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей, які є повнолітніми, і проживають окремо. Рішенням Тячівського районного суду від 27 серпня 2020 року їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання в шлюбі вона з відповідачем побудувала житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , та зареєстрований на праві спільної сумісної власності за нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу угоди про добровільний розподіл майна житлового будинку між ними не досягнуто. Вважає, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, і вона має право на його частини. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину зазначеного майна та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2023 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2023 року призначено судове засідання для розгляду даної прави по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Із копії рішення Тячівського районного суду від 27 серпня 2020 року відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1991 року по 27 серпня 2020 року (а.с.8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] та [PERSON] , на підставі спільної сумісно власності, є власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 21 травня 2018 року (а.с. 9-10). Із висновку про вартість майна - житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] відомо, що його вартість становить 596 204 грн. 00 коп. (а.с.16). V. Оцінка Суду. Відповідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на\~праві спільної\~сумісної власності\~незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Згідно ч.2 цієї є статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч.3 та ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною \~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З матеріалів справи вбачається, що сторони як подружжя, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, набули майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому дане майно, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя слід поділити та визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину зазначеного майна. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею витрати з сплати судового збору в сумі 2 981 гривень 02 копійки. В частині вимог про стягнення з відповідача витрат за правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. слід відмовити, оскільки позивачем не подано жодних доказів, що він поніс такі витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial