Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

04 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , уточнивши згодом свої позовні вимоги (02.12.2022 року, 03.04.2023 року, шляхом надання уточнених позовних заяв (а.с.17-19, 87-93, 99-106 т.1), про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 121909 грн. 02 коп., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1219 грн. 09 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03 квітня 2019 року її позов до відповідача [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів було задоволено. Стягнуто з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти у розмірі 262068 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2973 грн. 40 коп., а всього 265041 грн. 40 коп. Позивач також зауважує, що дане судове рішення набрало законної сили 06 серпня 2019 року і з того часу відповідач, маючи вищу юридичну освіту, здійснюючи з 2010 року адвокатську діяльність, достовірно знаючи про це судове рішення, у добровільному порядку його не виконав, а навпаки, на протязі трьох років ухиляється від добровільного виконання рішення суду. Позивач стверджує, що отримала виконавчі листи по справі 06 серпня 2019 року та одразу передала їх на примусове виконання. 16 серпня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, але станом на теперішній час рішення суду не виконано у повному обсязі, відповідач грошові кошти не повертає. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові коштиу сумі 121909 грн. 02 коп., яка складається з 98055 грн. 29 коп. - індекс інфляції за період з 01.12.2019 року по 01.12.2022 року, 23853 грн. 73 коп. - 3 % річних за період з 01.12.2019 року по 01.12.2022 року, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1219 грн. 09 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2022 року позовну заяву (в редакції від 04 листопада 2022 року) було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 25 т.1). 19 грудня 2022 року відповідач [PERSON] подав до канцелярії суду відзив з додатками на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Із змісту відзиву вбачається, що набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03.04.2019 року по справі № 331/4725/18 свідчить про припинення відносин між [PERSON] та ним, на час ухвалення рішення суду. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено ті обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, в частині виникнення права стягнення коштів як позики, стягнення коштів з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, оскільки зобов`язання та відповідно така фактична підстава, як розписка між позивачем та відповідачем, припинили своє існування на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03.04.2019 року (а.с.34-47 т.1). 23 грудня 2022 року відповідач [PERSON] , в порядку статті 193 ЦПК України, подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про зобов`язання припинення зловживання цивільними правами та стягнення збитків (матеріальної шкоди) (а.с.2-7 т.2). Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 04 січня 2023 року вищевказану зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.22-23 т.2). 04 квітня 2023 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано до суду уточнену зустрічну позовну заяву про зобов`язання припинення зловживання цивільними права та стягнення збитків (матеріальної шкоди), в якій заявник просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду, відкрити провадження за зустрічною позовною заявою та розглядати даний зустрічний позов спільно з первісним у справі № 331/4080/22, зобов`язавши [PERSON] припинити зловживання своїми цивільними правами з наміром завдати позивачу шкоду у вигляді стягнення з нього будь-яких грошових коштів в якості процентів, інфляційних втрат, 3 % річних, які мають походження чи правовий зв`язок з грошовими коштами за розпискою від 07 грудня 2011 року, виданою відповідачем на користь [PERSON] , вимоги за якою є погашеними згідно рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03.04.2019 року по справі № 331/4725/18; стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] завдані йому збитки (матеріальну шкоду через зловживання своїми цивільними правами) у розмірі 117138 грн. 27 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив, що позивачем за первісним позовом [PERSON] подано явно безпідставний позов з наміром безпідставного збагачення та завдання шкоди [PERSON] (отримання на підставі рішення суду/стягнення з [PERSON] додаткових коштів у розмірі 117138 грн. 27 коп., яка складається з 93285 грн. 54 коп. - індекс інфляції, та 23853 грн. 73 коп. - 3 % річних, за розрахунковий період з серпня 2019 року по серпень 2022 року (а.с.25-30 т.2). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10 квітня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання припинення зловживання цивільними права та стягнення збитків (матеріальної шкоди) було прийнято до розгляду.Об`єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання припинення зловживання цивільними правами та стягнення збитків (матеріальної шкоди) (справа № 331/5074/22, провадження № 2/331/468/2023) в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (справа № 331/4080/22, провадження № 2/331/312/2023). Об`єднаній цивільній справі присвоєно № 331/4080/22, провадження № 2/331/312/2023 (а.с.44-45 т.2). 24 квітня 2023 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] надіслала на адресу суду поштовим зв`язком відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд відмовити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову у повному обсязі (а.с.99-107 т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 травня 2023 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом - [PERSON] про витребування доказів у Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса). Підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.112-113 т.1). У судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] і представник позивача - адвокат Трачук Н.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1103939 від 22.11.2022 року (а.с.22-23) не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомили (а.с.224-225 т.1). При цьому, позивачем за первісним позовом [PERSON] подано до канцелярії суду заяву, із змісту якої вбачається, що заявник просить суд розглянути дану цивільну справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити та вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь судового збору (а.с.228 т.1). Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.226 т.1). Між тим, відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, Просить у задоволенні первісної позовної заяви [PERSON] до нього відмовити у повному обсязі, а його зустрічний позов до [PERSON] підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.229 т.1). Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03 квітня 2019 року по справі № 331/4725/18 стягнуто з [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , безпідставно набуті кошти у розмірі 262068 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2973 грн. 40 коп., а всього 265041 грн. 40 коп. (а.с.41-43 т.1). Зазначене вище судове рішення набрало законної сили 06 серпня 2019 року (а.с.218). Постановою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ружанської М.М. від 16 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 13 серпня 2019 року, про стягнення з [PERSON] на коритсь [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 262068 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2973 грн. 40 коп., а всього 265041 грн. 40 коп. ( ВП № [NUMBER]) (а.с.5 т.1). Згідно інформації, наданої Олександрівським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Дніпро), у вищезазначеному виконавчому провадженні державним виконавцем стягнуто частково суму боргу у розмірі 1950 грн. 00 коп., станом на 14 грудня 2022 року залишок суми боргу складає 263785 грн. 93 коп. (а.с.39-40 т.1). На підтвердження своїх позовних вимог позивач за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року надає розрахунок 3 % річних, сума якої становить 23853 грн. 73 коп. (а.с.90-93 т.1), а також розрахунок заборгованості, враховуючи індекс інфляції, сума якої складає 98055 грн. 29 коп. (а.с.90-91 т.1). Враховуючи вищенаведене, а також обставину, що судовим рішенням стягнуто на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 262068 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2973 грн. 40 коп., а всього 265041 грн. 40 коп., а також те, що наразі рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Олександрівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та є невиконаним, суд приходить до наступних висновків. Так, предметом позову у цій справі є, зокрема, стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року за невиконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів стягнутих рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03 квітня 2019 року у справі № 331/4725/18. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Судом встановлено, що судовим рішенням стягнуто на користь [PERSON] суму у розмірі 265041 грн. 40 коп. Разом з тим, відповідачем [PERSON] було частково сплачено суму боргу, та станом на 14 грудня 2022 року сума боргу складає 263785 грн. 93 коп., що підтверджується листом начальника Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чорноус В. від 14.12.2022 року, наданого відповідачем [PERSON] разом із відзивом на позовну заяву (а.с.39-40). Отже, враховуючи, що до теперішнього часу грошове зобов`язання відповідач у повному обсязі не виконав та не виплатив позивачу [PERSON] зазначену суму грошових коштів, сума боргу становить 263785 грн. 93 коп. Таким чином, з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року розмір 3 % річних складає 23740 грн. 73 коп., виходячи з наступного: 263785 грн. 93 коп. х 3 % х 1092 днів прострочення / 364 днів = 23740 грн. 74 коп., та зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Отже, що стосується інфляційного збільшення за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року, суд, провівши відповідний розрахунок, приходить до висновку, що проіндексована сума боргу становить 102876 грн. 52 коп., виходячи з наступного: за грудень 2019 року - 00 грн. 00 коп.; за січень 2020 року - 527 грн. 57 коп.; за лютий 2020 року - 00 грн. 00 коп.; за березень 2020 року - 2110 грн. 29 коп.; за квітень 2020 року - 2110 грн. 29 коп.; за травень 2020 року - 791 грн. 36 коп.; за червень 2020 року - 527 грн. 57 коп.; за липень 2020 року - 00 грн. 00 коп.; за серпень 2020 року - 00 грн. 00 коп.; за вересень 2020 року - 1318 грн. 93 коп.; за жовтень 2020 року - 2637 грн. 86 коп.; за листопад 2020 року - 3429 грн. 22 коп.; за грудень 2020 року - 2374 грн. 07 коп.; за січень 2021 року - 3429 грн. 22 коп.; за лютий 2021 року - 2637 грн. 86 коп.; за березень 2021 року - 4484 грн. 36 коп.; за квітень 2021 року - 1846 грн. 50 коп.; за травень 2021 року - 3429 грн. 22 коп.; за червень 2021 року - 527 грн. 57 коп.; за липень 2021 року - 263 грн. 79 коп.; за серпень 2021 року - 00 грн. 00 коп.; за вересень 2021 року - 3165 грн. 43 коп.; за жовтень 2021 року - 2374 грн. 07 коп.; за листопада 2021 року - 2110 грн. 29 коп.; за грудень 2021 року - 1582 грн. 72 коп.; за січень 2022 року - 3429 грн. 22 коп.; за лютий 2022 року - 4220 грн. 57 коп.; за березень 2022 року - 11870 грн. 37 коп.; за квітень 2022 року - 8177 грн. 36 коп.; за травень 2022 року - 7122 грн. 22 коп.; за червень 2022 року - 8177 грн. 36 коп.; за липень 2022 року - 1846 грн. 50 коп.; за серпень 2022 року - 2901 грн. 65 коп.; за вересень 2022 року - 5011 грн. 93 коп.; за жовтень 2022 року - 6594 грн. 65 коп.; за листопад 2022 року - 1846 грн. 50 коп. Таким чином, інфляційне збільшення за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року становить 102876 грн. 52 коп. Разом з тим, позивач [PERSON] , тричі уточнюючи позовні вимоги, надала суду 03.04.2023 року остаточний розрахунок проіндексованої суми боргу та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошову суму у розмірі 98055 грн. 29 коп (а.с.87-93). Враховуючи, що відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині позовних вимог у розмірі 98055 грн. 29 коп., у межах заявленої позивачем суми. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 121796 грн. 03 коп., що складаються з індексу інфляції у розмірі 98055 грн. 29 коп. та 3 % річних у розмірі 23 740 грн. 74 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 15000 грн. (а.с.106 т.1) Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підтвердження вказаної вимоги представник позивача - адвокат Трачук Н.І. надала суду: копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1103939 від 22.11.2022 року (а.с.22), договір про надання правничої допомоги та представництво від 10.10.2022 року (а.с.23), квитанцію № 355616 від 16.06.2023 року (а.с.222-223). Згідно частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначено докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним, завищеним та таким, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Вказана позиція суду узгоджується із позицією ВСУ, викладеній у постанові від 21.07.2020 року у справі № 915/1654/19. Враховуючи викладене, виходячи із засад об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання припинення зловживання цивільними правами та стягнення збитківсуд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не навів достатнього обґрунтування, а також не надав суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] відносно нього неправомірних дій, якими б могла бути завдана майнова шкода. Звернення ж позивача за первісним позовом [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів не може вважатися неправомірними діями, а тому не може слугувати підставою для відшкодування матеріальної шкоди. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якою визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1217 грн. 96 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial