Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Адвокат Печарський В.Д. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2905 кв.м., розташований житловий будинок ( літ. А) загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м. з прибудовою (літ. а), погрібом (літ. а1), ґанком (літ. а2), сараями (літ. Б, В, З, Ж, К), убиральнею (літ. Г), літнім душем (літ. Д), літньою кухнею (літ. Е), прибудовою (літ. е), який був збудований взамін старого будинку відповідно до рішення виконкому Балтської міської ради Одеської області № 123 від 06.06.1968 року та дозволу на виконання робіт від 06.06.1969 року матір`ю позивача [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті позивач, як спадкоємець за законом першої черги прийняла її спадщину відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, так як на момент смерті матері проживала разом з нею, користувалась предметами домашнього вжитку, та після її смерті продовжувала проживати в даному будинку. Однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, нотаріус відмовив в оформленні спадщини та рекомендував звернутись до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, попередньо звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області до судового засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності За умовами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно рішення виконкому Балтської міської ради депутатів трудящих № 123 від 06.1968 року, [PERSON] , проживаючій по [ADDRESS] , надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку взамін існуючого старого житлового будинку, який належав останній відповідно до договору купівлі-продажу від 19.03.1968 року, посвідченого нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори Логач Є.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2188. Відповідно до копії дозволу на виконання робіт [PERSON] надано дозвіл на право будівництва нового житлового будинку, згідно плану будівництва за типовим проектом за адресою: [ADDRESS] , строк закінчення робіт - 06.06.1971 року; виконання робіт госпспособом. Відповідно до характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який вбачається з технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 15.11.2022 року ККП «Балтське БТІ, інвентаризаційна справа № 5100, житловий будинок (літ. А), прибудова (літ. а), погріб (літ. а1), сараї (літ. З, Ж,К) - були збудовані 1979 року, сараї (літ. Б,В.), убиральня (літ. Г), літній душ (літ. Д) - були збудовані 1980 року, літня кухня (літ. Е), прибудова (літ. е) - були збудовані 1983 року, ґанок (літ. а2) - рік будівництва не вказано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 2 від 03.01.1980 року, складеного відділом ЗАГС виконавчого комітету Балтської райради депутатів трудящих Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, яку позивач [PERSON] , дочка померлої, родинний зв`язок яких підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.08.2022 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.1981 року, прийняла, так як на день смерті матері проживала разом з нею, що підтверджується довідкою Балтської міської ради Одеської області № 1313 від 10.08.2022 року. Як вбачається з тексту листа-відповіді приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. за вихідним № 454/01-16 від 19.04.2023 року, яке адресоване позивачу, у зв`язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на майно, що успадковується, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарським будівлями, не є можливим, і тому було рекомендовано звернутись до суду. Згідно довідки державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. № 349/01-16 від 01.08.2023 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємці до держнотконтори не зверталися, спадкова справа не заводилася. Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з здійсненням позивачем права на спадкування, вирішуючи які суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1979 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. У відповідності до ст. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи із числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» було визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу затвердженої Міністерством комунального господарства СРСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку, цей громадянин набуде право володіння, користування і розпорядження цим майном. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом завершеного будівництва та належить на праві приватної власності [PERSON] , померлій [INFO] . Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно положень ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. (ст. 529 ЦК УРСР) До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. (ст. 531 ЦК УРСР) Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину своєї матері. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] судом не встановлено. Враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідача, відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved