Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго») О.Філь 29.11.2022 звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за централізоване опалення за період з 01.05.2015 по 31.03.2017 в розмірі 9\~727,92 грн, а також 2\~481 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , відповідно є споживачами послуг, що надаються ЛКП «Львівтеплоенерго» за даною адресою, зокрема послуг з централізованого опалення. З 01.07.2014 вважається укладеним Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м.Львові (виконавець) та споживачами (власниками/співвласниками/балансоутримувачами будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Відповідно до п.1.1 Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП\~«Львівтеплоенерго» від 1 липня 2014 року виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання. Відповідно до розрахунків заборгованості за період з 01.05.2015 по 31.03.2017 відповідачі заборгували за надані житлово-комунальні послуги 9\~727,92 грн за централізоване опалення. Такі неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність розрахунків відповідача за надані послуги з централізованого опалення, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Таким чином, просить стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів в примусовому порядку. Ухвалою від 10.02.2023 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Заочним рішенням від 06.06.2023 ухвалено стягнути із [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 9\~727 грн 92 коп, а також 2\~481 грн судового збору, у задоволенні позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення відмовлено. Ухвалою суду від 20.07.2023 скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 06.06.2023 у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 28.08.2023 звернувся в суд із заявою, у якій просив розглядати справу у його відсутності, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення. Окрім цього, представник позивача [PERSON] 28.08.2023 подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020, із березня 2020 року запроваджено карантин, а під час дії карантину строк, визначений ст.257 ЦПК України, продовжений до закінчення карантину. Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Шубака М.І. 06.09.2023 надійшла заява, у якій останній просив розглядати справу у його відсутності та відсутності відповідачки. Окрім цього, подав заяву про застосування строку позовної давності, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивач пропустив строк, протягом якого він міг звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Зокрема, ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість, нараховану за централізоване опалення за період з 01.05.2015 по 31.03.2017, а звернувся до суду лише 29.11.2022, відтак позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачка [PERSON] у період з 01.05.2015 по 09.03.2017 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно з листом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №34-вих-63351 від 25.05.2023, відомості про реєстрацію місця проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Згідно із довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу БУ №2 (Липники) №2526, власником зазначеної вище квартири є Міністерство оборони України (а.с.4). Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» позивач є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно з п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії, якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року. Пунктом 1.1 Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» від 1 липня 2014 року передбачено, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання. На підставі п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно з розрахунками позивача, за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2015 по 31.03.2017 наявна заборгованість за централізоване опалення в розмірі 9\~727, 92 грн (а.с.5). Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] за період з 01.05.2015 по 09.03.2017 (період її реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] ), є підставними. Разом з тим, щодо заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина другастатті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). \~ \~ \~ \~Не заслуговують на увагу суду покликання представника позивача на те, що строк позовної давності позивачем не пропущено у зв`язку із запровадженням 11.03.2020 карантину на всій території України, оскільки позовні вимоги є підставними в частині вимог до відповідачки [PERSON] у період з 01.05.2015 по 09.03.2017, а відтак строк позовної давності минув ще до запровадження карантину, а саме 10.03.2020. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до відповідачки [PERSON] у період з 01.05.2015 по 09.03.2017 задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Щодо позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] , суд приходить до висновку, що у цій частині також слід відмовити, оскільки суду не надано доказів, що остання була споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] , у період, зазначений у позовній заяві, відтак має обов`язок щодо сплати заборгованості за такі послуги. З цієї ж підстави суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідачки [PERSON] у період з 10.03.2017 по 31.03.2017. Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи наведені норми, у зв`язку з тим, що підстави для задоволення позову відсутні, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, слід відмовити позивачу і щодо стягнення з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed