Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.03.2023 звернулася в суд з позовом до відповідача Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Свій позов обгрунтовувала тим, що вона знаходилася у трудових відносинах із Дочірним підприємством «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр». Після завершення трудових відносинах (звільнення) 07.07.2021 відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 17077.97 грн. Таким чином, позивач просила стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 17077.97 грн. та середній заробіток за весь час затримки заробітної плати. \~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.04.2023 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.06.2023 витребувано у відповідача докази по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання 18.09.2023 не прибула, була належним чином повідомлена, подала заяву про розгляду справи без її участі, підтримала позовні вимоги, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого з акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала\~ на Дочірному підприємстві «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія`Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» на посаді головного бухгалтера з 06.07.2016 р., що підтверджено копією трудової книжки та копією наказу (а.с.6, 9-12). Згідно копії наказу Дочірного підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» №05-к від 07.07.2021 р. [PERSON] було звільнено за згодою сторін з 07.07.2021 р. (а.с.8). Згідно довідки Дочірного підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» №84 від 27.01.2023 р. загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 17077.97 грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч. 1 ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. Принагідно Суд зауважує, що право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно із ст.ст. 47, 115-116 КЗпП України є підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. З врахуванням цього, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі на суму 17077.97 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, то суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - ч. 1 ст. 117 КЗпП України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - по день фактичного розрахунку. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. В разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п. 5 Порядку. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останнім своєчасно не виплачено заробітну плату, а відтак на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців з розрахунку середньоденної заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки про доходи [PERSON] , виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення, а саме за червень та травень 2021 року, склали: 13 650 грн. + 11700 грн. = 25 350 грн. Число календарних днів за цей період роботи, а саме за червень та травень 2021 року, складає 61 днів. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 25 350\~ грн. / 61 днів = 415.57 грн. В періоді, за який позивачу слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, кількість робочих днів становить 129 (за 6 місяців в період з 08 липня 2021 року по 08 грудня 2021 року включно) і включає в себе 22 робочих днів за липень 2021 року, 21 робочих дня за серпень 2021 року, 22 робочих дня за вересень 2021 року, 20 робочих днів за жовтень 2021 року, 22 робочих днів за листопад 2021 року, 22 робочих дня за грудень 2021 року. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 53 608,53 грн. (129 днів х 415,57 = 53 608,53 грн.). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 16 267,39 грн. (липень 2021 року). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави, судовий збір в сумі 2147,20 грн. (1073, 60 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати + 1073, 60 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) від сплати яких позивач звільнена. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved