Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, посилається на те, що 17 вересня 1994 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано в Білогородській сільській раді, Лохвицького району, Полтавської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за останній період перебування у шлюбі з відповідачем, між ними виникали постійні конфлікти, сварки і їхні сімейні стосунки припинені. Вказує, що протягом останнього часу вона намагалася зберегти шлюбні стосунки, однак позитивних результатів це не дало. З наведених обставин вважає, що їх шлюб розпався, оскільки вони більше одного року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги, без чого не може повноцінно існувати жоден шлюб. У зв`язку з вищенаведеним вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер, примирення та збереження сім`ї є неможливим, просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Решетар В.В. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber»у судове засідання не з`явився. 18 серпня 2023 року подав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його та позивачки відсутності, позов задовольнити та не надавати сторонам строк для примирення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №9050001746197 у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 вересня 1994 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано в Білогородській сільській раді Лохвицького району, Полтавської області за актовим записом №2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 17.09.1994 року, виданим Білогірською сілською радою Лохвицького району, Полтавської області 17.09.1994 (а.с. 5). Від даного шлюбу строни мають одну спільну неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтерджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого виконкомом Вишківської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області 21.02.2006 року (а.с. 14). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони спільно не проживають більше одного року, спільного господарства не ведуть. Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та відзив на позовну заяву не подавав. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved