Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення попередньої плати (авансу). В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 15 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний попередній договір щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного договору, відповідно до розписки [PERSON] від 15.12.2021 року, нею було отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США в рахунок заборгованості за договором купівлі-продажу. Оскільки укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2021 року попередній договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - повинен був бути укладений включно письмо та посвідчений, але був укладений лише в усній формі, вказаний договір є нікчемним правочином, згідно приписів ч. 1 ст. 208 ЦК України. Станом на 01.12.2022 року договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна укладено не було. Передані позивачем [PERSON] - [PERSON] 15 грудня 2021 року кошти в сумі 7000.00 доларів США є авансом, а не завдатком. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана грошова сума у розмірі 7000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню. Станом на 23.01.2023 року об`єкт нерухомості залишається у власності відповідача. За офіційним курсом Національного банку України за 1 USD (долар США) для UAH (гривні) на дату подання позовної заяви в гривневому еквіваленті ціна позову складає 7000,00 доларів США х 36,5686 грн. = 255 980.20 грн. На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 255 980,20 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач не отримувала грошових коштів в рахунок продажу будинку та не писала розписку з якої неможливо ідентифікувати сторін, не зазначено стосовно якого саме будинку досягнуто домовленості. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а. с. 8). Як вбачається зі змісту розписки від 15.12.2021 року [PERSON] отримала 7\~000 доларів США в рахунок будинку, вартість будинку 11\~000 доларів США, залишок за будинок складає 4\~000 доларів США. [PERSON] зобов`язується сплатити за будинок кошти в розмірі 4\~000 доларів США до 01 грудня 2022 року. У разі несплати суми до вказаної дати, сума завдатку не повертається (а. с. 7). Зазначена розписка від 15.12.2021 року про отримання грошових коштів за будинок не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати вказану розписку договором купівлі-продажу. Таким чином, судом встановлено, що сторони висловили намір укласти договір купівлі-продажу будинку, позивач сплатив грошові кошти у сумі 7\~000 доларів США відповідно до розписки від 15.12.2021 року, однак між сторонами не було досягнуто усіх істотних умов договору, тому договір купівлі-продажу будинку не було укладено. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019р. по справі №917/1739/17 було наголошено, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Великою Палатою Верховного Суду також зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним завадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин\~не\~створює\~юридичних наслідків,\~крім\~тих,\~що\~пов`язані\~з\~його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.3 ст.640 ЦК України). Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було, тому підстави для застосування наслідків недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України відсутні. Виходячи із характеру спірних правовідносин, судом встановлено, що передані позивачем відповідачці грошові кошти у розмірі 7\~000 доларів США є авансом. Тому, виходячи з приписів ст. 570 ЦК України, вказані грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Оскільки грошові кошти у сумі 7\~000 доларів США, які були сплачені позивачем в якості авансу за придбання спірного будинку, відповідачкою позивачу до теперішнього часу не повернуті, вони підлягають стягненню з відповідачки. Доводи представника відповідача про те, що вона не отримувала від позивача грошові кошти та не складала розписку не підтвердженні будь-якими доказами, враховуючи наявність у позивача вказаного документу. Крім того, суд вважає неспроможними доводи представника щодо неотримання відповідачкою коштів в рахунок продажу будь якого житлового будинку, оскільки з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2023 року, відповідачка є власником одного об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню з позивача грошової суми в розмірі 255\~980,20 грн., що за курсом Національного банку України еквівалентно 7\~000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2559,81 грн., що підтверджується квитанцією (а. с. 2). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2559,81 грн.

Outcome: approved