Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У липні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2001. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що до початку 2022 року спільне життя з відповідачем складалося вдало, поки відповідач не залишив сім`ю, перестав приділяти увагу спільному сину, проявляючи як до нього так і до позивачки байдужість, перестав брати участь у розвитку, вихованні та утриманні сина. Все це призвело до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин, що мало місце у квітні 2022 року. З цього часу сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втрачено почуття любові та єдності. Таким чином, шлюб сторін носить лише формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу позивачка вважає неможливим. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2023 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року у справі про розірвання шлюбу відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Разом з цим, через канцелярію суду представник позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що проти заочного рішення позивачка не заперечує. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 серпня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1278, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.08.2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.03.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом враховано також визнання позову відповідачем, підстав вважати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб не встановлено. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як унормовано ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved