Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

12 червня 2023 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі ТОВ « ФК «ПАРІС») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 06 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» (далі АТ «РВС БАНК») та [PERSON] було укладено договір № 0046003 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами договору відповідачці було надано споживчий кредит в розмірі 15151.52 гривень зі сплатою 18 % річних на строк 6 місяців. Кошти зараховано на платіжну картку відповідача 06 грудня 2019 року. 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги № 28//12/2021-1, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 0046003 від 06 грудня 2019 року на загальну суму 26693.39 гривень. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року було нараховано 3% річних за користування коштами в розмірі 127.25 гривень та інфляційні втрати у розмірі 779.66 гривень. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 27600.30 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 239 на звороті), у позовній заяві та заяві від 29 червня 2023 року вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить розглядати справу за його відсутності (а. с. 3, 58). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням про виклик на офіційному вебпорталі судової влади України (а. с. 242, 243), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов та будь-яких клопотань не подавала. Разом із тим, слід зазначити, що на електронну адресу суду 26 липня 2023 року від [PERSON] надійшов документ «Відзив на позовну заяву» у справі № 169/669/23 (а. с. 234-235). Відповідно до частини другої статті 178 ЦПК України відзив підписується відповідачем або його представником. Проте, вказаний вище документ, поданий від імені [PERSON] , не підписаний останньою власноручно та у ньому відсутня дата, а також він не засвідчений електронним підписом особи, яка його подала, що підтверджується актом № 1 від 26 липня 2023 року, складеним головним спеціалістом суду (а. с. 236) та свідчить про недотримання положень частини другої статті 178 ЦПК України та неможливість ідентифікації особи, яка надіслала документ «Відзив на позовну заяву» на електронну адресу суду. Окрім цього, у документі «Відзив на позовну заяву» як додаток зазначено «Докази надіслання копії відзиву з додатками на адресу позивача», однак відповідно до акту № 7 від 26 липня 2023 року, складеного старшим секретарем, секретарем та головним спеціалістом суду, під час реєстрації документу «Відзив на позовну заяву» встановлено, що такі додатки відсутні і на електронну адресу суду не надходили (а. с. 237), що суперечить вимогам частини четвертої, п`ятої статті 178 ЦПК України. За таких обставин викладені у документі «Відзив на позовну заяву» від імені [PERSON] заперечення проти позову не можуть бути взяті судом до уваги. З огляду на вказане, у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України ухвалою суду від 20 вересня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. За змістом статей 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Судом встановлено, що 06 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ «РВС БАНК» із Заявою-Договором № 0046003 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Заява-Договір). Зі змісту вказаної Заяви-Договору видно, що відповідачка просила надати їй споживчий кредит шляхом перерахунку на відкритий в АТ «РВС БАНК» картковий рахунок № [NUMBER] на таких умовах: сума кредиту 15151.52 гривень, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка (фіксована) 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту 1 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5 % від суми наданого кредиту (а. с. 15). Того ж дня сторонами було підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а. с. 16, 17), в яких, окрім зазначених вище умов, узгоджено розмір ануїтетних платежів (по 3417.05 гривень щомісяця, останній платіж 3431.94 гривень), розмір разової комісії (151.52 гривень), розмір щомісячної комісії (757.58 гривень) та розмір пені (10 гривень за кожен день прострочення щомісячного платежу). АТ «РВС БАНК», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами № 2601 та № 2602 від 06 грудня 2019 року та випискою по рахунку (а. с. 26, 63-225). Наведені обставини свідчать про те, що між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами АТ «РВС БАНК» із боржниками, зазначеними в Додатку № 1 до договору (а. с. 18-20). Наведені обставини підтверджуються також актом прийому-передачі від 28 грудня 2021 року (а. с. 21). Відповідачка [PERSON] є в Додатку № 1 під № 298 і загальна сума її зобов`язань за кредитним договором № 0046003 від 06 грудня 2019 року станом на 28 грудня 2021 року (дата відступлення права вимоги) становить 26352.43 гривень (а. с. 22-23). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 0046003 від 06 грудня 2019 року, укладеним між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] . З наявного в матеріалах справи розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 01 червня 2023 року становить 27600.30 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 12726.90 гривень, за процентами 4534.57 гривень, за щомісячною комісією 9090.96 гривень, за пенею 340.96 гривень, а також до складу якої входять інфляційні втрати у розмірі 779.66 гривень та 3% річних 127.25 гривень (а. с. 34-42). Проте, повністю з таким розрахунком погодитися не можна. Зі змісту розрахунку видно, що відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 18 % річних нараховані позивачем за період з 06 грудня 2019 року по 28 грудня 2021 року. Відповідно до умов укладеного 06 грудня 2019 року між сторонами кредитного договору строк його дії становить 6 місяців, тобто кінцевою датою строку дії є 06 червня 2020 року (а. с. 15, 17). Аналогічно сформований та погоджений сторонами графік платежів по кредиту (а. с. 16). Згідно із частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У правовідносинах, що виникли між сторонами, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з того, що строк дії укладеного між сторонами кредитного договору закінчився 06 червня 2020 року, то вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після 06 червня 2020 року (закінчення строку кредитування), є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. З аналогічних мотивів не можна погодитися із нарахуванням позивачем щомісячної комісії поза межами строку дії кредитного договору. Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18, від\~04 липня 2018 року у справі №\~14-154цс18, Верховного Суду у постановах від 25 липня 2023 року у справі № 910/19891/20, від 24 червня 2021 року у справі № 202/25349/13. Виходячи зі змісту узгодженого сторонами графіку платежів розмір процентів, які відповідачка повинна була сплатити за користування кредитом, становить 820.19 гривень, щомісячної комісії 4545.48 гривень (а. с. 16). Із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості видно, що 06 лютого 2020 року відповідачка сплатила проценти у розмірі 268.76 гривень та щомісячну комісію 757.58 гривень. Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та щомісячної комісії підлягають до часткового задоволення і з відповідачки слід стягнути 551.43 гривень процентів (820.19 грн 268.76 грн = 551.43 грн) та 3787.90 гривень щомісячної комісії (4545.48 грн 757.58 грн = 3787.90 грн). Пеня, яку позивач просив стягнути з відповідачки розрахована за 83 дні (з 06 грудня 2019 року по 29 лютого 2020 року) на загальну суму 830 гривень (а. с. 41). За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України). Проте, необґрунтованим є нарахування позивачем пені з дати укладення кредитного договору (06 грудня 2019 року), оскільки в період з 06 грудня 2019 року по 06 січня 2020 року (дата першого платежу згідно з графіком) відповідачка не порушила взятих на себе зобов`язань за договором і передбачені законом підстави для нарахування пені не виникли, у зв`язку з чим вказаний період (31 день) слід виключити з розрахункового періоду нарахування пені і такий буде становити 52 дні. Згідно з розрахунком відповідачкою було сплачено 489.04 гривень пені (а. с. 41). Таким чином, з відповідачки слід стягнути пеню в розмірі 30.96 гривень (52 дн * 10 грн 489.04 грн = 30.96 грн). Щодо нарахувань на підставі положень статті 625 ЦК України, то вони розраховані, виходячи з суми заборгованості у розмірі 26693.39 гривень за період січень-лютий 2022 року (а. с. 42). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Виходячи із наведених вище у цьому рішенні розрахунків станом на 28 грудня 2021 року сума боргу відповідачки буде становити 17066.23 гривень (12726.90 грн + 551.43 грн + 3787.90 грн = 17066.23 грн) Індекс інфляції у січні 2022 року становив 101.30, в лютому 2022 року 101.60, а за два місяці (59 дн) 1,029208 (1,013 * 1,016 = 1,029208). Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції за обраний позивачем період становить 17564.7 гривень (17066.23 грн * 1,029208 = 17564.7 грн), а інфляційні втрати 498.47 гривень (17564.7 грн 17066.23 грн = 498.47 грн). Однак, як зазначено вище у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування платежів на підставі статті 625 ЦК України включно з 24 лютого 2022 року заборонено, то при розрахунку інфляційних втрат у цій справі слід застосовувати період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року включно, що становить 54 дні. З огляду на вказане, інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідачки будуть становити 456.23 гривні (498.47 грн / 59 дн * 54 дн = 456.23 грн). Аналогічно підлягає перерахунку й сума 3% річних на підставі статті 625 ЦК України і її розмір буде становити 79.95 гривень (17066.23 грн / 100% * 3% / 365 дн * 57 дн (з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно) = 79.95 грн), яку слід стягнути з відповідачки. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 63.89 % з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1714.8 гривень (2684 грн * 63.89 % / 100 % = 1714.8 грн) На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України\~та

Outcome: partial