Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У вересні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення різниці між виплаченим середнім заробітком та середнім заробітком, що підлягав виплаті. Позов обгрунтований наступним. Наказом Відповідача від 23.05.2022 № 553/ос увільнено [PERSON] , менеджера Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, від роботи з 20.05.2022 на час проходження військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період до дня фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. У червні 2022 року на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпПУ відповідач виплатив позивачу середньомісячний заробіток у зв`язку з мобілізацією останнього в сумі 81220,01 грн. 01.07.2022 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» скасовано нарахування середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України, що у свою чергу виключає нарахування і виплату позичу середнього заробітку на період проходження ним служби у Збройних Силах України. Як вказує позивач, відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У зв`язку із скасуванням Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» права мобілізованих працівників на отримання середнього заробітку за своїм місцем роботи, що передбачалось ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній на момент увільнення позивача від роботи у зв`язку з призовом) зазнало порушення гарантоване позивачу Конституцією України право на: оплату праці, недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та такого елементу конституційного принципу верховенства права як правова визначеність, правова передбачуваність та правомірні очікування. Отже відповідно до правовідносин між сторонами в частині збереження за позивачем середнього заробітку на період його увільнення від роботи у зв`язку з призовом має застосовуватись ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції, що діяла станом на 20.05.2022. Представник позивача, посилаючись на ст. 22 Конституції України, ст. 5 Цивільного Кодексу України просив стягнути з відповідача різницю між виплаченим середнім заробітком, що підлягав виплаті за період з липня 2022 по день прийняття рішення. Ухвалою суду від 07.06.2023 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання, занесену до протоколу судового засідання 11.07.2023, розгляд справи призначено по суті. 28.06.2023 представник відповідача надав до суду відзив з додатками, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.07.2023 представником позивача надано відповідь на відзив 17.07.2023 надано заперечення представника відповідача на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, оскільки на його утриманні троє доньок, суттєве зменшення заробітної плати не компенсується грошовим забезпеченням. Представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив задовольнити, оскільки позивача було призвано в травні 2022 року і на нього не можуть поширюватись зміни, які було внесено законодавцем в липні 2022 року. Вказав, що це звужує право позивача. Представник відповідача Калічак В.П. 11.07.2023 просив відмовити у задоволенні позовних вимог зазначив про те, що перед позивачем немає заборгованості. Починаючи з 19.07.2022 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», але

Outcome: dismissed