Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 5500 доларів США, що становить 201 127 гривень 30 копійок, які останній зобов`язався повернути до 01 квітня 2020 року. При цьому, факт отримання грошових коштів у позику підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою. Разом з тим, у визначенні в розписці строки відповідач борг не повернув та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вказане, просив стягнути з відповідача суму неповернутого боргу в розмірі 5500 доларів США, що становить еквівалент 201 127 гривень 30 копійок та вирішити питання щодо судових витрат. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак в його інтересах діяв адвокат Мар`ян І.С., який в судовому засіданні поданий позов підтримав у повному обсязі, та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 2500 доларів США., вказавши що він повернув позивачу борг приблизно в сумі 3 тис. доларів, однак доказів на підтвердження повернення боргу він не має, оскільки будь-які розписки від позивача не отримував, так як довіряв йому. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] позичив відповідачу кошти в розмірі 5500 доларів США, що становить еквівалент 201 127 гривень 30 копійок, та останній зобов`язався повернути до 01 квітня 2020 року, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою (а.с.12 зворотня сторона), оригінал якої знаходиться у позикодавця, та був оглянутий в судовому засіданні. Також судом встановлено, що отримані у позику грошові кошти у сумі 5500 доларів США, на теперішній час не повернуті. При цьому,належних доказів на підтвердження здійснення часткового повернення суми боргу відповідач суду не надав. Так, згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в сумі 5500 доларів США підтверджується розпискою від 18 квітня 2016 року, якою відповідач підтвердив отримання ним вказаної суми в борг від позивача, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві. Оригінал вказаної розписки оглянуто судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики, [PERSON] посилалася як на доказ підтвердження отримання відповідачем спірної суми позики на розписці від 18 квітня 2016 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи й відповідно відповідач належними та допустимими доказами не спростовано факт написання даної розписки й відповідно факт отримання на її підставі грошових коштів у позику, у тому числі й шляхом звернення до суду з відповідними клопотаннями про призначення почеркознавчої експертизи. Таким чином, на підтвердження існування між сторонами цивільно-правових відносин, які виникають з договору позики, позивачем надано копію вищевказаної розписки, а отже оцінюючи дану боргову розписку, суд визнає її як належний та допустимий доказ на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики й відповідно доказів на спростування вказано відповідачем суду не надано. При цьому, судом також було оглянуто й оригінал розписки, який наявний у позивача й відповідно ставити її під сумнів підстав у суду немає. Крім того, зі змісту розписки убачається, що вона містить підписи вчинені від імені [PERSON] про отримання ним вищевказаної суми позики із зобов`язанням повернути борг до 01 квітня 2020 року. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, суд приходить до висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] у визначений розпискою строк, суму позики у добровільному порядку не повернув й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надав, а також не спростував факт існуючого боргу перед [PERSON] жодними належними та допустимими доказами, у тому числі й не довів належними доказами факт часткового повернення боргу. При цьому, частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, відповідно до розписки від 18 квітня 2016 року, позовні вимоги [PERSON] про повернення суми боргу за договором розписки підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2011 грн. 27 коп. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 207, 509, 526, 530, 533, 625, 640, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved