Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

06.09.2021 року [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати частково недійсним внаслідок удаваності в частині відомостей про покупця договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Димовою С.С. від 24.02.2012 року та зареєстрований за №182, визнавши покупцем за цим договором [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що з січня 2005 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Спільних дітей подружжя не має. Від іншого шлюбу [PERSON] має сина [PERSON] , який є відповідачем у справі. [INFO] померла мати позивача, після смерті якої спадкоємцем першої черги є її син- позивач [PERSON] , який отримав у спадок квартиру та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. На сімейній нараді було прийнято рішення оформити договір купівлі -продажу вказаної квартири, та придбати житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Договір було укладено 24.02.2012 року та зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за №281, та отримав кошти від покупця в сумі 30000 доларів США. 12.03.2012 року позивач [PERSON] приїхав до нотаріальної контори в м.Дергачі Харківської області для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , але відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною повідомили йому що договір уже оформлений, залишилось лише розрахуватися з продавцями. За домовленістю сторін ціна будинку складала 14500 доларів США, які позивач передав продавцям, проте самого договору купівлі-продажу від відповідача [PERSON] він не отримав. Отримавши ключі від вищезазначеного будинку позивач разом з дружиною переїхали в дане житло де проживають і до тепер. Відповідач [PERSON] ніколи не проживав і не проживає в цьому будинку, в серпні 2021 року, після числених прохань позивача, надав йому договір купівлі-продажу на вище вказаний будинок. Вивчивши цей договір позивач дізнався, що 16.03.2012 року відповідач [PERSON] придбав будинок в [ADDRESS] , вартістю 14500 доларів США на своє ім`я. Таким чином, позивач в серпня 2021 року дізнався, що за його кошти отримані від продажу квартири, отриманої у спадщину, та без його згоди відповідач придбав житловий будинок та оформив його на своє ім`я, хоча обіцяв йому допомогти придбати вище згаданий будинок саме для позивача. В зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. 10.09.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 01.12.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області закрито підготовче судове засідання. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Гуляєву Г.М. 21.06.2023 року ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься письмова заява в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.39). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями судових повісток про виклик в судові засідання, та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надавали. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності відповідачів, суд доходить висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, їм відомо про розгляд даної справи в суді. Жодної заяви про причини неявки в судові засідання та розгляд справи без їх участі відповідачі до суду не направили. Відповідно до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 15.12.2011 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті матері [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №3-1612, згідно якого у спадщину він отримав квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15). 24.02.2012 року було укладено договор купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №281згідно якого, позивач [PERSON] передав у власність покупцю [PERSON] вищезгадану квартиру та отримав кошти в сумі 30000 доларів США (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи 16.03.2012 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за №182, [PERSON] - відповідач у справі, придбав у власність житловий будинок який розташований в [ADDRESS] , у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - які є третіми особами у справі, вартістю 14500 доларів США на своє ім`я, та згідно якого за домовленістю сторін покупець передав продавцям кошти готівкою до підписання цього договору (а.с.11). Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі, тобто фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Отже, для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та, що їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків та приховують іншу волю учасників. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Як зазначено вище, згідно частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Між тим позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що правочин - договір купівлі -продажу від 16.03.2012 року вчинено з метою приховання іншого правочину, і що воля сторін при укладенні такого договору, була спрямована на настання інших правових наслідків, ніж ті, що визначені умовами цього правочину, та між сторонами виникли інші права та обов`язки, однак не ті, що випливають зі змісту договору купівлі -продажу. Враховуючи вищевикладене, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування пред`явленого позову, не були підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі через недоведеність. Судові витрати у справі покласти на позивача, якій відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed