Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Позивач зазначає, що спільне життя подружжя не склалося, подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам, а тому вона просить не вживати заходів щодо примирення подружжя, розірвати шлюб та визначити місце проживання сина разом із нею. Ухвалою суду від 21.02.2023 у даній справі відкрито загальне судове провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.03.2023 клопотання відповідача задоволено частково, сторонам надано строк на примирення терміном 2 місяці, провадження у справі зупинено до закінчення строку на примирення визначеного судом. Ухвалою суду від 23.05.2023 поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.06.2023 в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення відмовлено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, надано третій особі строк для подання пояснень, зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок щодо розв`язання спору, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання 13.09.2023 не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, пред`явлений позов визнає повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи не подав, причини неявки не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Стосовно вимоги про визнання розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4), свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 5), витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 17, 18), довідки виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 08-17/296 від 01.03.2023 (а.с. 25), а також довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади управління "ЦНАП" Хмільницької міської ради Вінницької області № 08-56/155 від 17.02.2023 (а.с. 15) встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який разом із батьками зареєстрований за однією адресою, однак фактично проживає разом із позивачем (матір`ю), а відповідач проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Враховуючи викладене та приймаючи до уваги позицію сторін, які наполягають на розірванні шлюбу, а також те, що вжиті судом заходи не призвели до примирення подружжя, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, оскільки примирення та збереження шлюбу не можливе, на чому наполягають сторони, так як це буде суперечити їхнім інтересам. Стосовно вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Згідно із висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 474 від 29.08.2023 (а.с. 48-50) місце проживання [PERSON] , [INFO] доцільно визначити разом із матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , [INFO] , разом із батьками зареєстрований за однією адресою, однак фактично проживає разом із позивачем (матір`ю), а відповідач (батько) проживає окремо від дитини та визнає позов, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, що відповідатиме інтересам дитини. Стосовно розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги задоволення позову, а також те, що відповідач визнав позов після початку розгляду справи по суті, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved