Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

ТОВ "Рівнетеплоенерго" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 59543 грн. 37 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює надання послуг з централізованого опалення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власником і споживачем якого є відповідач, особовий рахунок № [NUMBER] . Вказує, що відповідач не оплачує послуги з централізованого опалення, внаслідок чого за ним станом на 01.03.2021 (за період з 01.08.2015 по 28.02.2021) утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 59543 грн. 37 коп., з яких, 36352 грн. 94 коп. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та 23190 грн. 43 коп. заборгованість з гарячого водопостачання. 30.06.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, з огляду на те, що з липня 2011 року у квартирі відсутнє централізоване опалення, батареї та труби, оскільки за його заявою квартира була відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Крім того, просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог, по яких сплинула позовна давність. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилися, явку свідків, про допит яких було заявлено клопотання, в судове засідання не забезпечили, клопотань про привід свідків до суду, відкладення розгляду справи чи розгляд справи без їх участі не подали. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Окрім того, суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами, оскільки зібрані матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення спору. Крім того, явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Питання про відключення від централізованого опалення у спірний період регулював Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено Наказом №4\~від 22.11.2005\~р.\~Міністерства Будівництва\~архітектури та\~житлово-комунального\~господарства України (далі - Порядок). Порядком установлено, що відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої комісії створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Проте матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт відключення квартири відповідача від мереж централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у встановлений законодавством порядок. Суд також зазначає, що єдиним належним доказом від`єднання від мереж ЦО і ГВП є акт про відключення багатоквартирного будинку від мереж ЦО і ГВП, складений за участю представника теплопостачаючої організації та монтажної організації, власника багатоквартирного будинку. Даний акт затверджується органом місцевого самоврядування в особі Постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням від мереж ЦО і ГВП, створеної відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14.02.2006 №63. Так як відповідач не виконав вимог Порядку, від`єднання квартири від мереж централізованого опалення здійснено самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно таке самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання. Згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що споживачем за період з серпня 2015 року по березень 2021 здійснювалася оплата за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання лише один раз в вересні 2017 року, станом на 01.03.2021 виникла заборгованість за надані ТОВ "Рівнетеплоенерго" послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 59543 грн. 37 коп. Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №6 від 04 січня 2011 року та постановами НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТзОВ "Рівнетеплоенерго" №442 від 23 квітня 2014 року зі змінами затвердженими постановою НКРЕКП №569 від 23 травня 2014 року, постановою НКРЕКП №664 від 13 червня2014 року та №1171 від 31 березня 2015 року. Постановою НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року та №1536 від 28 грудня 2017 року, №1791 від 11 грудня 2018 року. Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Судом встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з централізованого опалення, однак відповідач не виконує належним чином свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в розмірі 59543 грн. 37 коп, що стверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322\~ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини першої статті 20\~Закону "Про\~житлово-комунальні\~послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції чинній на час розгляду справи. Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вимоги позивача про стягнення заборгованості по оплаті за послуги опалення є обґрунтованими та доведеними. Разом з тим, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість в меншому розмірі, ніж просить позивач. За приписами ст.256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною п`ятою статті 261\~ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як визначено статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно вимог частин третьої та четвертої статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про визнання боргу за спірний період. Таким чином, позовна давність у цій справі спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 06.05.2021. Послуги, надані у квітні 2018 року, відповідач мав оплатити до закінчення травня 2018 року. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з квітня 2018 року по травень 2021 року. Відповідна заборгованість в межах позовної давності становить 30692 грн. 84 коп., з яких, 19765 грн. 57 коп. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та 10927 грн. 27 коп. заборгованість з гарячого водопостачання. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 30692 грн. 84 коп. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1170 грн. 18 коп.

Outcome: approved