Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві вона посилалася на те, що 23 вересня 2017 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач з 05.05.2023 року покинув родину, його місце постійного мешкання та реєстрації на даний час їй не відомо, а останнє відоме місця реєстрації нею зазначено у позові. Син [PERSON] проживає з нею. Відповідач не надає належної допомоги на його утримання, від спілкування як з нею, так і з сином ухиляється. Перемовин щодо виконання своїх обов`язків відповідач уникає. У добровільному порядку сплату аліментів не здійснює. На сьогоднішній день обставини склалися так, що їй дуже важко самостійно утримувати сина та забезпечувати його всім необхідним. Також нею було подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до відповідача про розірвання шлюбу. Отже наразі вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, однак вважає, що стягнення аліментів необхідно призначити з 06.05.2023 року. Ухвалою від 19.05.2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явися, проте подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, не заперечував проти стягнення аліментів з дня подання позову, а саме з 18.05.2023 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , актовий запис № 221 складений Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьком дитини зазначений відповідач [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 23 вересня 2017 року, який зареєстровано Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 617. Відповідач не заперечує проти батьківства щодо [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки №8354 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 03 січня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: мати [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що син проживає разом з нею, а відповідач, не надає їй допомогу на утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, не вказувала, чи має відповідач постійний заробіток, також вона не надала доказів про свої доходи, оскільки при визначенні розміру аліментів враховується дохід обох сторін на час розгляду справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що відсутність заробітку (доходу) не звільняє [PERSON] , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання сина та враховує, що дитина має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина проживає разом з матір`ю, так як [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, враховуючи покладення законом на обох батьків обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визнання стороною відповідача позовної заяви, враховуючи стан здоров`я дитини та платника аліментів, який є працездатним, суд вважає, що достатнім, незавищеним та таким, що не буде порушувати майнові права дитини та сторін, є розмір аліментів 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, як просить позивачка, що відповідає принципу справедливості та розумності, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На думку суду, такий розмір аліментів на дитину є виправданим та не призведе до порушення прав відповідача. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1073,60 гривень. На підставі ст. ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial