Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У лютому 2023 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 229 960,67 грн. В своєму позові посилається на те, що [PERSON] 26.12.2017р. прийнята на роботу на посаду старшого касира Одеського відділення№1 АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», згідно наказу №814-ос від 22 грудня 2017р. Наказом від 26.12.2017р. №540/1-од відповідачку призначено матеріально- відповідальною особою за зберігання цінностей та між позивачем і відповідачем укладено Договір №322 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника від 26.12.2017р. 22.10.2020р. відповідачка ознайомилась та підписала типову інструкцію старшого касира Одеського відділення №1. 15 листопада 2021 р. відповідачка при виконанні своїх службових обов,язків, неправильно оформила касову операцію, в результаті чого безпідставно самовільно поповнила свою Платіжну картку на суми: 141 312,11 грн. та 999 897,96 грн., не внесла готівкові кошти до каси банку, не оформила належним чином платіжні квитанції, не оформила прибутково-видатковий касовий ордер. В результаті чого виникла сума дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 229 960,67 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с. 135, 136). Відповідачу надано строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 19 січня 2023 року стороною відповідача надано відзив на позовну заяву (а.с. 175-182), в якому відповідач просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог по цивільній справі за позовом АТ «Банк інвестицій та заощаджень» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Відзив обґрунтований тим, що вимоги позовної заяви зводяться до притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності за вчинення трудового майнового правопорушення, при цьому позивач не довів наявності усіх умов для притягнення відповідачки до відповідальності зазначеного виду, якими є: порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; нанесення прямої дійсної шкоди; вина в діях або бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Відповідачка зазначає, що жодними внутрішніми документами позивача не передбачено механізму дій будь-кого зі співробітників банку при проведенні тестування РОS-терміналу, натомість посадова інструкція [PERSON] як старшого касира, затверджена 22 жовтня 2020 року в.о. голови Правління Банку Шиянюк М.В., містить зобов`язання щодо підтримання усіх технічних засобів, наданих їй у службове користування, у належному технічному та експлуатаційному стані в межах своїх повноважень (п. 3.30), взаємодії безпосередньо з іншими працівниками відділення та усіма структурними підрозділами Банку з питань, які відносяться до її посадових обов`язків (п. 4.1.), а отже АТ «Банк інвестицій та заощаджень» чітко не зазначило, які правопорушення допустила відповідачка враховуючи реальні фактичні обставини справи, не надано посилань на відповідні положення законодавства, трудового договору, локальних нормативно-правових актів, які порушені [PERSON] . У відзиві також йдеться про спотворення позивачем фактичних обставин справи, оскільки ним не згадуються шахрайські дії, вчинені невстановленою особою, жертвою яких стала відповідачка, якими саме й була завдана шкода майновим інтересам банку. На переконання відповідачки позивачем взагалі не доведена наявність будь-якої шкоди, завданої діями [PERSON] , оскільки всупереч сформованій судовій практиці матеріали справи не містять будь-яких актів про недостачу грошових коштів, матеріалів належно проведеного службового розслідування тощо, всі докази, надані позивачем для обґрунтування своїх вимог стосуються виключно банківських рахунків відповідачки як клієнта АТ «Банк інвестицій та заощаджень», що не можуть вважатися належними доказами у справі про притягнення працівника до матеріальної відповідальності за вчинення трудового майнового правопорушення. Відсутність вини [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу підтверджується, на її думку, визнанням її потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 17 листопада 2021 року за № 12021163500002648, а також тим, що позивачем не доведено створення ним належних умов для забезпечення повного збереження ввірених відповідачці матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність. У відзиві відповідачка також зазначає, що зв`язок між шкодою, яка завдана банку та її діями не підпадає під ознаки прямого, а отже і ця умова притягнення її до матеріальної відповідальності відсутня. [PERSON] також стверджує, що двояке формулювання позивачем способу захисту його прав створює для неї ситуацію правової невизначеності, оскільки унеможливлює обрати належну стратегію захисту. 13 лютого 2023 року стороною позивача надано на адресу суду відповідь на відзив (а.с. 202-206), у якому позивач наполягав на задоволенні своїх вимог, стверджував про неналежність та недопустимість матеріалів кримінального провадження за № 12021163500002648 в якості доказів у справі № 523/2758/22 щодо відсутності вини [PERSON] у заподіянні матеріальної шкоди банку, неможливість врахування судом при вирішенні справи пояснень [PERSON] , наданих 15 листопада 2021 року начальнику відділення № 1 Маєвській Ірині Віталіївні та начальнику управління банківської безпеки АТ «Банк інвестицій та заощаджень» Гаврилюку Вадиму Миколайовичу оскільки вони кваліфіковані банком як спроба відповідачки уникнути відповідальності. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року клопотання представника відповідача-адвоката Бориченко К. В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено та призначено розгляд справи за №523/2758/22 за нормами загального позовного провадження. (а.с. 217,218). 23 лютого 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення, у яких адвокат Бориченко К.В. наполягає на неможливості задоволення позовних вимог банку, зауважує, що відповідно до п. 2.1. Положення про емісію банківських платіжних карток та здійснення операцій з їх використання у АТ «Банк інвестицій та заощаджень», затвердженого рішенням Правління від 13 серпня 2021 року № 13/08-1, можливість виникнення над лімітної заборгованості передбачає її узгодження з клієнтом банку та встановлення відповідного ліміту. Договором карткового рахунку № РС117465-01 від 22 грудня 2017 року, укладеним між позивачем і відповідачем, не передбачена ні можливість виникнення над лімітної заборгованості (овердрафту), ні її ліміт, а тому «виникнення» у [PERSON] позалімітної заборгованості, інформацію про яку містять матеріли справи, пов`язане виключно з протиправними діями позивача. У запереченнях також йдеться, що 11 лютого 2022 року [PERSON] закритий картковий рахунок [NUMBER] за відсутності будь якої заборгованості перед банком. До суду у червні 2023 року надійшли також письмові пояснення від відповідача та у серпні 2023 року - від позивача, у яких кожна сторона підтримує свою позицію, викладену у заявах по суті справи. У судове засідання, призначене на 19 вересня 2023 року представники позивача і відповідача не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін у справі. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] прийнята на роботу на посаду старшого касира Одеського відділення № 1 АТ «Банк інвестицій та заощаджень» з 26 грудня 2017 року наказом від 22 грудня 2017 року № 814-ос. Наказом від 26 грудня 2017 року № 540/1-од відповідачку призначено матеріально-відповідальною особою за зберігання цінностей, що знаходяться у сховищі Одеського відділення № 1 банку та укладено договір № 322 від 26 грудня 2017 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За умовами договору про повну матеріальну відповідальність працівника відповідачка як старший касир Одеського відділення № 1 банку, серед іншого, зобов`язалась забезпечувати збереження матеріальних цінностей та готівкових коштів. Банк своєю чергою зобов`язався створити працівникові нормальні умови праці й виробничу обстановку, яка забезпечує збереження матеріальних цінностей та готівкових коштів, переданих працівнику. Основуючись на покладенні на відповідачку повної матеріальної відповідальності позивач звернувся до суду із позовом та просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 229 960,67 грн., завдану нею під час виконання трудових обов`язків 15 листопада 2021 року. На підтвердження наявності зазначених матеріальних збитків банк надав суду виписки з рахунку приватного клієнта № 46503-2022/0113 за період з 29.01.2021 по 13.01.2022, відкритого на ім`я відповідачки, виписку по особовим рахункам за період з 17.01.2021 по 12.01.2022, довідку про розмір заборгованості [PERSON] згідно карткового рахунку № РС117465-01 від 22.12.2017 року та дебіторської заборгованості станом на 13.01.2022 року, виписку по особовим рахункам з 22.12.2021 по 12.01.2022, які оцінені судом критично. Так, у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», наголошено, що для встановлення наявності умов притягнення працівника до матеріальної відповідальності незалежно від обставин справи суд має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування: - даних бухгалтерського обліку й інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди - матеріалів інвентаризації, актів ревізії та облікових документів, актів й інших документів про недостачу, зіпсування, втрату, знищення майна, висновку бюро товарних експертиз, довідок й інших документів про вартість майна, розмір зайвих грошових виплат, а також сум, витрачених на придбання, відновлення майна, задоволення претензій третіх осіб тощо; - доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника; - інших доказів, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню. Матеріали справи не містять жодних актів ревізії, облікових документів, актів чи інших документів про недостачу матеріальних цінностей, виявлених в кінці операційного дня 15 листопада 2021 року у касі, де виконувала свої трудові обов`язки відповідачка. Суд не бере до уваги докази заподіяння відповідачкою матеріальної шкоди банку, надані позивачем, з огляду на те, що вони стосуються умов надання банківських послуг відповідачці, а отже за своєю природою свідчать виключно про існування цивільно-правових відносин між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] , а не про порушення останньою своїх трудових обов`язків. Крім того, судом враховано те, що банком на підтвердження понесених збитків надано документи, які фіксують виникнення у відповідачки позалімітної заборгованості 17 листопада 2021 року, у той час як позивачем доводиться порушення [PERSON] своїх трудових обов`язків 15 листопада 2021 року. Суд також зауважує, що відповідно до п. 10.4. Положення про емісію банківських платіжних карток та здійснення операцій з їх використання у АТ «Банк інвестицій та заощаджень», закриття рахунку можливе лише після погашення над лімітної заборгованості, заборгованості за овердрафтом , будь-якої іншої заборгованості перед Банком. Враховуючи факт закриття [PERSON] карткового рахунку [NUMBER] 11 лютого 2022 року, суд доходить висновку, що станом на цю дату будь-яка заборгованість відповідачки перед позивачем відсутня, а враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких інших доказів наявності матеріальних збитків, завданих [PERSON] 15 листопада 2021 року, наявність недостачі у розмірі 229 960,67 грн. є недоведеною. За висновками Верховного Суду, сформульованими у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 522/4619/16-ц, поведінка працівника - це одна з ключових умов притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Протиправною є поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Позивач, обґрунтовуючи законність своїх вимог щодо стягнення з [PERSON] визначеної грошової суми, чітко не зазначив, які правопорушення допустила відповідачка враховуючи реальні фактичні обставини справи з посиланням на відповідні положення законодавства, трудового договору, локальних нормативно-правових актів. Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2019 року у справі № 363/402/16 пояснив, що відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди в трудовому праві має істотну кваліфікуючу ознаку - заподіяння працівником шкоди підприємству внаслідок винного порушення покладених на нього трудових обов`язків. Саме роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно дотримуватись вимог законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 363/1400/16-ц також йдеться про неможливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності з огляду на те, що позивачем не доведено, що ним були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність. Аналогічні висновки сформульовані у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, у якій Верховний Суд зазначив, що роботодавцем не підтверджено належними доказами того, що ним були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з вищезазначеного суд критично оцінює посилання АТ «Банк інвестицій та заощаджень» про відсутність визначеного на законодавчому рівні та локальними нормативно-правовими актами обов`язку [PERSON] підпорядковуватися та виконувати вказівки будь-яких інших співробітників банку, крім начальника відділення, розпоряджатися (перераховувати) грошові кошти, що належать банку, на підставі усних вказівок по телефону, не залежно від того, хто надає такі вказівки, з огляду на те, що матеріали справи не містять будь-яких достатніх доказів наявності у позивача станом на 15 листопада 2021 року нормативно-правового акту, який би визначав процедуру проведення операцій налаштування, тестування, перевірки і т.д. РОS-терміналу, з яким би [PERSON] була ознайомлена. Судом не приймаються до уваги також твердження позивача про порушення відповідачкою при виконанні своїх посадових обов`язків 15 листопада 2021 року положень Посадової інструкції старшого касира Одеського відділення No 1 АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», що визначає посадові обов`язки, права та відповідальність старшого касира Одеського відділення No 1 АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», умов Договору No 322 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника від 26.12.2017 року, Інструкції з обслуговування держателів платіжних карток в касах АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», Положення про емісію банківських платіжних карток та здійснення операцій з їх використанням у АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (нова редакція) затвердженою рішенням Правління від 13.08.2021 року No 13/08-1, умов Договору Карткового рахунку No РС117465-01 від 22 грудня 2017 року, Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб у АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», Умов функціонування Поточних і Карткових рахунків та здійснення операцій за цими Рахунками. Наявність будь-яких порушень відповідачкою названих нормативних актів не підтвердилась матеріалами справи. Верховний Суд при перегляді справи № 363/402/16-ц у касаційному порядку у постанові від 16 серпня 2019 року дійшов висновку про обґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з працівника грошових коштів в якості притягнення до матеріальної відповідальності з огляду на те, що роботодавцем не доведено факту виявлення ним порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків, оскільки розслідування обставин недостачі за участю відповідача не проводилось, письмових пояснень від нього щодо фактів недостачі не вимагалось. З цього приводу суд зауважує, що критично оцінює висновок про результати службового розслідування від 21 листопада 2021 року, наданий позивачем, з огляду на наступне. Судом встановлено, що наказом від 16 листопада 2021 року № 1363-од з метою об`єктивної перевірки фактів та з`ясування обставин щодо операцій самостійного поповнення власного карткового рахунку старшим касиром Одеського відділення № 1 [PERSON] призначене службове розслідування. Наказом № 1091-ос від 16 листопада 2021 року відповідачку відсторонено від роботи на час його проведення. Відповідно до п. 2.4. Положення про проведення службових розслідувань у ПАТ «Банк інвестицій і заощаджень», затвердженого рішенням Правління Банку від 08 травня 2019 року № 08/05-1, у ході службового розслідування встановлюються наступні обставини: чи дійсно мало місце порушення / проступок; де, коли, при яких обставинах здійснено проступок / відбулося порушення; причини здійснення проступку / порушення; у чому виразився і як кваліфікується проступок; у чому виразилося порушення; наявність і ступінь вини в дії (бездіяльності) конкретних осіб, що брали участь або були присутніми при здійсненні порушення / проступку; обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність винних осіб; причини й умови, які сприяли здійсненню проступку / порушення; характер і розмір заподіяних збитків; інші відомості, що мають відношення до проступку / порушення. Пунктом 2.14. Положення передбачено, що працівник, у відношенні якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема: давати усні та/або письмові пояснення і представляти докази по суті досліджуваних обставин; вимагати додаткового вивчення фактів і обставин, які розслідуються; знайомитися по закінченню службового розслідування зі звітом. Процедура проведення службового розслідування, визначена Положенням, передбачає також обов`язок банку витребувати у співробітника, по відношенню до якого проводиться службове розслідування, письмове пояснення, яке містить дату, час та місце його складання, а також дані особи, яка отримала пояснення (прізвище, ім`я, по батькові, посада) (п. 3.6). 21 листопада 2021 року головою Правління банку В.О. Зінніковим затверджений звіт про проведення службового розслідування щодо [PERSON] . З вказаного звіту на матеріалів службового розслідування судом встановлено, що комісією зі службового розслідування не виявлені причини заподіяння банку матеріальної шкоди, не встановлена форма вини відповідачки у цьому, не встановлена наявність вини інших осіб, які мали відношення до шахрайських дій, що відбулися в Одеському відділенні № 1 банку 15 листопада 2021 року, що жодним чином не сприяє встановленню дійсних обставин подій, що стали підставою для його проведення. Матеріали службового розслідування не містять пояснень відповідачки, відібраних у неї у встановленому Положенням порядку, підтвердження ознайомлення [PERSON] зі звітом про проведення службового розслідування, а тому суд доходить висновку, що службове розслідування позивачем проводилось упереджено, з порушенням визначеної процедури, що свідчить про недопустимість відповідного доказу. Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформульована доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Враховуючи встановлені порушення позивачем процедури проведення службового розслідування, завершеного звітом від 21 листопада 2021 року, суд доходить висновку, що у матеріалах справи не знайшли свого належного підтвердження жодні випадки протиправної поведінки [PERSON] , допущені 15 листопада 2021 року. Однією з умов притягнення працівника до матеріальної відповідальності є наявність його вини. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Суд доходить висновку про відсутність в діях [PERSON] , допущених нею 15 листопада 2021 року, ознак винного порушення трудових обов`язків й з огляду на визнання відповідачки потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 17 листопада 2021 року за № 12021163500002648. Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Встановлення компетентним суб`єктом органу дізнання наявності завданої відповідачці шкоди виключає її вину у завданні цієї шкоди. Ще однією умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, який повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Судом не встановлено ознак прямого зв`язку між діями [PERSON] , що мали місце 15 листопада 2021 року, та збитками, завданими позивачу, визначеними АТ «Банк інвестицій та заощаджень» у розмірі 229 960,67 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ст. 21 КЗпП України (у редакції станом на 26.12.2017) передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків - тобто за вчинення трудового майнового правопорушення. Визначені у ч. 2 ст. 130 КЗпП України гарантії прав та інтересів працівника при покладенні на нього матеріальної відповідальності є умовами її настання. Лише за наявності зазначених підстави та всіх умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Тобто умовами притягнення працівника до матеріальної відповідальності є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. За висновками Пленуму ВССУ, викладеними у постанові від 11 грудня 2015 року №12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. При цьому за приписами ст. 138 КЗпП України обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду цієї справи позивачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення за недоведеністю та необґрунтованістю, понесені судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу суд залишає за позивачем.

Outcome: approved