Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із ним. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачка є його колишньою дружиною, у шлюбі з якою у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову покликається на те, що дитина проживала разом із відповідачкою, однак між ними почали виникати конфлікти з приходом підліткового віку у дочки. Дитина почала агресивно поводитися, перестала навчатися, почала прогулювати школу. На сьогоднішній день дочка проживає з батьком, він займається вихованням та навчанням дочки, забезпечує належний рівень умов проживання та харчування, турбується про здоров`я дочки. Дочка проходить сесії з психологом для врегулювання її психічного стану здоров`я. Вважає, що за його місцем проживання створені всі умови для нормального проживання та виховання дитини та оскільки між дочкою та її матір`ю виникають конфлікти, просить визначити місця проживання неповнолітньої дочки з ним. Крім цього, просить припинити стягнення аліментів, які призначені за рішенням суду. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львоіва від 26.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львоіва від 17.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати від 17.08.2023 року виключено орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради з числа третіх осіб. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 01.08.2023 року надала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що не заперечує проживанню дочки з позивачем та звільненню останнього від сплати аліментів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. У даному шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] . Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , що підтверджується актом фактичного місця проживаня особи від 11.04.2023 року за адресою: [ADDRESS] , відповідачка не заперечує проти проживання дитини з батьком, а тому на даний час немає спору щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається із матеріалів справи дитина сторін досягла 17 річного віку та згідно ч.3 ст. 160 СК України визначає місце свого проживання самостійно. Позивачем не надано суду доказів наявності спору між ним та матір`ю дитини щодо місця проживання дитини, оскільки у відзиві відповідач вказала, що не заперечує проживанню дитини з батьком, оскільки така досягла 17 річного віку та може самостійно вирішувати де бажає проживати. Таким чином, суд вважає, що між сторонами щодо місця проживання дитини спір відсутній, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в даній частині. Щодо припинення стягнення аліментів суд приходить до наступного. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] [INFO] проживає з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні, але позивач продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки на користь відповідача. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки на користь відповідачки у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що донька проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач заявлені позивачем вимоги не заперечила, тому суд задовольняє позов у вказаній частині шляхом звільнення [PERSON] від сплати аліментів.

Outcome: partial