Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє адвокат Каланжов Владислав Іванович звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт гр. України [NUMBER] виданий Білгород-Дністровським районним відділом управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 25.12.1995 року), яка проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт гр. України [NUMBER] виданий Білгород-Дністровським районним відділом управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 09.02.1998 року),яка проживає за адресою: [ADDRESS] кошти набуті без достатньої правової підстави в сумі 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 760 448 гривень; - стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт гр. України [NUMBER] виданий Білгород-Дністровським районним відділом управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 25.12.1995 року), яка проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт гр. України [NUMBER] виданий Білгород-Дністровським районним відділом управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 09.02.1998 року),яка проживає за адресою: [ADDRESS] судові витрати в розмірі 7604 гривні 50 копійок. Короткий зміст та обґрунтування позову 24 жовтня 2016 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , було укладено попередній договір, згідно якого сторонами, було обумовлено продаж квартири за адресою: [ADDRESS] . Та обов?язок укласти основний договір купівлі-продажу квартири в строк до 31.12.2018 року. В обумовлений термін договір купівлі-продажу укладено не було, з незалежних від позивачки причин, та відсутності дій відповідача щодо його укладення. Втім, на підставі попереднього договору, позивачкою було сплачено на користь відповідача особисто грошову суму у загальному розмірі 20 800,00 доларів США , що підтверджується графіком платежів. Так, згідно п. 5 попереднього договору від 24.10.2016 р.: в рахунок сплати за об`єкт нерухомості покупець ( [PERSON] ) передала, а продавець ( [PERSON] ) отримала 137 800 гривен, що еквівалентно 5 300,00 доларів США згідно із курсом на день сплати. Залишкова сума, що підлягала виплаті складала: 590 200 грн., що еквівалентно 22 700 доларів США. Відповідно до угоди про графік погашення виплат, позивачкою було сплачено на користь відповідачки, та її підписом підтверджено отримання коштів наступні суми: 02.11.2016 p.: 800,00 доларів США; 05.12.2016 р.: 900,00 доларів США; 04.02.2017 р.: 1 200,00 доларів США; 01.03.2017 р.: 1 000,00 доларів США; 02.04.2017 р.: 1 000,00 доларів США; 14.05.2017 р.: 500,00 доларів США; 15.07.2017 р.: 500,00 доларів США; 02.09.2017 р.: 500,00 доларів США; 03.09.2017 р.: 1 500,00 доларів США; 05.12.2017 р.: 400,00 доларів США; 26.03.2017 р.: 700,00 доларів США; 23.05.2018 р.: 500,00 доларів США; 31.05.2018 р. 500,00 доларів США; 03.10.2018 р.: 500,00 доларів США; 01.08.2018 p.: 500,00 доларів США; 13.05.2019 р.: 1000,00 доларів США; 21.11.2019 р.: 2000,00 доларів США; 18.12.2019 р.: 1000,00 доларів США; 20.01.2020 р.: 500,00 доларів США. Загальна сума усіх виплат (за графіком платежів та із врахуванням платежу у розмірі 5300 доларів США шляхом складання усіх сум) дорівнює 20 800,00 доларів США, які позивачка сплатила відповідачці, та які вона отримала, що підтверджено відповідними підписами, як у попередньому договорі, так й у графіку виплат. Втім, незважаючи на те, що попередній договір містив умови, що основний договір має бути укладений не пізніше 31.12.2018 року, після спливу кінцевої дати для укладання основного договору купівлі-продажу квартири, все одне приймала кошти за графіком виплат. В вересні на адресу [PERSON] позивачка направила претензію на адресу відповідачки за допомогою кур`єрської доставки та шляхом надсилання повідомлення у мобільному додатку-месенджері «VIBER», проте відповідачка ігнорує претензії, що сприймаються позивачкою як небажання повертати кошти або відчужувати за договором купівлі-продажу квартиру. Таким чином, єдиним способом захисту своїх прав та законних інтересів є звернення до суду з даним позовом. Щодо строку позовної давності. За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно угоди про графік виплат, остання виплата датована 20 січня 2020 року. Оскільки усі платежі пов`язані між собою та становлять єдину суму, яка мала бути сплачена за купівлю квартири, то кінцевим строком позовної давності є 20 січня 2023 року, оскільки саме після останнього платежу позивачка відчула порушення своїх прав. Крім того, 06 вересня 2022 року позивачкою було направлено «вимогу» (претензію) на ім`я відповідача з проханням повернути кошти або укласти договір купівлі-продажу. Ігнорування даного листа є доказом того, що відповідач надав зрозуміти, що ані повертати кошти, ані укладати будь-який правочин, предметом якого буде відчуження квартири, не бажає за потрібне, що усвідомлюється позивачкою як порушення її прав щодо повернення коштів чи отримання квартири. В такому випадку строк позовної давності закінчується 06 вересня 2025 року. Оскільки станом на подання позову офіційний курс НБУ становив за 1 долар Сполучених Штатів Америки - 36,56 гривен, то шляхом помноження сума коштів, яка підлягає поверненню позивачу становить:20 800 * 36,56 = 760 448,00 гривень. У зв`язку з вищезазначеним, позивачка була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та справа призначена до розгляду. 23.02.2023 року від відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Каланжов Владислав Іванович до неї про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави. У відзиві відповідач просила суд в задоволенні позову [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Каланжов Владислав Іванович до неї про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави відмовити повністю. Відзив обґрунтувала зокрема тим, що підставою заявленого позову, є стверджування позивачем отримання відповідачем особисто грошових коштів в розмірі 20 800,00 доларів США на виконання попереднього договору про майбутній продаж квартири, укладеного 24 жовтня 2016 року. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на пункти 5 і 6 попереднього договору, відповідно до якого в рахунок сплати за об`єкт нерухомості покупець ( [PERSON] ) передала, а продавець ( [PERSON] ) отримала 137 800 грн., що еквівалентно 5 300,00 доларів США згідно з курсом на день сплати. Залишкова сума, що підлягала виплаті складала 590 200 грн., що еквівалентно 22 700,00 доларів США. В частині сплати цієї залишкової суми (точніше її певної частини у розмірі 15 500 доларів США) позивач посилається на угоду графіка погашення виплат, яка додана до позовної заяви. Як наполягає позивач, спірна сума в розмірі 20 800,00 доларів США була отримана відповідачем, що підтверджується відповідними підписами, як у попередньому договорі (в частині 5 300,00 доларів США), так й у графіку погашення виплат (в частині 15 500,00 доларів США). Також позивач зазначає, що незважаючи на те, що попередній договір містив умови, що основний договір має бути укладений не пізніше 31.12.2018 року, після спливу цієї дати позивач нібито все рівно продовжувала приймати кошти за графіком виплат. Оскільки в обумовлений термін договір купівлі-продажу квартири укладено не було, як то вказує позивач - з незалежних від неї причин та за відсутності дій відповідача щодо його укладення, остання звернулася до суду із позовом до відповідачки про стягнення таких коштів. Відповідач зазначає, що вона вказані кошти не отримувала. Про це достовірно відомо позивачеві, оскільки як виявилося остання разом зі нею стала жертвою навмисних шахрайських дій особи, яка супроводжувала укладення та виконання попереднього договору, фізичної особи - підприємця [PERSON] , відомості про якого безпосередньо вказані у попередньому договорі і в угоді графіка погашення виплат. Останній ввів сторони такого договору в оману, фактично заволодівши всіма коштами, що передавалися за ним для відповідача. З цього приводу, восени 2021 року відповідачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення (заволодіння грошовими коштами шляхом обману та зловживання довірою), яка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційний портал Національної поліції України (журналі єдиного обліку) 21.09.2021 року за № 27308 (копії відповідних документів додаються). Та обставина, що позивач звернулася до суду із цим позовом, будучи достовірно освідомленою в тому, що спірні грошові кошти відповідачем не отримувалися, а були предметом протиправних (шахрайських) дій третьої особи, вочевидь свідчить про намагання останньої вирішити виниклу ситуацію за рахунок відповідачки, поклавши на неї всі негативні наслідки, пов`язані із втратою нею особистих коштів. Це у свою чергу цілком обґрунтовано може розцінюватися як зловживання правом на позов, адже у такому випадку особа, яка звертається до суду фактично намагається використати державний інститут судового захисту поза законною метою. Також відповідачка\~зазначає,\~що надані\~до позову\~матеріали, попри наполегливе\~підкреслення позивачем\~протилежного, не містять в собі жодного підтвердження обставини отримання відповідачем спірних коштів. Твердження позивача, викладене у позові про те, що її підпис у графіку підтверджує отримання нею зазначених у ньому сум, є нічим іншим ніж бажаним припущенням, необхідним для побудови правової позиції позивача у цьому позові. Разом з тим, остання не витримує критики при належній увазі та достатньому аналізі змісту досліджуваного письмового доказу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2023 року було закрито підготовче\~провадження по\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~коштів,\~набутих без\~достатньої правової\~підстави та\~призначено її\~до судового\~розгляду по\~суті. 16.08.2023 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить: -вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру під номером [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] ; -заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, районним державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру під номером [ADDRESS] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2023 року було заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави задоволено частково. Заборонено [PERSON] , відчуження нерухомого майна - квартири під номером [ADDRESS] . Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, районним державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру під номером [ADDRESS] . В задоволенні інших вимог заяви\~відмовлено. 25.08.2023 року представник [PERSON] , адвокат Гула Андрій Сергійович, подав до суду додаткові пояснення, в яких підтримав позицію відповідача викладену в відзиві на позовну заяву. 30.08.2023 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить: Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: -земельну ділянку кадастровий номер: 5120882000:02:004:0401, площею 0,25 га; -житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 144,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м, який складається: житловий будинок літ. «А» та надвірні будівлі: гараж літ. «В», літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», споруди 1-5, І; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв.м, житловою 32,1 кв.м., який складається з: житловий будинок літ. «А», ліня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Д», споруди №1-4,8, ІІ. Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, районним державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступного майна: - земельної ділянки кадастровий номер: 5120882000:02:004:0401, площею 0,25 га; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 144,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м, який складається: житловий будинок літ. «А» та надвірні будівлі: гараж літ. «В», літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», споруди 1-5, І; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв.м, житловою 32,1 кв.м., який складається з: житловий будинок літ. «А», ліня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Д», споруди №1-4,8, ІІ. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2023 року було заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави задоволено частково. Заборонено [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , відчуження нерухомого майна: - земельної ділянки кадастровий номер: 5120882000:02:004:0401, площею 0,25 га; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 144,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м, який складається: житловий будинок літ. «А» та надвірні будівлі: гараж літ. «В», літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», споруди 1-5, І; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв.м, житловою 32,1 кв.м., який складається з: житловий будинок літ. «А», ліня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Д», споруди №1-4,8, ІІ. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, районним державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступного майна: - земельної ділянки кадастровий номер: 5120882000:02:004:0401, площею 0,25 га; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 144,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м, який складається: житловий будинок літ. «А» та надвірні будівлі: гараж літ. «В», літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», споруди 1-5, І; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв.м, житловою 32,1 кв.м., який складається з: житловий будинок літ. «А», ліня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Д», споруди №1-4,8, ІІ. В задоволенні інших вимог заяви\~відмовлено. В судове засідання призначене на 20.09.2023 року учасники процесу не з`явились 20.09.2023 року представник [PERSON] , адвокат Гула Андрій Сергійович, подав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без участі сторони, просить суд відмовити у задоволені позову [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Каланжов Владислав Іванович до [PERSON] про стягнення коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави. [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] просив суд розглядати справу без її участі, на задоволені позовних вимог наполягає. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Судом встановлено, що 24 жовтня 2016 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , було укладено попередній договір, згідно якого сторонами, було обумовлено продаж квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також сторони зобов`язались укласти основний договір купівлі-продажу квартири в строк до 31.12.2018 року. В обумовлений термін договір купівлі-продажу укладено не було, з незалежних від позивачки причин, та відсутності дій відповідача щодо його укладення. Втім, на підставі попереднього договору, [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] особисто грошову суму у загальному розмірі 20 800,00 доларів США , що підтверджується графіком платежів. Так, згідно п. 5 попереднього договору від 24.10.2016 р.: в рахунок сплати за об`єкт нерухомості покупець ( [PERSON] ) передала, а продавець ( [PERSON] ) отримала 137 800 гривен, що еквівалентно 5 300,00 доларів США згідно із курсом на день сплати. Залишкова сума, що підлягала виплаті складала: 590 200 грн., що еквівалентно 22 700 доларів США. Відповідно до угоди про графік погашення виплат, позивачкою було сплачено на користь відповідачки, та її підписом підтверджено отримання коштів наступні суми: 02.11.2016 p.: 800,00 доларів США; 05.12.2016 р.: 900,00 доларів США; 04.02.2017 р.: 1 200,00 доларів США; 01.03.2017 р.: 1 000,00 доларів США; 02.04.2017 р.: 1 000,00 доларів США; 14.05.2017 р.: 500,00 доларів США; 15.07.2017 р.: 500,00 доларів США; 02.09.2017 р.: 500,00 доларів США; 03.09.2017 р.: 1 500,00 доларів США; 05.12.2017 р.: 400,00 доларів США; 26.03.2017 р.: 700,00 доларів США; 23.05.2018 р.: 500,00 доларів США; 31.05.2018 р. 500,00 доларів США; 03.10.2018 р.: 500,00 доларів США; 01.08.2018 p.: 500,00 доларів США; 13.05.2019 р.: 1000,00 доларів США; 21.11.2019 р.: 2000,00 доларів США; 18.12.2019 р.: 1000,00 доларів США; 20.01.2020 р.: 500,00 доларів США. Загальна сума усіх виплат (за графіком платежів та із врахуванням платежу у розмірі 5300 доларів США шляхом складання усіх сум) дорівнюється 20 800,00 доларів США, які позивачка сплатила відповідачці, та які вона отримала, що підтверджено відповідними підписами, як у попередньому договорі, так й у графіку виплат. Втім, незважаючи на те, що попередній договір містив умови, що основний договір має бути укладений не пізніше 31.12.2018 року, після спливу кінцевої дати для укладання основного договору купівлі-продажу квартири, все одне приймала кошти за графіком виплат. Як вбачається з матеріалів справи, в вересні на адресу [PERSON] позивачка направила претензію на адресу відповідачки за допомогою кур?єрської доставки та шляхом надсилання повідомлення у мобільному додатку-месенджері «VIBER», проте відповідачка ігнорує претензії, що сприймаються позивачкою як небажання повертати кошти або відчужувати за договором купівлі-продажу квартиру. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства с, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу У країни, кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Незважаючи на той факт, що за умовами попереднього договору основний договір купівлі-продажу так й не був укладено, то я маю право на повернення коштів, які були отримані відповідачкою вже безпідставно. Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов?язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов?язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, Що передбачений нею вид позадоговірних зобов?язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі № 910/9072/17: « Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без постатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов?язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача». У відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року, по справі № 161/17945/18: «у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником га володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов' язань. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами по справі, які є фізичними особами, відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Західтренд», отже, суди дійшли обгрунтованого висновку, що кошти в розмірі 356 000 грн відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає вірним висновок судів про те, що вищевказаний суб?єктний склад учасників спірних правовідносин, характер цих спірних правовідносин, які виникли між сторонами вказує на те, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства». У частині другій статті 89\~ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті12та частини першої статті81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Відповідач зазначає, що вона кошти, які сплачувала [PERSON] за придбання нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] не отримувала та те, що вона стала жертвою навмисних шахрайських дій особи, яка супроводжувала укладення та виконання попереднього договору, фізичної особи - підприємця [PERSON] , відомості про якого безпосередньо вказані у попередньому договорі і в угоді графіка погашення виплат. Суд вважає вказані обставини не доведеними, оскільки, стороною відповідача не надано жодних доказів, які б могли підтвердити факт вчинення шахрайських дій фізичної особи - підприємця [PERSON] , по відношенню до позивача та безпосередньо відповідача. Тому враховуючи вищезазначене, суд не може приймати вищезазначені твердження відповідача, як доказ по справі. Щодо строку позовної давності . За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно угоди про графік виплат, остання виплата датована 20 січня 2020 року. Оскільки усі платежі пов`язані між собою та становлять єдину суму, яка мала бути сплачена за купівлю квартири, то кінцевим строком позовної давності є 20 січня 2023 року, оскільки саме після останнього платежу позивачка відчула порушення своїх прав. Крім того, 06 вересня 2022 року позивачкою було направлено «вимогу» (претензію) на ім`я відповідача з проханням повернути кошти або укласти договір купівлі-продажу. Ігнорування даного листа є доказом того, що відповідач надав зрозуміти, що ані повертати кошти, ані укладати будь-який правочин, предметом якого буде відчуження квартири, не бажає за потрібне, що усвідомлюється позивачкою як порушення її прав щодо повернення коштів чи отримання квартири. В такому випадку строк позовної давності закінчується 06 вересня 2025 року. Оскільки станом на подання позову офіційний курс НБУ становив за 1 долар Сполучених Штатів Америки - 36,56 гривен, то шляхом помноження сума коштів, яка підлягає поверненню позивачу становить:20 800 * 36,56 = 760 448,00 гривень. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне\~17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при\~оцінці доказів\~керується критерієм\~«поза розумним\~сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та

Outcome: approved