Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом за спадкоємцем четвертої черги. Ухвалою судді від 06.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху, надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. 17.02.2023 року на виконання ухвали суду позивачем подано оновлений позов та квитанції про сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила наступне. [INFO] помер [PERSON] , з яким Позивач спочатку в 1984 році, а потім з 1989 року по день його смерті проживала разом, він є біологічним батьком доньки Позивача, [PERSON] . Позивач довгий час підтримувала з [PERSON] близькі стосунки, в 1984 році завагітніла від нього, він знав про вагітність, підтримував позивача, допомагав, піклувався про неї, як матір майбутньої дитини. Але у зв`язку із сваркою, яка виникла між ними, стосунки були припинені до народження доньки. 22 серпня 1985 року Позивач народила доньку. 11 жовтня 1985 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . 21 грудня 1989 року шлюб між Позивачем та [PERSON] розірваний, та після розлучення із [PERSON] , Позивач знову стала спілкуватись з [PERSON] , який на той час розірвав шлюб з [PERSON] , він визнав себе батьком спільної доньки, піклувався про сім`ю. Позивач з [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, між ним існували гарні сімейні відносини. Позивач спілкувалась із родичами [PERSON] , з його батьками. Батьки [PERSON] визнали онуку, доглядали її, піклувались про онуку. Зазначає, що факт сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між Позивачем та [PERSON] підтверджується також документами щодо зміни прізвища та по-батькові [PERSON] , документами з місця проживання Позивача та [PERSON] про те, що вони проживали разом. Вказаний факт підтверджується також тим, що Позивач поховала [PERSON] , про що свідчить рахунок № [NUMBER] від 17.10. 2021 року про ритуальні послуги, які сплатила [PERSON] , а також довідка КП СП комунально-побутового обслуговування Одеського крематорію про одержання та підпоховання праху [PERSON] № 9920. Цей факт підтверджується також тим, що всі документи [PERSON] знаходяться у Позивача та зберігаються в сімейному архіві: свідоцтво про смерть матері [PERSON] - [PERSON] , його родича - [PERSON] , документи на кв. [ADDRESS] , належну [PERSON] та ін. Після смерті [PERSON] , 26.10.2021 року Позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , було заведено спадкову справу 36/2021. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2022 року № 159/02-31 Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що Позивач не надала нотаріусу документи, що підтверджують факт сумісного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді вкладів, які зберігаються на його карткових рахунках: в ПАТ АКБ ІНДУСТРІАЛБАНК на рахунку № [NUMBER] , в АТ «ОТП БАНК» на рахунку № [NUMBER] , в АТ Комерційний Банк «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] сума коштів невідома. Позивач зазначає, що має право на 1/2 частину вказаних вкладів, як жінка, яка проживала з ним однією сім`єю та вела спільне господарство зі спадкодавцем. Крім того, на праві власності [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого згідно розпорядження від 17.12. 2008 № 1626р. Позивач зазначає, що багато років проживала з покійним [PERSON] однією сім`єю, вела з ним спільне господарство та згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємицею 4 черги. Позивач постійно підтримувала спадкодавця на протязі всього його життя, опікувалась ним, а коли він важко захворів в 2021 році, надавала йому всю необхідну допомогу, тому вважає, що має право на спадкування на рівні із спадкоємцями першої черги. Після смерті [PERSON] , окрім Позивача, заяву про прийняття спадщини подала також [PERSON] та [PERSON] , тому позивач звертається до суду з позовом до відповідачів, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] , з 01 січня 2004 року по день смерті [PERSON] , [INFO] ; визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , грошові кошти, які зберігаються на карткових рахунках на ім`я [PERSON] в ПАТ АКБ ІНДУСТРІАЛБАНК на картковому рахунку № [NUMBER] ; \~ \~ \~ \~ в АТ «ОТП БАНК» на картковому рахунку № [NUMBER] ; в АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» на карткових рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] ; визнати за Позивачем право на 1/2 частину грошових кошти, які зберігаються на карткових рахунках [PERSON] в зазначених банківських установах; змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [PERSON] та надати Позивачу право на спадкування після смерті [PERSON] у першій черзі; визнати за Позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 27.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам по справі строки для подання заяв по суті справи. 06.04.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами ознайомлена, згодна з ними та просить їх задовольнити. 19.04.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання заявлених позивачем вимог, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову [PERSON] . Ухвалою суду від 19.04.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. засвідчену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , від банківських установ- інформацію про наявність рахунків (вкладів) на ім`я [PERSON] з зазначенням суми грошових коштів на рахунках. 05.05.2023 року на адресу суду надійшла витребувана копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 10.05.2023 року від представника відповідача Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надано. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 11.09.2023 року позивач та її представник не з`явились, суду надано письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Згідно раніше наданих пояснень у судовому засіданні, позивач позовні вимоги підтримала, на підставах, викладених у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 11.09.2023 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксації судового процесу технічними засобами, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) містить правовий висновок, згідно з яким вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Отже, підставами для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. На підтвердження факту сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] надано письмові докази, заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом. Судом встановлено, що 21 грудня 1989 року розірвано шлюб між Позивачем [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , яке видане Жовтневим відділом ЗАГС м. Запоріжжя, 21.01.1993 року, актовий запис № 508. 21.09.1985 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , яке видане Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, 21.09.1989 року, актовий запис № 1051. Після розірвання шлюбу ні позивач, ні [PERSON] в інших шлюбах не перебували. Відповідно до довідки ТОВ «Місто для людей» від 03.02.2022 року № 45112, [PERSON] та [PERSON] з 1995 року по 2017 рік проживали та вели спільне господарство в квартирі [ADDRESS] . Згідно акту від 22 січня 2022 року ОСББ «Квітень 2016» за підписом сусідів, засвідчених Головою правління ОСББ «Квітень 2016», [PERSON] з 2018 року по день смерті, по 2021 рік, проживав разом з Позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно рахунку № 275/1 від 17.10.2021 року про ритуальні послуги, Позивач замовила та сплатила ритуальні послуги після смерті [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 27.06.2023 року свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою сім`ї позивача та [PERSON] . З 1984 по 2019 року вони жили однією сім`ю по сусідству зі свідком, разом виховували доньку, ходили разом в магазин. Приблизно у 2018 році сім`я [PERSON] та [PERSON] придбала квартиру в іншому мікрорайоні міста та переїхали туди разом жити, свідок спілкувалась з ними, та їй відомо, що [PERSON] захворів, Позивач за ним доглядала та супроводжувала його у лікарні та коли він від хвороби помер, поховала його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 27.06.2023 року пояснила, що позивач доводиться їй двоюрідною сестрою, Позивач з [PERSON] жили разом однією сім`єю, мають спільну дитину, яку виховували разом з маленького її віку, свідку навіть не було відомо, що шлюб між ними не був зареєстрований. Їй відомо, що приблизно у 1984-1985 роках між ними була сварка, а потім вони стали спільно жити однією сім`єю, не розлучались. Сім`я спочатку мешкала у квартирі по [ADDRESS] , а потім приблизно у 2018 році, після придбання квартири, переїхали у інший мікрорайон міста. Також свідку відомо, що [PERSON] захворів на Covid, від цієї хвороби і помер. Позивач за життя чоловіка піклувалася про нього, здійснювала за ним догляд, після його смерті займалась організацією поховання. Допитана у судовому засіданні 27.06.2023 року свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] з [PERSON] проживали разом спільно однією сім`єю, спочатку разом з батьками позивача в одній квартирі, а після смерті батьків переїхали в інший мікрорайон, поруч зі свідком. Коли [PERSON] захворів, Позивач здійснювала за ним догляд, разом з ним перебувала у лікарні, піклувалась про нього. Також судом досліджені надані позивачем копії документів, які після смерті [PERSON] зберігаються у неї: свідоцтво про смерть матері [PERSON] - [PERSON] , його родича - [PERSON] , правовстановлюючі документи на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , документи на земельну ділянку, яка належала [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен так і в сукупності між собою, суд установив, що позивач із померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено показаннями свідків, які між собою узгоджуються, встановленням даних про те, що ці особи проживали разом в одній квартирі, вели спільне господарство, разом виховували дитину, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про визнання майна спільною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що за життя [PERSON] мав грошові заощадження, що знаходились на карткових рахунках у банківських установах. Відповідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 09.05.2023 року, на ім`я [PERSON] наявні наступні відкриті рахунки: -Картка № [NUMBER] , номер рахунку [NUMBER] , відкритий 10.02.2015 року, залишок коштів 15, 98 грн; -Картка № [NUMBER] , номер рахунку [NUMBER] , відкритий 26.10.2011, залишок коштів 190 грн; -номер рахунку [NUMBER] , відкритий 16.05.2013 року, залишок коштів 72,16 грн. Відповідно до листа АКБ «Індустріалбанк» від 04.05.2023 року на ім`я [PERSON] відкрито рахунок [NUMBER] , до якого прикріплена карта № [NUMBER] , залишок на рахунку станом на 04.05.2023 року складає 13518,07 грн. Враховуючи, що судом встановлено факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до дня смерті [PERSON] , а також час набуття коштів, що знаходяться на рахунках та час їх відкриття, суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти набуті за час спільного проживання та є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позивач має право на 1/2 частину грошових коштів, що знаходиться на банківських рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] у банківських установах, отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про спадкування, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 18.10.2021 року, актовий запис 782. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17.12. 2008 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З інформаційної довідки № 66993652 від 26.04.2021 року вбачається, що заповіти від імені [PERSON] відсутні. Отже, право на спадкування після смерті [PERSON] одержують спадкоємці за законом. З матеріалів спадкової справи № 36/2021 року вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса 26.10.2021 року звернулася відповідач [PERSON] , яка зазначила, що є донькою спадкодавця. Постановою нотаріуса від 26.09.2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , оскільки не надано документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Також, 26.10.2021 року до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась позивач [PERSON] . Постановою від 19.09.2022 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , оскільки нею не надано документів, які би підтверджували факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини та документів, які підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем. 21.09.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою, в якій повідомив, що є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , пропустив строк для прийняття спадщини та має намір звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції 26.02.2003 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2023 року, яке набрало законної сили 08.05.2023 року задоволено позов [PERSON] , визначено йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. 17.05.2023 року заява [PERSON] про прийняття спадщини отримана приватним нотаріусом та долучена до спадкової справи № 36/2021, заведеної після смерті [PERSON] . Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до дня смерті [PERSON] , тобто проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, Позивача [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у відповідності до вимог закону, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] , спадщину прийняли 2 спадкоємці за законом: спадкоємець першої черги за законом [PERSON] та спадкоємець четвертої черги за законом [PERSON] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовим розглядом встановлено, що позивач довела належними і допустимими доказами наявність юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї виникло право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем, тривалий час опікувалась ним та надавала допомогу під час його хвороби, що підтверджується пояснення допитаних у судовому засіданні свідків, медичними документами. Зазначені обставини визнаються відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Виходячи з наведених обставин суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги. Вирішуючи вимоги про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна у вигляді квартири [ADDRESS] , суд враховує, що після смерті спадкодавця спадщину прийняли 2 спадкоємці за законом - Позивач та Відповідач, а також положення ч.1 ст. 1267 ЦК України, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, і приходить до висновку, що позивач має право на отримання у власність 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] . Беручи до уваги, що постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, її спадкові права підлягають захисту в судовому порядку. Па підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено, що позов [PERSON] пред`явлено до трьох відповідачів, а спадщина прийнята лише відповідачем [PERSON] , суд вважає неналежними відповідачами у справі Запорізьку міську раду та [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до них, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial