Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 27795,70 гривень заборгованості за кредитним договором № 903389999 від 23 серпня 2019 року. Вимоги обґрунтовано тим, що указаний кредитний договір [PERSON] уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу від 03 грудня 2019 року № 28/1118-01, а в подальшому до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу від 20 жовтня 2022 року № 20102022. Свої грошові зобов`язання за цим кредитним договором відповідач не виконала ні перед первісним кредитором, ні перед новими кредиторами після відступлення права вимоги первісним кредитором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем як новим кредитором становить 27795,70 гривень, з яких: 10830 грн заборгованості за основною сумою боргу, 16965,70 грн заборгованості за відсотками, при цьому з моменту отримання права вимоги до відповідача позивач не нараховував жодних штрафних санкцій. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 червня 2023 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримала 08 липня 2023 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 26 червня 2023 року, з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Із договору № 903389999 від 23 серпня 2019 року вбачається, що він укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] як позичальником. Предметом цього договору є надання товариством позичальнику кредиту без конкретної споживчої мети в сумі 10830,00 гривень строком на 30 днів під 251,85% річних в розрахунку 0,69% від суми кредиту за кожний день користування. Відповідно до додатку № 1 сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 2241,90 гривень (п.п.1.1-1.6 Договору). За змістом пункту 4.4. Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, у ньому боржником зазначена [PERSON] , яка має заборгованість за кредитним договором № 903389999 в загальній сумі 27795,70 гривень, з яких: 10830,00 гривень заборгованість по основному боргу, 16965,70 гривень - заборгованість за відсотками. Аналогічна сума заборгованості за кредитним договором № 903389999 відображена у зробленому позивачем розрахунку заборгованості. Окрім указаних договорів, до позову долучено статутну документацію ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс». Згідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). За обставинами, наведеними у позовній заяві, кредитний договір № 903389999 від 23 серпня 2019 року, заборгованість за яким є предметом цього позову, був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало своє право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», яке, у свою чергу, передало вказане право вимогу позивачу - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Всупереч вище наведеним вимогам матеріального і процесуального права позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 10830,00 гривень шляхом відкриття на ім`я відповідача рахунку із балансом відповідної суми кредитних коштів або ж перерахування цієї суми коштів на уже відкритий на ім`я відповідача в іншому банку рахунок або ж видачі кредитних коштів в касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Також позивач не надав банківської виписки із рахунку відповідача, із якої можна було б встановити як факт зарахування кредитних коштів, так і їх використання відповідачем, а також наявності у неї заборгованості за цим кредитом. Крім того позивач не надав доказів укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 903389999 від 23 серпня 2019 року. Сам же витяг з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, де боржником значиться відповідач і зазначений номер кредитного договору № 903389999, з достовірністю не ідентифікує їх як сторону позичальника та предмет саме того договору, що укладався із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». У зв`язку із цим у суду відсутні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 903389999 від 23 серпня 2019 року, укладеного останньої із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначене, у свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем порушення його майнових прав, а відтак і наявності у нього права на подання цього позову до відповідача. Сам же по собі факт неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не прирівнюється до визнання позову як процесуальної позиції та не вказує на визнання відповідачем обставин, якими обґрунтовується позов, в розумінні положень ч.1 ст.82 ЦПК України, яка визначає підстави для звільнення від доказування. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed