Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне: 02 липня 2016 року, позивачка [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що 02 липня 2016 року виконкомом Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області складено відповідний актовий запис №10 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Позивачка вказує, що на даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично не існують. З відповідачем шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вони втратили почуття любові один до одного, що призвело до розпаду сім`ї, проживають окремо. Їхні відносини не складались, постійно виникали розбіжності, сварки. Спільне проживання з відповідачем є неможливим. По сьогоднішній день вони не підтримують сімейних відносин, шлюб між ними існує лише формально. Вказує, що у їхніх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Продовження таких шлюбних відносин суперечить моїм інтересам. Збереження таких шлюбних відносин є порушенням моїх прав. При реєстрації шлюбу нами було обрано прізвище [PERSON] . Згідно ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу бажаю залишити своє шлюбне прізвище [PERSON] . Донька [PERSON] проживає разом позивачкою. З моменту припинення спільного проживання, відповідач взагалі не цікавився донькою, не утримував, участі у вихованні не брав. Між сторонами відсутня домовленість про утримання доньки та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду. Відповідач офіційно працює, отримує стабільний дохід. Враховуючи наведене, просить суд шлюб, укладений між мною [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02.07.2016 року виконкомом Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №10 - розірвати. Строк для примирення сторонам не надавати, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від її представника адвоката Суязової Г.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю, що стягнення аліментів просив задовольнити аліменти у розмірі його доходів. Судове засідання у справі було призначене на 21.09.2023 року на 13 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 02 липня 2016 року, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 02 липня 2016 року складено відповідний актовий запис №10 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі в позивачки та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно паспорту громадянки України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Виконкому Великодобронської сільської ради [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує\~позивачка, що вони з відповідачем втратили почуття любові один до одного, що призвело до розпаду сім`ї, проживають окремо. Їхні відносини не складаються, постійно виникають розбіжності, сварки. Спільне проживання з відповідачем є неможливим, шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися, фактичне проживання однією сім`єю, збереження сім`ї та примирення є неможливим, фактично сім`я припинила своє існування. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивачка самостійно забезпечує дитину, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання. Зі змісту статті 55\~Сімейного кодексу\~України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~8\~Закону\~України «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст.\~150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст.\~155\~Сімейного кодексу\~України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1\~ст. 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітнім сином, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалася позивач, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст.\~180\~СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років \~2\~272\~грн., для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум становить 2 833 грн., мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 27.04.2023 року, то в силу вимог ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 105, 110, 112, 181, 182, 184\~Сімейного\~кодексу\~України та,

Outcome: partial