Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. 12 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено Кредитний договір №080/02/2014/0312, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 143185,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 16,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11 лютого 2021 року. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір застави, згідно з умовами якого заставним майном виступав автомобіль марки PEUGЕOT, модель 2008, 2013 року випуску, державний номерний знак: державний номерний знак: [NUMBER] . У зв`язку з порушенням умов кредитного договору та неналежним виконанням зобов`язань, ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором. Рішенням вказаного суду від 12 липня 2018 року по цивільній справі №225/4580/18 позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк» задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №080/02/2014/0312 від 12 лютого 2014 року в загальному розмірі 170903,65 грн, до складу якої увійшла: -заборгованість тілом кредиту в сумі 143184,35 гривень; -заборгованість за нарахованими процентами за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 в сумі 27719,30 гривень. 20 грудня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження», у зв`язку із виплатою боржником [PERSON] суми боргу. В подальшому рішення суду було переглянуто Дніпровським апеляційним судом. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду 23.12.2022, заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 листопада 2018 року скасовано в частині стягнення з\~\~ [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка «Укргазбанк» процентів за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 рік в розмірі 27719,30 грн та відмовлено в цій частині позовних вимог. У зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 88603,16 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача штраф за невиконання ним умов договору застави щодо страхування предмету застави у розмірі 111991,13 грн. та судові витрати. Провадження у справі відкрито 20.06.2023. Ухвалою від 14.09.2023 заяву про зміну предмету позову залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав частково, просив стягнути з відповідача заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України, з урахуванням суми заборгованості яка визначена постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2022, за період з 22.08.2018 по 20.12.2021 3 % річних в сумі 14310,66 грн., інфляційні витрати 34489,06 грн., а всього на суму 48799,72 грн. Крім того, наполягає на позовних вимогах в частині стягнення з відповідача штрафу за невиконання договору застави щодо страхування предмету застави в сумі 111991,13 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову, оскільки відповідач дізналася про існування судового рішення про стягнення з неї на користь банку заборгованості лише 20.12.2021 та цього ж дня одразу сплатила всі визначені судовим рішенням кошти. Представник відповідача вважає, що оскільки строк кредитування був змінений у зв`язку із поданням позову до суду, у банку відсутнє право нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування. Оскільки відповідач\~має реєстрацію\~в м.\~Донецьку,\~тобто на\~тимчасово окупованій\~території,\~та стягнення\~штрафу за\~невиконанням умов\~договору застави\~є неправомірним\~у відповідності\~до ст.\~2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669, яким \~встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Представник відповідача вважає, що оскільки банк достроково звернувся із вимогами про погашення заборгованості за кредитом, чим змінив строк кредитування та заборгованість яка визначена судовим рішення була погашена, кредитний договір та похідний від нього договір застави припинили свою дію. Після закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним погашенням боргу відповідач звернулася до банку про зняття обтяження з рухомого майно. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.03.2023 обтяження з заставного майна транспортного засобу знято, та був встановлений факт припинення договору застави. Крім того, представником відповідача заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Представником позивача надані додаткові пояснення щодо строку позовної давності, а саме у зв`язку із введенням карантину з 12.03.2020 банк не пропустив строк для звернення до суду із вищезазначеними вимогами. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку їх доводам і наданим ними доказам, приходить до наступних висновків. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора. З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено Кредитний договір №080/02/2014/0312, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 143185,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 16,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11 лютого 2021 року. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір застави, згідно з умовами якого заставним майном виступав автомобіль марки PEUGЕOT, модель 2008, 2013 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 липня 2018 року по цивільній справі №225/4580/18 позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк» задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №080/02/2014/0312 від 12 лютого 2014 року в загальному розмірі 170903,65 грн, до складу якої увійшла: -заборгованість тілом кредиту в сумі 143184,35 гривень; -заборгованість за нарахованими процентами за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 в сумі 27719,30 гривень. 20 грудня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»\~- у зв`язку із виплатою боржником [PERSON] суми боргу. Постановою Дніпровського апеляційного суду 23.12.2022, заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 листопада 2018 року скасовано в частині стягнення з\~\~ [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка «Укргазбанк» процентів за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 рік в розмірі 27719,30 грн та відмовлено в цій частині позовних вимог. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем грошового зобов`язання встановленого судовим рішенням. За змістом положень частини першої статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК\~України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16. Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі № 225/4580/18, яке частково скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2022 року в частині стягнення відсотків, підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором кредиту № 080/02/2014/0312 від 12 лютого 2014 року. Суд, врахувавши на підставі положень частини четвертої статті 82 ЦПК України преюдиційні обставини, встановлені\~\~судовими рішеннями, дослідивши наявні у справі докази прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, дійшов висновку про наявність у позивача, відповідно до\~статті 625 ЦК України, права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Рішення суду остаточно виконано відповідачем 20.12.2021, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно із долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості,заборгованість з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми (заборгованість по кредиту 143185 грн.) наступна: заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних)-14310,66 грн., інфляційні витрати за період з 22.08.2018 по 20.12.202134489,06 грн. Правильність розрахунку перевірена судом, представником відповідача правильність розрахунку не спростовувалась. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу за договором застави, суд зазначає наступне. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» 12.02.2014 було укладено договір застави, згідно з умовами якого заставним майном виступав автомобіль марки PEUGЕOT, модель 2008, 2013 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] . Згідно з умовами вказаного договору встановлено, що відповідач зобов`язаний на період дії цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок, яка згідно п. 2.3 договору застави становить 204550грн., та надати банку копію договору страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за договором страхування. Звертаючись до суду позивач вказував, що позичальник порушив ці умови договору застави, підтвердження страхування майна, що є предметом застави, банку не надав. Тому банк, враховуючи умови п.п.3.3, 4.2 договору застави, просив стягнути з відповідача штраф за порушення умов договору щодо обов`язкового страхування предмету застави в розмірі 111991,13 грн., з квітня 2017 по лютий 2023 (204550 грн.(заставна вартість предмету застави ) х 1,5%)+ ((204550 грн. х0,75 %)х71). Не погоджуючись із вказаними вимогами представником позивача посилався на ч.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014. Разом з тим, суд зазначає, що дійсно Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014 року\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів в зоні АТО. Однак, позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги не порушеннями відповідачем умов кредитного договору, що потягнули виникнення заборгованості за кредитом, а іншими нормами матеріального права і умовами договору застави, які передбачають обов`язок позичальника страхувати предмет застави незалежно від виконання умов кредитного договору, або їх порушення. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог законодавства, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, враховуючи, що \~Закон України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~№1669\~від 02.09.2014\~року не регулює правовідносини щодо обов`язку страхування заставного майна між сторонами, тому на користь банку з відповідача підлягає стягненню сума штрафу в розмірі 111991,13 грн. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо встановлення факту припинення договору застави судовим рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року у справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про зняття обтяження з майна та стягнення коштів, оскільки вказане судове рішення не набрало законної сили у зв`язку з переглядом апеляційної інстанцією (ухвала про відкриття від 04.09.2023 справа №\~\~760/7262/22). Судом встановлено, що дійсно строк договору кредитування, укладеного між сторонами, закінчився у лютому 2021, а договір застави діє до повного виконання зобов`язань забезпечених заставою, проте закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. (ч.4 ст. 631 ЦК України). Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів Українивід 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження№ 61-5238св22). Отже, строк позовної давності не сплив, а був продовжений на строк дії карантину до 30.06.2023. З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved