Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

31 липня 2023 року до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю із Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.12.2017 року за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Боярка, по вулиці Білогородська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , яка керувала автомобілем Hyndai, д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2018 р. у справі №369/164/18 [PERSON] визнано винною за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі №369/2353/18 було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: - стягнуто з [PERSON] на користь Позивача на відшкодування завданої матеріальної шкоди 165 497,35 грн., судового збору 1654,97 грн. Рішення набрало законної сили 29.07.2019 року. Одночасно з подачею позову до суду у березні 2018 р. Позивачем була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Відповідача. Серед переліку майна зазначалось нежитлове приміщення загальною площею 47,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Приміщення придбане згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2015 р. Підставою для забезпечення позову було те, що Відповідач категорично не бажала вирішити питання відшкодування шкоди в добровільному порядку про свідчили її дії, зокрема: зняття з реєстраційного обліку автомобіля Hyndai, д.н.3. [NUMBER] . Позивач обґрунтовано вважав, що це може утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2018 р. в задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову було відмовлено. 29.03.2018 р. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . На підставі Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі №369/2353/18 було видано виконавчий лист віл 22.11.2019 р. Оскільки в добровільному порядку Відповідач не бажала виконувати рішення суду про відшкодування шкоди, Позивач звернувся до приватного виконавця Коновалова О.С., яким до серпня 2021 р. було стягнуто зі [PERSON] в примусовому порядку 8797,86 грн. В подальшому виконавчий лист було повернуто Позивачу за його заявою. 11.08.2021 р. Позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. із заявою про примусове виконання виконавчого листа від 22.11.2019 р. 11.08.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження (ВПП [NUMBER]) про стягнення зі [PERSON] 158 354,46 грн. Отже, виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі №369/2353/18 про стягнення завданої матеріальної шкоди відбулось лише 03.03.2023 р., що призвело до знецінення коштів та втрат Позивача, зумовлених інфляційними процесами. Як видно з вищевикладеного [PERSON] мала можливість відшкодувати завдану Позивачу шкоду, однак навмисно ухилялась від виконання рішення суду, що підтверджується фактом відчуження нерухомого майна. Таким чином, очевидним є факт відчуження нежитлового приміщення з метою ухилення звернення стягнення на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене Позивач звертається до суду та просить стягнути з Відповідачки на його користь 72 700,90 грн. - інфляційних втрат, 16 644, 69 грн. - 3% річних та судові витрати. Ухвалою суду від 02.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідач повідомлялась належним чином за допомогою направлення судових документів за адресою реєстрації, рекомендоване повідомлення повернулось з відміткою про успішне вручення, відзиву відповідач не надала. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд в свою чергу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2018 р. у справі №369/164/18 [PERSON] визнано винною за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як слідує із вказаної постанови, 18.12.2017 року за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Боярка, по вулиці Білогородська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , яка керувала автомобілем Hyndai, д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі №369/2353/18 було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: - стягнуто з [PERSON] на користь Позивача на відшкодування завданої матеріальної шкоди 165 497,35 грн., судового збору 1654,97 грн. На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 року у справі №369/2353/18 було видано виконавчий лист від 22.11.2019 року. 11.08.2021 року Позивач звернувся до приватного виконавця Коновалова О.С., яким до серпня 2021 р. було стягнуто зі [PERSON] в примусовому порядку 8797,86 грн. із заявою про стягнення залишку боргу на його користь. 11.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] про стягнення зі [PERSON] - 158 354,46 грн. В матеріалах справи наявні платіжні доручення про перерахування в порядку виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. на користь [PERSON] різними платежами, в загальній сумі 158 354,46 грн., рішення виконане повністю 03.03.2023 року. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Оскільки відповідачка мала невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, то за весь час прострочення його виконання є правомірним нарахування 3 % річних і втрат від інфляції. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат, що поданий позивачем та стягує кошти в межах заявлених вимог в розмірі 72 700,90 грн. за період з 29.07.2019 р. по 03.03.2023 р. Також, суд вважає обґрунтованим розрахунок 3% річних, що поданий позивачем та стягує кошти в межах заявлених вимог в розмірі 16 644,69 грн. за період з 29.07.2019 р. по 03.03.2023 р. У позові позивач також просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, однак суму таких витрат не вказує. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Матеріали справи містять Договір №22/03/2023 про надання правничої (правової) допомоги, Додаткову угоду №1 до Договору №22/03/2023 про надання правничої (правової) допомоги від 22.03.2023 року, у якій сторони узгодили тарифи окремих послуг з правничої допомоги. Проте, суду не надано доказів на підтвердження факту надання правової допомоги позивачу, обсягу таких послуг і їх вартості. Так, відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1, остаточний розмір витрат на правничу допомогу визначається в Акті наданих послуг, однак такий акт позивачем суду не надано. Доказів сплати правничої допомоги матеріали справи також не містять. Тому, витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: approved