Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КП «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання і водовідведення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але плату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, і тому за період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2022 року утворилася заборгованість в сумі 45 477 гривень 15 копійок. Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб проживаючих за вказаною адресою. Комунальне підприємство "Водоканал" надає воду і здійснює прийняття стоків в комунальну каналізацію споживачам м.Запоріжжя. Абоненти - громадяни несвоєчасно вносять оплату за спожиту воду і надані послуги водовідведення, що призводить до неможливості належного, своєчасного і якісного забезпечення всіх верств к населення, підприємств, установ і організацій вказаними послугами. В результаті КП "Водоканал" не має нагоди своєчасно розрахуватися за своїми зобов`язаннями, що приводить до значного зростання кредиторської і дебіторської заборгованості. Позивач скористався своїм правом та подав позов до відповідачів з вимогою про стягнення заборгованості з оплати за централізоване водопостачання і водовідведення. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2023 року позовну заяву прийнято до свого провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 07 березня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Крамаренко А.А., через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що проти позову заперечують. По-перше. Згідно до наданої позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , облікується за [PERSON] . Також вказано, що зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Тобто, відносно [PERSON] , позивач не надав жодних доказів того, що останній там зареєстрований та мешкає, але вказав його як відповідача. По-друге. Позивач надав розрахунок боргу за період часу з 01.10.2014 року по 31.10.2022 року. Тобто за вісім років. Що суперечить встановленого законом строку позовної давності у три роки. Тому відповідач заявляє про застосування судом строку позовної давності. По-трете. Взагалі, розрахунок заборгованості складено не вірно, з помилками, а саме. Не зрозуміло, на підставі якого рішення, позивач вказав у розрахунку заборгованості наступне: «заборгованість за рішенням суду № 333/960 на суму 24925,41 грн. за період 01.04.2001 р. - 30.09.2014 р. погашена в повному обсязі 3027,65 грн.». Тобто позивач посилається на якесь судове рішення, але не надав його до позову. Тому не можливо з`ясувати, чи стосуються воно відповідачів по заявленому позову. Також, якщо виходити з твердження позивача, що заборгованість за рішенням суду погашена в повному обсязі, то знову не зрозумілі дії позивача, по зарахуванню сплачених відповідачами коштів в погашення заборгованості за рішенням суду, а саме: - 06.2020 року 200,00 грн.; - 09.2020 року 100,00 грн.; - 10.2020 року 100,00 грн.; - 12.2020 року 100,00 грн.; - 02.2021 року 100,00 грн.; - 03.2021 року 100,00 грн.; - 05.2021 року 100,00 грн.; - 07.2021 року 100,00 грн.; - 08.2021 року 400,40 грн.; - 10.2021 року 110,30 грн.; - 11.2021 року 100,00 грн.; - 01.2022 року 100,00 грн.; - 02.2022 року 100,00 грн.; - 04.2022 року 100,00 грн.; - 05.2022 року 100,00 грн.; - 07.2022 року 200,00 грн.; - 08.2022 року 100,00 грн.; на загальну суму 2210,70 грн. Тобто на підставі якого рішення суду - хто відповідачі, яка сума, за який період, позивач відносив оплату за послуги не зрозуміло. В-четвертих. Позивач не надав жодного документу на підтвердження того, які роботи ним виконувалися щомісячно, надавалися послуги з центрального водопостачання та водовідведення - в якому об`ємі, кількості, якої якості та інше. Позивач подав позов за строком позовної давності, без відповідних доказів про належне надання відповідних послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за попередні роки. Посилається у позові на якість судові рішення, але не долучив їх до позовної заяви та не надав суду. Відповідно така позовна заява задоволенню не підлягає. Також представником відповідача було заявлено заяву про застосування позовної заяви, оскільки позивачем було пропущено, та невчасно подано позовну заяву. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 квітня 2023 року було визнано явку представника позивача обов`язковою. 03 травня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення. У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи зазначені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Крамаренко А.А., заперечував, щодо задоволення заявлених позовних вимог, просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в попередніх судових засіданнях заперечував, щодо заявлених позовних вимог, просив відмовити у їх задоволені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду був повідомленний своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи надано не було. Відзив на позову заяву не надано. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, дослідивши відзив на позовну, додаткові пояснення представника позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відносини з приводу надання фізичним особам послуг з постачання питної води та водовідведення регулюються ст.ст. 19 - 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Постачання фізичним особам питної води та водовідведення за загальним правилом має здійснюватися на підставі договору про надання цих послуг. Разом з тим, фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, ч.1-2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до статті 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» державна політика у сфері питної води та питного водопостачання базується на принципах: науково обґрунтованого нормування якості питної води, нормативів її споживання та формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання; додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у цій сфері тощо. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат та повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання та водовідведення. Статтею 6 Закону України від 3 грудня 1990 року № 507-ХІІ «Про ціни та ціноутворення» (далі - Закон № 507-ХІІ) передбачено, що крім вільних цін і тарифів у народному господарстві застосовуються також державні фіксовані та регульовані ціни. При цьому застережено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів, послуг, за винятком тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів (стаття 7 зазначеного Закону). Стаття 9 Закону № 507-ХІІ визначає, що державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 28 Закону № 280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Послуги з централізованого водопостачання і водовідведення відносяться до комунальних послуг. Частиною першої статті 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг, які затверджують органи місцевого самоврядування, визначає Кабінет Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи /а.с. 12,13,13 зв./, та являються споживачами послуг з водопостачання і водовідведення, особовий рахунок, № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2 статуту комунального підприємства «Водоканал», затвердженого 06.03.2018 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень На підставі пункту 3.1 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від жовтня 1999 року, начальник управління житлового господарства передав функції по збору платежів від населення, що мешкає в житлових будинках комунальної власності, державному комунальному підприємству «Водоканал». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відносини з приводу надання фізичним особам послуг з постачання питної води та водовідведення регулюються ст.ст. 19 - 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Послуги з централізованого водопостачання і водовідведення відносяться до комунальних послуг. Постачання фізичним особам питної води та водовідведення за загальним правилом має здійснюватися на підставі договору про надання цих послуг. Відповідно ч. 4 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Рішення Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є самоврядування, який с обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та е акт органу місцевого підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та споживачами по водопостачанню та водовідведенню, а відтак і по сплаті вищевказаних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного Кодексу України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань. Дана позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 20.04.2016р. у справі № 6-2951цс15, в якій зазначено, що відсутність договору з позивачем не позбавляє обов`язку оплатити надані послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частин 1, 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір B інтересах споживача. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що с публічним договором приєднання. 04.02.2022 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022 р. «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 р. № 690» на законодавчому рівні була введена в дію нова затверджена форма типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання. Згідно вимог Закону, публічний договір 3 власником (співвласником, користувачем) об`єкту нерухомого майна, розташованого у багатоквартирному будинку вважається укладеним протягом 30 днів з дня опублікування тексту на офіційному веб- сайті КП «Водоканал», яке відбулося 01.03.2022р. Таким чином, з 01.04.2022р. між КП «Водоканал» споживачами багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] укладено індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання. Отже, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 45 477 гривень 15 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення /а.с. 3-5, 80-84/ та довідковою по особовому рахунку. /а.с. 6/ Щодо твердження представника відповідача, що представником позивача було невірно зроблено розрахунок заборгованісті, оскільки відповідачаит періодично було сплачено суми заборгованості. Але позивач на свій розсуд відносив зазначені оплати в погашення боргу за попереднім судовим рішенням. То суд зазначає наступне, оскільки враховуючи наявність судового наказу про стягнення вартості послуг, позивачем правомірно було зараховано сплачені суми в рахунок оплати послуг за попередні періоди, оскільки відповідачами при оплаті не було здійснено застереження щодо періоду, за який здійснюється сплата коштів. У разі відсутності в платіжному документі застереження щодо періоду, за який здійснюється сплата коштів та за наявної заборгованості, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири - споживач послуг зобов`язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла. Крім того, ст. ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. Недотримання відповідачами вимог закону щодо обов`язкового укладення договору із водопостачання не звільняє їх від обов`язку сплати отриманих послуг, від яких вони не відмовлялися і які надавалися їм водопостачальником у централізованому порядку. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Отже, виходячи із загального правила обчислення позовної давності, позивач кожного 21 числа місяця, наступного за тим, у якому було спожито послуги, вже був обізнаним про те, чи здійснив споживач оплату цієї послуги, а тому саме з цього часу у нього виникало право на витребування цієї заборгованості. З позовом до суду КП «Водоканал» звернулось 05 січня 2023 року, тому за загальним правилом в межі позовної давності входить період з 05 січня 2020 року по 05 січня2023 року, у якому заборгованість розрахована станом на 31 жовтня 2022 року. Проте, при вирішенні питання щодо спливу позовної давності за інший період заборгованості, тобто яка виникла до 05 січня 2020 року, слід враховувати також інше чинне законодавство. Так, 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020 року), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину, введеного в Україні задля запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Зокрема, внесеними до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу змінами було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими. Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості за березень 2017 року - 31 жовтня 2022 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову КП «Водоканал» 05 січня 2023 року та продовжено в Україні до 30 квітня 2023 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягала стягненню з відповідача. Визначаючи її розмір, суд за табличним розрахунком позивача встановив, що у період з березня 2017 року по серпень 2021 року заборгованість склала 23 919 гривень 90 копійок. Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних положень ЦК України, вкладається період з 01 березня 2017 року по жовтень 2022 року включно, а борг у цьому періоді становить 34 249 гривень 18 копійок. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦК України, взявши до уваги письмову заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення в сумі 45 477 гривень 15 копійок за період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2022 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі - Комунальне підприємство «Водоканал» сплатило судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 2 148 гривень 00 копійок /а.с. 1/, у зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, наявна заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial