Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Адвокат Березіна Світлана Геннадіївна за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.09.2006 сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . З перших днів подружнього життя мали дружню сім`ю, засновану на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувалися. У 2018 році позивач зверталася до Подільського районного суду міста Києві з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, але 26.06.2019 Подільським районним судом міста Києві було винесено ухвалу, якою було прийнято відмову позивача від позову та закрито провадження у справі. Позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києві з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу з підстав скоєння останнім неодноразового домашнього насильства по відношенню до неї. Погіршення протягом останніх років спільного подружнього життя та факти домашнього насильства з боку відповідача, призвели до припинення шлюбних відносин. На даний час позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Спорів про поділ спільного майна та матеріального утримання їх спільної дитини немає. Дитина проживає разом з позивачем. Просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.09.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №765 та залишити її прізвище. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та судова повістка про виклик до суду, які повернулися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 16.03.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і здійснення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 02.09.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.09.2006. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №758/3178/18 було прийнято відмову [PERSON] від позову до [PERSON] про розірвання шлюбу та закрито провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу з підстав скоєння [PERSON] неодноразового домашнього насильства по відношенню до неї. Натомість, закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Як вбачається з копії термінового заборонного припису стосовно кривдника від 04.12.2021, [PERSON] винесено терміновий заборонний припис у зв`язку зі скоєння ним домашнього насильства відносно його дружини [PERSON] строком на три доби із застосуванням заходу - заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входу та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та зобов`язання залишення місця проживання (перебування) постраждалої особи. Також відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника від 20.02.2023, [PERSON] винесено терміновий заборонний припис у зв`язку зі скоєння ним домашнього насильства відносно його дружини [PERSON] строком на десять діб із застосуванням заходу - заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та залишення місця проживання (перебування) постраждалої особи. Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.04.2023 по справі №752/4095/23 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу за вчинення 19.02.2023 за адресою: [ADDRESS] , домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини [PERSON] (буянив, словесно ображав, погрожував, принижував), у результаті чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, вважає, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство між подружжям не ведеться, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, неодноразове скоєння відповідачем домашнього насильства по відношенню до позивача, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. З урахуванням приписів ч.1 ст.113 СК України позивач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися тим прізвищем, яке вона отримала при його реєстрації, про що окремо судове рішення не ухвалюється. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1073,60 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До позовної заяви долучено копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28.02.2023 №0026683. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суду не було надано копії договору про надання юридичних послуг №28.02.2023 від 28.02.2023, який би визначав порядок визначення вартості, оплати послуг, наданих адвокатом, та/або їх розмір. Також суду не був наданий детальний опис робіт із визначенням витраченого часу та вартості кожної складової наданої послуги окремо та належні докази оплати позивачем цих витрат на підставі укладеного договору від №28.02.2023 від 28.02.2023. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правову допомогу. Таким чином, загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 1073,60 грн.

Outcome: approved