Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Вдовіченко О.Л. звернувся до суду з позовом та позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2009 р. [PERSON] перебувала в фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . У вересні 2016 р. [PERSON] була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.11.2017 по теперішній час. Відповідно до даних паспорта [PERSON] вона також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.09.2018. У зв`язку з цим просить суд поділити між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно, набуте ними під час проживання однією сім`єю не перебуваючи в шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, а саме, придбану [PERSON] квартиру [ADDRESS] , наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в частині 1/2 без реального поділу квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вдовіченко О.Л. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Потураєв С.В. заперечували проти позову про поділ квартири та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , адже вказану квартиру відповідачу придбав його батько [PERSON] , який надав для цього свої кошти, фактично подарував сину кошти для придбання квартири. Тому просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була сусідкою [PERSON] та [PERSON] , вони проживали як одна сім`я, з приводу придбання ними квартири їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] вже давно проживали разом, їй відомо, що вони купили квартиру за чиї кошти вона не знає, однак ремонт робили разом. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком [PERSON] та вирішив придбати йому квартиру. Гроші на квартиру давав він 7000 доларів США та його донька 12000 доларів США. При оформленні квартири були присутні: він, його син, невістка і колишні власники квартири. Гроші за квартиру він особисто передавав продавцям. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є донькою продавців квартири [ADDRESS] . Гроші за придбання квартири давав [PERSON] . Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.11.2017 по теперішній час (а.с. 13). Відповідно до даних паспорта [PERSON] , вона також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.09.2018 (а.с. 10). 16.11.2016 [PERSON] була придбана квартира у [PERSON] та [PERSON] , розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). В абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У ч. 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити який обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)). Однак позивачем не ставиться у вимогу встановлення факту проживання однією сім`єю не перебуваючи в шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх досліджених судом обставин справи, наведених сторонами доводів та доказів, допитавши свідків, На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про поділ спільного майна, адже в суду відсутні підстави вважати встановленим та доведеним факт придбання квартири за спільні кошти, крім того, як вже зазначалося раніше, для визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, однак позивачем не ставиться у вимогу встановлення факту проживання однією сім`єю, іншим рішенням це також не встановлено. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed