Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

17 травня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому будинку, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та проживання в квартирі [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.1996 року власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] . У вказаній квартира до теперішнього часу зареєстрований [PERSON] , що є онуком позивача та який там не проживає з 2019 року, оскільки 07 серпня 2019 року виїхав до Росії. Білгород-Дністровський ЦНАП було здійснено зняття з реєстрації, однак згідно повідомлення про скасування декларування /реєстрації/ зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи скасовано зняття зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , через відсутність військово-облікової документації. Знаходження не проживаючого онука в квартирі, що належить позивачу не дає можливості отримувати субсидію на комунальні послуги, чим порушуються права та законні інтереси позивача. З урахуванням наведеного, вона і звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії 22 травня 2023 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито с призначенням її підготовчого розгляду. 22 червня 2023 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити, проти винесення рішення не заперечує. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не сповістив. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, за наявними матеріалами справи. Зі згоди представника позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою від 18 вересня 2023 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.1996 року власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] . /а.с. 8-9/ У вказаній квартира до теперішнього часу зареєстрований [PERSON] , що є онуком позивача та який там не проживає з 2019 року, оскільки 07 серпня 2019 року виїхав до Росії. /а.с.6- 7/ Білгород-Дністровський ЦНАП було здійснено зняття з реєстрації, однак згідно повідомлення про скасування декларування /реєстрації/ зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи скасовано зняття зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , через відсутність військово-облікової документації./а.с. 10/ Знаходження не проживаючого онука в квартирі, що належить позивачу не дає можливості отримувати субсидію на комунальні послуги, чим порушуються права та законні інтереси позивача. Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду Частиною першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У системному аналізі статей\~383,\~391 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України, а також ст.\~71,72 ЖК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей\~405,406 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. 24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у\~статті 71 ЖК України\~строки. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. У ч.2 ст.7 Закону України\~Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України\~Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою протягом останніх чотирьох років, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому будинку. На підставі викладеного та

Outcome: approved