Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

18 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання договору недійсним. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та [PERSON] не було укладено Договір № 35373-OWNCASH від 08 серпня 2014 року, згідно з яким [PERSON] не отримував кредитні кошти. Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір про відступлення права вимоги. У квітні 2014 році [PERSON] був втрачений паспорт, про що позивач вчасно повідомив правоохоронні органи, проте знайти документи та встановити особу, яка здійснила правопорушення, не вдалося. Кредит, як вказано було надано у серпні місяці 2014 року, на підроблені документи. Зауважує, що на той момент в позивача не було паспорту та новий йому видали 03 вересня 2014 року. Вказує, що неодноразово була написана заява в правоохоронні органи України, на що не було надано відповіді. Позивач вважає, що у діях осіб, які використали його дані для отримання кредитних коштів, міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190, ст. 22, ст. 355 Кримінального Кодексу України. Зазначає, що на сьогоднішній день Кредитор нарахував заборгованість за Договором № 35373-OWNCASH від 08 серпня 2014 року, у розмірі 20 148, 00 грн. Однак позивач вважає, що вказаний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст.ст. 11, 18 цього закону. Також переконаний, що форма та зміст кредитного договору не відповідає вимогам, встановленим ст.ст.638, 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в заяві позичальника відсутні умови, які повинні бути в кредитному договорі. Вважає, що до спірного договору включені несправедливі умови, наслідком застосування яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду. Позивач вважає, що Кредитний договір, який не був укладений між мною, позивачем та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» №35373-OWNCASH віл 08 серпня 2014 року є таким, що порушує права позивача як споживача, та підлягає визнанню нікчемним з наступних підстав Звертає увагу суду на те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансових платежів, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Позивач вказує, що він не підписував Кредитний договір №35373-OWNCASH від 08.06.2014 року, а на Заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг стоїть не його підпис. Вважає, що паспортні дані про позивача стали відомі ПАТ «КРЕДОБАНК» тому що [PERSON] втратив свій паспорт громадянина України. Викладені фактичні обставини, на думку позивача, свідчать, що спірний договір позивач не підписував, а тому цей договір є повністю підробкою, та є неналежними і недостовірними. Поряд з цим вказує, що одночасно у справі фактичні обставини встановлюють, що спірний правочин був підписаний з порушенням закону, а саме: правочин містить підроблений підпис невідомої особи, договір не був підписаний стороною Відповідача. На переконання позивача, спірний договір не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки було порушено порядок укладання між сторонами договору. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання договору недійсним. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Кредобанк». Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом осіб. 25.08.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просив відмовити в задоволенні позову. При цьому відповідач зазначав, що у позові оспорюється кредитний договір, сторонами якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» (кредитор) і [PERSON] (позичальник). Натомість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є третьою особою по відношенню до даної угоди, у якої є опосередковане відношення до оспорюваного правочину. Наголошує, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не є суб?єктом спірних матеріально-правових відносин (не є стороною кредитного договору). ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звертає увагу суду на те, що даний правочин був укладений між ТОВ ПАТ «КРЕДОБАНК» і [PERSON] . Отже, на момент укладення кредитного договору ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не була стороною правочину, а відтак наслідки визнання договору недійсним не повинні зачіпати її інтереси. Щодо визнання кредитного договору недійсним відповідач вказував, що 08 серпня 2014 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» і [PERSON] укладено кредитний договір №35373-OWNCASI. Вказує, що за умовами даного договору ПАТ «КРЕДОБАНК» зобов?язується надати у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 13 698,60 грн., з яких на поточні потреби у розмірі 10 000,00 гри. та для оплати суми страхового платежу на користь страховика в сумі 3 698,60 грн. (п.п. 2.3, 2.5 договору), строком до 07 лютого 2016 року, а [PERSON] зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані у договорі, повернути кредит, повернути проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до п.2.4 договору за користування кредитом, відповідач зобов`язалась сплачувати відсотки у розмірі 9,99 % річних, та, відповідно п. 2.12 кредитного договору за управління кредитом щомісячно комісію у розмірі 369,86 грн., згідно графіку платежів за кредитним договором. Кредит надавався [PERSON] на умовах поворотності, строковості, платності, цільового характеру. Зазначає, що уклавши цей договір, позивач засвідчив згоду з умовами кредитного договору, підтвердив свої права та обов?язки за ним і погодився з ним, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та, що всі умови договору йому цілком зрозумілі. Наголошує, що при укладанні кредитного договору позичальник знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувався з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. На переконання відповідача, положення правочину, що оспорюються, повністю відповідають вимогам законодавства, жодної з наведених обставин немає, а отже відсутні підетави для визнання їх недійсними. Вказує, що при укладанні спірного договору позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Зазначає, що у підтвердження укладання кредитного договору банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши грошові кошти, а позичальник користувався ними. Таким чином, вважає, що твердження позивача про те, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків сторін не відповідає дійсності. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] та представника відповідача акціонерного товариства «Укрсиббанк» адвоката Останкової В.О. про витребування доказів - задоволено. Витребувано з ПАТ «КРЕДОБАНК» матеріали кредитної справи [PERSON] , зокрема кредитний договір №35373-OWNCASH від 08.08.2014 року укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] та копію паспорту [PERSON] , що міститься в ній. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у разі наявності у матеріалах справи № 199/6952/15-ц - належним чином завірену копію кредитного договору № 35373-OWNCASH від 08 серпня 2014 року, копію паспорта [PERSON] , копію довідки про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру та копії інших документів, що були надані позивачем на підтвердження отримання [PERSON] кредиту. 16.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позов. У вказаній відповіді [PERSON] наголошував, що про існування кредитного договору з «ПАТ «КРЕДОБАНК» позивач дізнався з заочного рішення лише 30.12.2020 року, коли ознайомився з ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2020 року про заміну сторони у виконавчому документі по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наголошує, що з квітня 2014 року по 03 вересня 2014 року позивач не мав паспорту, ніяким чином не міг оформити кредит в серпні 2014 року. Вважає, що Кредитний договір, який не був укладений та підписаний між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» №035373-0WNCASH від 08 серпня 2014 року, підлягає визнанню нікчемним, як такий, що порушує права позивача як споживача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Кредобанк» про визнання договору недійсним - передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, поважність причин неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом про визнання кредитного договору № 35373-OWNCASH від 08.08.2014 року недійсним, відповідачем визначив ТОВ "Довіра та Гарантія". Суд звертає увагу позивача на те, що у справі за позовом про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину. Окрім того, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами оспорюваного позивачем кредитного договору № 35373-OWNCASH від 08.08.2014 року є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] . Отже, ТОВ "Довіра та Гарантія" не є стороною оспорюваного позивачем договору та, відповідно, не є належним відповідачем у даній справі. Натомість належним відповідачем у даній справі є ПАТ «КРЕДОБАНК». Суд бере до уваги, що установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Позивач до суду з клопотанням про заміну відповідача не звертався. Враховуючи вказані висновки, які є обов`язковими до застосування судом (ст.263 ЦПК України), суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», 3-я особа: АТ «Кредобанк» про визнання договору недійсним необхідно відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів. Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed