Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 01 грудня 2020 року між ним та ТОВ "IЛTA" (Страхувальник) було укладено додаток №28-0199-01413/0108 до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-01413 від 04 листопада 2020 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] . 30 грудня 2020 року о 19 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] в м. Чернівці, по вулиці Проспект Незалежності, 113, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] ,\~під керуванням [PERSON] , який по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Вказує, що 04 січня 2021 року страхувальник звернувся до нього із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. Після чого він здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 85216 гривень 36 копійок. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була. Також зазначає, що 25 травня 2021 року ним на адресу відповідача було направлено претензію №44547 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. А тому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 85216,36 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2481 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20\~квітня 2023 року призначено по справі судову автомобільну товарознавчу експертизу, на період\~проведення експертизи\~провадження в\~справі зупинено. Матеріали справи повернулись в суд без виконання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про поважні причини неявки суд не повідомив. За таких\~обставин суд\~вирішує справу\~на підставінаявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , 30.12.2020 року о 19:00 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , в м.Чернівці, по вулиці Проспект Незалежності, 113, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.01.2021 року (а.с.28) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки «Skoda», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований на підставі додатку №28-0199-01413/0108 до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-01413 від 04 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та страхувальником ТОВ «ІЛТА» (а.с. 9). 04.01.2021 року ТОВ «ІЛТА» звернулося до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав пояснення обставин події 30.12.2020 року (а.с.46-48). Відповідно до страхового акту №ДККА-74275 від 22 березня 2021 року (а.с. 49) та розрахунку страхового відшкодування (а.с. 50) розмір суми страхового відшкодування внаслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу становить 85216,36 грн. та вказана сума була виплачена страхувальнику ТОВ «ІЛТА» страховиком ПАТ «Страхова компанія «УСГ» відповідно до платіжного доручення №7444 від 25.03.2021 року (а/с 51). ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на адресу [PERSON] було направлено претензію №44547 від 25.05.2021 року з метою добровільної сплатити суми страхового відшкодування в розмірі 85216,36 грн. (а.с. 52). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Крім того, положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст.993 ЦК України - в порядку суброгації. Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 85216,36 грн., задовольнивши позовні вимоги. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved