Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У травні 2023 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, в якому позивач просить суд встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позивач зазначає, що він, [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач з 2010 року у зв`язку з похилим віком, погіршенням здоров`я батька та метою догляду за ним, позивач проживав разом зі своєю сім`єю та своїм батьком в квартирі позивача, а саме за адресою [ADDRESS] . Проживання однією сім`єю Позивача та його батька підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна та довідкою виданою Житлово-будівельним кооперативом «Світанок», а саме те, що спадкодавець проживав разом з позивачем разом у його квартирі. Крім того, проживання позивача та його батька за однією адресою можуть підтвердити свідки, а саме: [PERSON] , яка зареєстрована адресою [ADDRESS] та [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , тел. [NUMBER] . Отже, у зв`язку з проживанням разом з батьком за однією адресою на час відкриття спадщини, позивач прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. 08 березня 2023 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Главчевою Л. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій на підставі того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Отже, встановлення факту про який просить позивачу необхідно для його реалі права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою судді від 27 лютого 2023 року справу було призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Таліпова О.Г. не з`явились, надали заяву про розгляд справ у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач Кам`янська міська Рада в судове засідання не з`явилися, надали відзив на позовну заяву та просили розглянути справу у їх відсутність, у відзиві зазначили що позов [PERSON] не визнають та просять в його задоволенні відмовити, вказавши що орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після сплив одного року з часу відкриття спадщини. Відповідач вважає за необхідне звернути увагу Суду на відсутність у позовній заяві та доданих до неї матеріалів відсутні будь-які відомості чи документи, які б прямо чи опосередковано свідчили про поважність встановленого чинним законодавством строку для прийняття спадщини. Третя особа Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надали заяву від представника про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено, що [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач з 2010 року у зв`язку з похилим віком, погіршенням здоров`я батька та метою догляду за ним, проживав разом зі своєю сім`єю та своїм батьком в квартирі позивача, а саме за адресою [ADDRESS] . Проживання однією сім`єю позивача та його батька підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна та довідкою виданою Житлово-будівельним кооперативом «Світанок», а саме те, що спадкодавець проживав разом з позивачем разом у його квартирі. Отже, у зв`язку з проживанням разом з батьком за однією адресою на час відкриття спадщини, позивач прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. 08 березня 2023 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Главчевою Л. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій на підставі того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Встановлення в судовому порядку факту, зазначеного позивачем потрібно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд вважає, що факт прийняття [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , знайшов своє підтвердження Інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна та довідкою виданою Житлово-будівельним кооперативом «Світанок», а саме те, що спадкодавець проживав разом з позивачем разом у його квартирі. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про доведеність заявником факту родинних відносин з померлим [PERSON] , а тому вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Надаючи оцінку доказам, суд, на підставі внутрішнього переконання, вважає їх достовірними, оскільки їх свідчення узгоджуються між собою та за взаємним зв`язком із вищевказаними письмовими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини.

Outcome: approved