Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якій просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на тримання [PERSON] , [INFO] , що стягуються з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Подільського районного суду міста Києва від 24.09.2019 року, визначивши їх в твердій грошові сумі у розмірі 3 000 гривень, яку стягувати, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини. Позов мотивований тим, що [INFO] у них з Відповідачем народився син [PERSON] . Їх дитина народилася не у шлюбі, однак позивач визнав свою дитину та не заперечував, що саме він є батьком малолітнього [PERSON] . Звертає увагу, що [PERSON] усіляко приховувала вагітність та саме з ініціативи позивача було визнано батьківство. Не зважаючи на те, що з матір`ю [PERSON] він не проживав, позивач приймав активну участь у житті дитини, часто відвідував дитину та забезпечував матеріально. Дитина завжди мешкала зі своєю матір`ю. На даний час позивач перебуваю у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , та чекає на дитину. Після того, як він одружився на іншій жінці, Відповідачка через ревнощі перестала надавати можливість бачитися з сином та проводити з ним час. Більш того, за заявою Відповідачки Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, про стягнення з позивача аліментів на утримання їх сина у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття - 18 років. Звертає увагу суду, що про видачу судового наказу позивач дізнався вже після винесення судового рішення та не знав, що буде розглядатися це питання. Таким чином, присуджений до стягнення розмір аліментів був прийнятий без урахування вищевказаних вимог. У лютому 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] є батьком їх дитини, [PERSON] , [INFO] . Син зареєстрований та проживає разом з відповідачкою. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не приймав участі в утриманні спільної дитини, тому відповідачка змушена була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 24.09.2019 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання нашого сина у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття - 18 років. Судовий наказ може бути видано, якщо, заявлено вимогу, зокрема, про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Таким чином, безспірність зазначеного судового рішення прямо передбачено законом, а тому доводи [PERSON] про те, що присуджений до стягнення розмір аліментів був прийнятий без урахування положень норм діючого законодавства, не відповідає дійсності. Судовий наказ є законним та обґрунтованим. У лютому 2020 р. позивачем подано відповідь на відзив, в яких зазначив, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] та від шлюбу має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Таким чином, крім його малолітнього сина [PERSON] , позивач має на утриманні ще двох осіб, малолітню дитину, [PERSON] та дружину, яка доглядає за нею. З огляду на рівність обов`язків батьків щодо забезпечення матеріального утримання дітей вважає, що аліменти у розмірі 3 000 грн. на дитину присуджені з позивача на користь відповідача будуть відповідати інтересам і потребам їх спільної дитини. У лютому 2020 року відповідач подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що [PERSON] , який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на дитину у розмірі визначеному судом у судовому наказі. Вважає, що при сплаті аліментів саме у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність та справедливість при несенні обов`язку утримувати дитину. На даний час, їх спільній дитині трохи більше рокув, якій необхідно надавати посилене харчування наповнене вітамінами. Відвідувати розвиваючі заняття, купувати одяг та засоби гігієни, що потребує значних грошових витрат. Провадження у справі відкрито ухвалою від 23.01.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій він просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязів. Відповідач до початку судового зсідання надала заяву, в якій просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, та відмовити у задоволені позовних вимог. Суд, встановивши обставини позову та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають спільного малолітнього сина: [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 11.10.2018 року видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2654. 24.09.2019 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання нашого сина у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття - 18 років. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181 , 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження (Серія [NUMBER] ). Статтею 183 СК України визначено, що аліменти на двох дітей можуть бути стягнуті в розмірі однієї третини заробітку платника аліментів. Вказані обставини свідчать про те, що позивач на своєму утримання має двох малолітніх дітей, що вказує про наявність суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану у позивача. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів (позивача), в порівнянні з його матеріальним становищем на момент винесення судового наказу про стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. А відтак, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] щомісяця, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав малолітніх дітей. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.180-182, 191, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial