Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вимогою до АТ «РВС БАНК» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої вимоги мотивують тим, що 10.02.2006 між [PERSON] та ВАТ «БАНК «ДЕМАРК» було укладено кредитний договір № 31-051. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору Банк відкриває позичальнику кредитну лінію у розмірі 24 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 10.02.2009, а також згідно з п.3.4.1 договору позичальник зобов`язаний погасити кредит до 10.02.2009. Згідно з п. 3.8.1 забезпеченням виконання зобов`язань позичальника перед Банком є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира у відповідності до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.08.2003 належить позивачам на праві приватної, спільної власності та на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в рівних долях. Також, 10.02.2006 між ВАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені [PERSON] , і є майновим поручителем [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір № 1132, у відповідності до умов якого Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме кв. [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв.м. Позивачі вказують на те, що на початку 2021 року в телефонному режимі дізнались від представників ТОВ «ФК «Паріс» про те, що 07.05.2019 між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, однак позивачі стверджують, що будь-яких документів щодо вказаного останні не отримували. Однак, вже 04.01.2022 позивачам стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо набуття Акціонерним товариством «РВС БАНК» права власності на предмет іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62689506 від 30.12.2021, здійсненого приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. Позивачі вказують на те, що можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання було передбачено шляхом внесення змін до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи та розвитку будівельної галузі та житлового будівництва», прийнятим 25.12.2008 (14.01.2009 набрав законної сили), а отже вже після укладення договору іпотеки від 10.02.2006. Зважаючи на викладене, посилаючись на ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, окрім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, позивачі вважають, що підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі застереження в іпотечному договорі стало можливим лише з 14.01.2009 та погіршує становище іпотекодавця порівняно з укладеним договором. При цьому зауважують, що окремого договору про передачу у власність предмету іпотеки між сторонами укладено не було. З поміж-іншого позивачі вказують на наявність помилок у зазначенні сторони основного зобов`язання в іпотечному договорі від 10.02.2006, завіреному приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., а отже вказані неточності на думку позивачів, не дають правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. На думку позивачів були допущені порушення процедури проведення державної реєстрації за АТ «РВС БАНК» прав власності на предмет іпотеки, оскільки державним реєстратором було порушено всупереч ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» послідовність дій проведення державної реєстрації, та внесення змін до Державного реєстру речових прав. На момент набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки, у останнього була відсутня оцінка вказаного майна всупереч вимогам законодавства, а тому банком не було надано нотаріусу звіту суб`єкта оціночної діяльності про вартість предмету іпотеки. Також, позивачі посилаються на порушення прав неповнолітньої [PERSON] [INFO] , котра була зареєстрована у спірній квартирі на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, при цьому у даному випадку отримання дозволу Органу опіки та піклування на проведення такої реєстрації права власності було обов`язковим. Згідно з п.2 п. 6.1 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема має бути подано документ, що підтверджує наявність факту звершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Натомість іпотекодавці не отримували від відповідача будь-яких письмових вимог про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, позивачі вважають, що у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «РВС БАНК», а отже наявні правові підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62689506 від 30.12.2021 (номер запису про право власності: 46022031), проведену приватним виконавцем КМНО Черленюх Л.В., а тому вимушені звернутись до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2022 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати ро розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 15.06.2022 задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 25.07.2022 у відповідь на виконання ухвали суду від 24.06.2022 надійшла копія реєстраційної справи. Від Акціонерного товариства «РВС БАНК» 04.10.2022 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують щодо позовних вимог з огляду на наступне. 20.02.2012 рішенням Деснянського районного суду м. Києва розглянуто справу № 2-1249/12 за позовом ПАТ «Банк «Демарк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, та ухвалено стягнути 27 802, 18 доларів США на користь банку. При цьому, 07.05.2019 ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 31-051, за яким відступлено шляхом продажу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006 та до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки від 10.02.2006. У зв`язку з наявною заборгованістю за кредитним договором, ТОВ «ФК «Паріс» направлено на адресу [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] повідомлення про порушення умов кредитного договору № 31-051 від 10.02.2006, яке отримано [PERSON] та іншими адресатами. Згодом, 02.11.2021 у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань ТОВ «ФК «Паріс» повторно направлено на адресу іпотекодавців повідомлення про порушення умов договору № 31-051 від 10.02.2006, однак іпотекодавці ухилились від отримання вказаного повідомлення. 20.10.2021 ТОВ «ФК «Паріс» в особі директора Клевець С.М. разом із суб`єктом оціночної діяльності ПП «Спілка Експертів», здійснено виїзд за місцем знаходження предмету іпотеки, однак власниками приміщення не було надано доступу до квартири, у зв`язку з чим 20.10.2022 було складено акт про не допуск до приміщення. 20.10.20022 ПП «Спілка Експертів» виготовлено звіт про оцінку майна, предмета іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] , згідно з яким вартість об`єкта оцінки склала 1 049 800 грн. Також, між ТОВ «ФК «Паріс» та АТ «РВС БАНК» 24.12.2021 було укладено договір № 24/12/2021-2 про відступлення (купівлю-продаж)прав вимоги за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, укладеного між ВАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] , та договором іпотеки за реєстровим № 1132 від 10.02.2006. У зв`язку із наявною заборгованістю [PERSON] за кредитним договором, що становила 54 672,89 доларів США, АТ «РВС БАНК» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. для проведення державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки. Відповідач зазначає про те, що на час звернення стягнення на предмет іпотеки керувались саме діючим законодавством станом на 24.12.2021. Зокрема зауважують, що у відповідності до пунктів I та II Прикінцевих та перехідних положень закону № 2478-VIII від 03.07.2018, зокрема до п. 2, згідно з яким цей закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Також, сторона відповідача спростовує доводи позивачів щодо невірно внесених даних до договору іпотеки, та технічних помилок у преамбулі договору, оскільки наявні помилки не впливають на наявність чи відсутність прав та обов`язків, при цьому нотаріусом Клітко В.В. зроблено виправлення та приведено зміст у відповідність шляхом зазначення коректного прізвища та ініціалів, а також зазначення інформації про те, що власники квартири є майновими поручителями боржника [PERSON] . Відповідач також вказує на те, що всупереч твердженням позивачів державному реєстратору серед інших документів було подано звіт про оцінку предмета іпотеки від 20.10.2021. Також, банк вважає недоведеним, що предмет іпотеки на дату укладання іпотечного договору знаходиться у власності малолітніх дітей, як наслідок іпотекодавці, як власники іпотечної квартири мали право вчиняти без дозволу Органу опіки та піклування. При цьому власники при передачі квартири в іпотеку 10.02.2006 надали згоду на перехід права власності до банку у виді іпотечного застереження за відсутності на відповідну дату зареєстрованого місця проживання у квартирі малолітніх чи неповнолітніх дітей. Відповідач вказує на те, що повідомлення про порушення умов кредитного договору від 14.05.2019, яким кредитор вимагав від іпотекодавців усунути порушення за кредитним договором отримано 14.06.2019 одним із іпотекодавців [PERSON] . При цьому, у зв`язку з не усуненням порушень повідомлення аналогічного змісту про невиконання умов договору було направлено іпотекодавцям повторно 02.11.2021. Отже, банк для проведення державної реєстрації права власності на квартиру за договором іпотеки надав приватному нотаріусу КМНО Чернелюх Л.В, докази направлення кожному з іпотекодавців повідомлення про усунення порушень, яке за наслідком надсилання двічі з періодичністю не менше місяця було отримано або поверталось за закінченням встановленого строку зберігання. Таким чином кредитор застосував всі можливі заходи щодо повідомлення іпотекодавця, тим самим виконавши вимоги закону. Також відповідач зазначає про те, що приватний нотаріус Черленюх Л.В. при здійсненні спірної реєстраційної дії керувалась положеннями чинного законодавства України, а також мала відповідний і повний пакет документів для вказаної дії. Зважаючи на викладене відповідач просить відмовити у задоволення вимог позову повністю. Позивачами надано суду письмові пояснення на відзив АТ «РВС БАНК», у відповідності з якими не погоджуються з твердженнями відповідача, вказуючи при цьому, що АТ «РВС БАНК» стало іпотекодержателем лише 24.12.2021 на підставі договору № 24/12/2021-2 укладеному між ТОВ «ФК «Паріс» та АТ «РВС БАНК» про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, а з наданих доказів не вбачається, що саме АТ «РВС БАНК» готували та надсилали повідомлення іпотекодавцям щодо повернення боргу. Оскільки позивачі не отримували будь-яких документів, останні не були обізнані про наявні договори про відступлення права вимоги та переходу майна до відповідача. Позивачі вказують на те, що відповідачем навіть не надано договору про відступлення права вимоги від 07.05.2019 на який існує посилання у повідомленні. В тому числі вважають незрозумілим наявність всього одного вихідного номеру 14/05-1, зважаючи, що адресатів троє. При здійсненні запитів на сайті «Укрпошта» по трекінгу відправлення не вбачається записів, що зареєстровані в системі, а отже є незрозумілим процедура направлення повідомлення адресатам. Зауважають також щодо помилки в зазначенні даних на зворотному повідомленні, адресованому [PERSON] , враховуючи, що такої особи немає, а позивач має по-батькові [PERSON] . Не погоджуються з тим, що [PERSON] начеб-то отримала вказаний лист замість своєї матері, при чому з помилковим найменуванням адресата. Загалом з наданих відповідачем доказів неможливо встановити дату та місяць начеб-то отримання листа, а враховуючи відсутність даних тренінгу відправлення в системі на сайті «Укрпошта» у позивачів виникають сумніви щодо дійсності направлення таких листів. З поміж-іншого при дослідженні листів-повідомлень від 14.05.2019 та 02.11.2021 вбачається невідповідність суми боргу. Також зауважають, що відповідачем в якості підтвердження розміру заборгованості надано нотаріусу довідку про розмір боргу на ім`я [PERSON] за кредитним договором № 158-051 від 14.09.2006 із сумою боргу 135 291 доларів США, а отже нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірної реєстраційної дії. Також позивачі критично ставляться до Звіту про незалежну оцінку, оскільки вказаний доказ містить неточності у найменуванні іпотекодавця, а також незрозумілим є найменування замовника оцінки АТ «РВС БАНК», враховуючи, що відповідач став третім іпотекодержателем лише 24.12.2021, а отже після проведення експертної оцінки. 27.01.2023 від АТ «РВС БАНК» до суду надійшли заперечення на пояснення позивачів, згідно з якими зазначають, що повідомлення іпотекодавців здійснювалось в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а також просять врахувати, що у зв`язку із заміною кредитора саме зобов`язання зберігається, а замінюється лише суб`єктний склад учасників у частині кредитора, а оте відповідач не мав необхідності надсилати лист-повідомлення повторно. Відповідач звертає увагу на те, що позивачі мали бути обізнані щодо заміни кредитора у кредитному зобов`язанні, оскільки ухвалою суду від 07.09.2020 по справі № 2-1249/12 замінено кредитора за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, а судом направлено таку ухвалу адресатам. Вважають, що отримання вимоги членом родини іпотекодавця не спростовує обставину отримання і належного повідомлення боржника про порушення зобов`язання та свідчить про виконання обов`язку щодо такого направлення. Щодо неточності в сумі заборгованості відповідач вказує, що кредитор пред`явивши вимогу має право на списання решти заборгованості в односторонньому порядку, а відтак таку пропозицію можна розцінювати як погашення дисконтом. Саме тому 02.11.2021 кредитором було надіслано повторно повідомлення від 02.11.2021 за вих. № 02/11-1 про усунення порушень аналогічного змісту з вимогою про погашення вже повної суми заборгованості. Щодо неточностей у даті проведення оцінки майна відповідач вказує на те, що останнім було помилкового подано до суду копію звіту про оцінку майна від 20.10.2021, який також був підготовлений в процесі замовлення оцінки та визначення ринкової вартості предмета іпотеки. Також, відповідач наголошує на тому, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту порушених прав. Від позивачів 29.05.2023 до суду надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких не погоджуються з твердженнями відповідача, вважають звіт про незалежну оцінку майна з висновком про вартість майна від 20.10.2021 сумнівним доказом, також вказують на те , що при проведенні державної реєстрації нотаріусом було порушено права неповнолітньої дитини. Зокрема, позивачі не погоджуються з відповідачем щодо невірно обраного способу захисту порушеного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. копію реєстраційної справи (зокрема копії тих документів, що подані АТ «РВС БАНК» та знаходяться в матеріалах реєстраційної справи у письмовому чи електронному вигляді, на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62689506 від 30.12.2021; витребувано від АТ «РВС БАНК» належним чином завірені копії документів: копію договору відступлення права вимоги за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, що перейшли від ТОВ «ФК «Паріс» до АТ «РВС БАНК» із актом-приймання-передачі документів кредитної справи; копію звіту про проведення АТ «РВС БАНК» оцінки об`єкта іпотеки перед оформленням права власності на предмет іпотеки; -копію дозволу Органу опіки та піклування (Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації) на здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру; копії листів-повідомлень на кожного з Іпотекодержавців про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до норм ст.ст. 33,35,37 Закону України «Про іпотеку» із документом, що підтверджує відправку та бланками повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про відправлення. В судове засідання позивачі не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. До суду надали письмові дебати. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. До суду надали письмові дебати. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за відсутності, просять ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 лютого 2006 року між ВАТ «БАНК «ДЕМАРК» та [PERSON] було укладено кредитний договір на загальну суму 24 000 дол. США. Згідно з п. 3.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний погасити кредит згідно з умовами цього договору у строк до 10 лютого 2009 року. Пунктом 3.5.1 кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує банку відсотки у розмірі 15 % річних. Такі відсотки нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті щомісячно. Відповідно до п. 3.8.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника перед банком є застава квартири, що належить позичальнику та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 2003 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, кв. [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Загальна площа квартири складає 51, 34 кв.м. Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 21 жовтня 2021 року, за даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 12.08.2003 (наказ № 1414) та зареєстровано в Бюро 14.08.2003. Факт зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] про укладення шлюбу від 06.06.2006, виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києві з державним Центром розвитку сім`ї. 10 лютого 2006 року за кредитним договором № 31-051 на забезпечення виконання зобов`язання було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. за № 1132, у відповідності до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно, а саме кв. [ADDRESS] . Згідно з п.2.3.7 договору іпотеки за першою вимогою іпотекодержателя надавати йому всі необхідні документи щодо майна, забезпечувати доступ для перевірки фактичної наявності, розміру, стану, умов зберігання майна. У відповідності до п. 3.7 зобов`язання за кредитним договором вважаються виконаними, якщо відбулось погашення кредиту, відсотків, неустойки та інших можливих витрат, пов`язаних із неналежним виконанням іпотекодавцями зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 3.12.1 передбачено у випадку невиконання боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором та/або цим договором встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок майна. Це застереження визначає способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: -перехід права власності на майно до іпотекодержателя. Підписанням договору іпотекодавці надають згоду на перехід права власності на майно до іпотекодержателя за власним одноосібним рішенням іпотекодержателя про придбання майна у власність. Рішення іпотекодержателя про придбання майна у власність та договір є документами на підставі якої здійснюється реєстрація права власності іпотекодержателем; -право іпотекодержателя на продаж майна будь-якій особі покупцеві на підставі укладення між ними договору купівлі-продажу, який в свою чергує документом, на підставі якого здійснюються реєстрація права власності на майно. Відповідно до п.3.12.2 іпотекодавці від свого імені доручають іпотекодержателю на власний розсуд реалізувати майно для задоволення вимог іпотекодержателя. До відносин сторін, передбачених цим пунктом не застосовуються положення актів цивільного законодавства про договір доручення. 20 лютого 2012 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-1249/12 за позовом ПАТ «Банк «Демарк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, ухвалено стягнути з останньої 27 802, 18 дол. США, а також судові витрати у розмірі 2 737, 86 грн. 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» та Акціонерним товариством «РВС БАНК» укладено договір № 24/12/2021-2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у Додатку № 1. Згідно з Додатку № 1 Реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, відступлено шляхом продажу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 31-051 від 10 лютого 2006 року, укладеним між [PERSON] та Банком «ДЕМАРК», та іпотечним договором № б/н від 10 лютого 2006 року, укладеним між Банк «ДЕМАРК» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. № 1132. При цьому розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора складають 54 672, 89 дол. США за період з 10.02.2006 по 24.12.2021 включно. Згідно Довідки АТ «РВС БАНК» про розмір заборгованості станом на 24.12.2021 за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006, загальний розмір заборгованості становить 54 672,89 доларів США. Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек від 24.01.2022 квартира [ADDRESS] , загальною площею: 51, 3 кв.м. належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «РВС БАНК», підставою для державної реєстрації є іпотечний договір серії та номеру 1132, виданий 10.02.2006 приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В. Підставою внесення відповідного запису є рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62689506 від 30.12.2021. У відповідності з повідомленням про порушення умов кредитного договору № 31-051, укладеного 10.02.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» та [PERSON] зазначено про те, що ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» та ТОВ «ФК «Паріс» 07.05.2019 уклали договір про відступлення прав вимоги № 31-051, за яким старий кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 31-051 від 10.02.2006 та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] за договором іпотеки від 10.02.2006. При цьому, 08.05.2019 між ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» та ТОВ «ФК «Паріс» на підставі зазначеного укладено нотаріальний договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, яким замінено іпотеко держателя на ТОВ «ФК «Паріс». Згідно з прохальною частиною вимагають від боржника [PERSON] та іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] як майнових поручителів, у 30 (тридцяти) денний термін з дати отримання вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору № 31-051 від 10.02.2006 та сплатити суму заборгованості у розмірі 54 293, 94 дол. США. В матеріалах справи міститься повідомлення про порушення умов кредитного договору від 02.11.2021 аналогічного змісту, однак з розбіжностями у зазначені суми основного боргу, а саме вказано збільшену суму боргу у розмірі 54 672, 89 дол. США. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 зазначеного Закону). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норм ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно зі ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Отже, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні правові висновки викладено зокрема у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 310/2400/18, провадження№ 61-21539св19, від 07 грудня 2022 року у справі № 522/18222/19, провадження № 61-6444св22. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі як на підставу позовних вимог з поміж-іншого посилаються на те, що державним реєстром без жодних правових підстав застосовано зворотну дію закону в часі щодо згоди в іпотечному договорі на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, чим порушив норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент укладання договору. У відповідності до п. 3.2 Договору іпотеки звернення стягнення на майно та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, шляхом позасудового врегулювання на підставі ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», або іншими способами, які не суперечать чинному законодавству України. Пунктами 3.11 та 3.12 Договору іпотеки сторонами передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Таке застереження визначає способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: перехід права власності на майно до іпотекодержателя. Підписанням договору іпотекодавці надають згоду на перехід права власності на майно до іпотекодержателя за власним одноосібним рішенням іпотекодержателя про придбання майна у власність. Рішення іпотекодержателя про придбання майна у власність та договір є документами на підставі якої здійснюється реєстрація права власності іпотекодержателем; право іпотекодержателя на продаж майна будь-якій особі покупцеві на підставі укладення між ними договору купівлі-продажу, який в свою чергує документом, на підставі якого здійснюються реєстрація права власності на майно. Підставою виникнення у АТ «РВС БАНК» права власності на об`єкт спірного нерухомого майна є Іпотечний договір від 10.02.2006, а іпотекодавцями за цим договором є позивачі. Отже між позивачами та АТ «РВС БАНК» наявні договірні відносини ,які регулюють звернення стягнення на спірне нерухоме майно. АТ «РВС БАНК» звернуло стягнення на спірне нерухоме майно на підставі зазначеного договору у позасудовому порядку. Спірне нерухоме майно не було відчужено до третіх осіб. Представник відповідача вказував, що позивачами невірно обраний спосіб захисту, оскільки належним у даній категорії справ способом захисту порушено права є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тож, віндикаційний позов - це спосіб захисту права власності, який полягає у витребуванні майна в особи з незаконного, без достатніх правових підстав, володіння. Так, як вбачається з умов договору іпотеки, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань та визначено, що вказане застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя. З наведеного вбачається, що сторони іпотечного договору передбачили право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Зважаючи на обставини справи, які існували на момент звернення позивача з позовом, суд приходить до висновку про те, що для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення, що відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 37 Закону України № 898-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. При цьому абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем АТ «РВС БАНК» заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 30.12.2021 опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, враховуючи обставини справи, а також те, що правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права на нерухоме майно є належним способом захисту, а задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно, що, у свою чергу, відновить становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення. Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц зроблено аналогічний висновок. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном. Позивачі в обгрунтування позовних вимог вказують, що жоден з них не отримував вимоги про усунення порушень у вищевказаному порядку, що підтверджує протиправність оспорюваного рішення приватного нотаріуса. Слід зазначити, що в ході розгляду справи у суді, представник відповідача посилався на наявні докази належного повідомлення іпотекодавців та отримання [PERSON] листа-повідомлення про порушення умов кредитного договору № 31-051 від 10.02.2006, що направлялись іпотекодавцям ТОВ «ФК «Паріс» 14.05.2019 та 02.11.2021. Однак, такі твердження відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи та не підкріплені належними доказами. Зокрема, слід зауважити, що з копії зворотного повідомлення за номером трекінгу 0315066122639 вбачається помилкове найменування адресата [PERSON] , а саме некоректно зазначено по-батькові « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Також, з наявної в матеріалах справи копії не можливо достеменно визначити вірно дату та місяць отримання такого повідомлення у зв`язку з поганою якістю копії. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що представником АТ «РВС БАНК» на вимогу суду не надано на виконання ухвали суду від 24.06.2022 про витребування доказів, копії листів-повідомлень на кожного з іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджувало б відправлення та бланки повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про відправлення. Позивачі надали до суду трекінг з сайту «Укрпошта» про відстеження поштових відправлень, відповідно до яких поштові відправлення за номерами, зазначеними в повідомленнях, відсутні. Також, в матеріалах справи відсутні докази отримання також повторно направленого повідомлення від 02.22.2021 іпотекодавцям, листи повернулись назад з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд відхиляє доводи відповідача щодо обізнаності позивачів про перехід права власності на предмет іпотеки, оскільки останні мали отримати ухвалу суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, що перебувала в провадженні суду. Всупереч таким твердженням матеріали справи не містять належних доказів отримання процесуальних документів позивачами, а отже не підтверджено факт їхньої обізнаності щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Зокрема, суд також критично ставиться і до твердження позивачів щодо порушення прав неповнолітньої [PERSON] [INFO] , котра була зареєстрована у спірній квартирі на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки позивачами не наведено достатньо обгрунтувань зазначеному. З поміж між-іншого слушними суд визнає доводи позивачів щодо проведення майнової оцінки предмета іпотеки, з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки об`єктом оціночної діяльності. У звіті про незалежну оцінку двокімнатної квартири [ADDRESS] міститься висновок, відповідно до якого вартість об`єкта оцінки складає 1 049 800 грн. З наданого звіту вбачається технічна помилка в зазначенні даних [PERSON] , а саме помилково вказано « [PERSON] ». Також у відповідній графі замовником звіту є відповідач АТ «РВС БАНК», однак вказане не зрозуміло, враховуючи, що звіт датований 20.10.2021, при цьому АТ «РВС БАНК» лише 24.12.2021 на підставі договору № 24/12/2021-2 та договору № 1942 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 31-051 від 10.02.2006, посвідченого нотаріусом Клітко В.В, за реєстровим №1132 набуло право іпотекодержателя на спірне майно. Отже, зважаючи на викладене, можна прийти до висновку про те, що АТ «РВС БАНК» стало замовником експертного дослідження раніше набуття такого права по договору, а відтак оцінювач ПП «Спілка експертів» прийнято документи, неообхідні для проведення такої оцінки у суб`єкта, який не являвся іпотекодержателем. Також, суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи Акту про не допуск до приміщення для проведення оцінки заставного (іпотечного) майна від 20.10.2021, складеного директором ТОВ ФК «Паріс» оцінювачем ПП «Спілка Експертів» Жученко Н.В., оскільки акт несе формальний характер, не містить інформації щодо присутніх при його складенні свідків, сусідів, тощо. Зокрема варто зазначити, що виїзд та складання акту про не допуск до приміщення здійснено за участі представника ТОВ «ФК «Паріс» в особі його директора, а не представника АТ «РВС БАНК», що являється замовником такого дослідження. Однак, твердження позивачів щодо невідповідність звіту про оцінку вимогам закону, суд не приймає до уваги, оскільки сам по собі звіт про оцінку предмета іпотеки не входить до переліку документів, які подаються для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. При цьому звіт іпотекодавцями не оскаржувався, останніми не надано рецензії на звіт або альтернативного звіту про оцінку предмету іпотеки на спростування відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності у довідці іпотекодержателя. Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивачів про те, що оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилася, оскільки, як убачається зі Звіту, наявного у матеріалах реєстраційної справи, оцінка суб`єктом оціночної діяльності проведена 20.10.2021, а із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень АТ «РВС БАНК» звернулося до приватного нотаріуса Черленюх Л.В. 24.12.2021, а отже вартість предмета іпотеки визначена станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, що відповідає вимогам п. 61 Порядку № 1127. Представником відповідача 28.08.2023 подано до суду клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, мотивоване тим, що документи, що досліджуються судом при розгляді справи містять інформацію, яка охороняється законом як банківська таємниця і не підлягає розголошенню. Відповідно до ч. 7 ст. 7 ЦПК України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, або за клопотанням учасників справи з метою забезпечення таємниці усиновлення, запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя учасників справи або відомостей, що принижують їхню честь і гідність, а також в інших випадках, установлених законом. З наданого клопотання не вбачається належного обгрунтування для проведення закритих судових засідань, зокрема, зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні Деснянського районного суду м. Києва тривалий час, а саме з 06.06.2022, звертаючи увагу на стадію розгляду справи, а також на те, що за весь час розгляду справи стороною відповідача аналогічних клопотань не було подано. Інші доводи сторін не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку що представником відповідача АТ «РВС БАНК» не доведено дотримання вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на предмет іпотеки, а також не спростовано посилання позивача наявними доказами у справі, а отже скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 30.12.2021 є ефективним способом захисту порушеного права позивача, а отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 488, 60 грн. (992, 40 грн. + 496,20 грн.), сплачені позивачами при зверненні до суду, підлягають стягненню на користь позивачів з відповідача на кожного.

Outcome: approved