Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають 2-х неповнолітніх дітей, але за останні роки сімейні відносини погіршилися, під час сварок чоловік натякає, що вона не має жодного права на проживання в квартирі, яку вони придбали, перебуваючи у шлюбі на спільні кошти, але зареєстрували право власності на житло на чоловіка, тобто відповідача. Оскільки квартира є неподільною і не може бути реально поділена між сторонами відповідно до часток кожного в ній, позивач просить припинити право спільної сумісної власності на майно подружжя, визнати ідеальну частку подружжя в цьому майні без його реального поділу, і залишити майно у спільній часткової власності подружжя, а саме: визнати за позивачем право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири загальною площею 48,4 кв.м, житловою площею - 29,0 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 23.05.2023 року. 02.06.2023 суд отримав інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 05.06.2023 позовна заява залишена без руху. 21.06.2023 надійшла уточнена позовна заява. 26.06.2023 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. Відповідач на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності учасників, на підставі наявних і ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.206 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 50 /а.с.3/. Мають двох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.4, 5/. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., та зареєстрованому в реєстрі за № 165, [PERSON] 22.01.2008 року придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно було зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 22.01.2008р. за реєстраційним номером № 21478159 /а.с.6-7, 8/. Тобто, наданими позивачем доказами встановлено, що спірну квартиру було придбано в період, коли сторони у справі знаходились у зареєстрованому шлюбі. Право власності відповідача на спірне нерухоме майно підтверджено інформацією з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с.9/. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ФОП [PERSON] від 08.05.2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - двокімнатної квартири, розташованої на 9-ому поверсі 9-ти поверхового будинку, загальною площею - 48,4 кв.м, станом на 08.05.2023 року, становить 362000,00 грн. /а.с.10-11/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим в судовому засіданні фактам відповідають правовідносини щодо визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільного сумісного майна. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Згідно з пунктом 25 цієї Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд пихтить до наступного висновку. Положення норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Судом встановлено, що позивачем доведений факт придбання квартири в період шлюбу, відповідачем ця обставина не спростована, тому суд вважає, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Розглядаючи запропонований позивачем варіант поділу спільного майна, суд вважає його доцільним, оскільки предмет спору є неподільним. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, і на підставі поданих нею доказів. При цьому суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав, і дійшов до висновку про можливість поділу спільного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частини квартири. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved