Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Тернопількомсервіс», в якому просять суд стягнути солідарно з відповідачів витрати з оплати житлово-комунальтних послугв розмірі 15 372, 43 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.1998 серія [NUMBER] . 07.04.2020 [PERSON] на підставі договору дарування, подарував належні йому 2/9 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] 03.06.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, припинено право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 5/9 частини квартири [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] , зареєстровані 9 чоловік, зокрема відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі, володіючи 5/9 частин квартири [ADDRESS] та будучи зареєстрованими за вказаною адресою, мають обов`язок зі сплати коштів за житлово-комунальні послуги, які надаються за вищезазначеною адресою, проте не виконують його. Оплата житлово-комунальних послуг здійснювалась лише [PERSON] та [PERSON] (або його дружиною [PERSON] ). Таким чином, [PERSON] сплатив грошові кошти за надання житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] у розмірі 27\~670, 37, яку слід поділити на 9 часток квартири [ADDRESS] та помножити на 5 часток відповідачів у вказаній квартирі, що становить 15\~372, 43 гривень. Таким чином, відповідачі нарівні з позивачами користувалися усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати, відповідно у них виникла заборгованість перед позивачами в загальній сумі 15\~372, 43 гривень. Ухвалою судді від 10.04.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник адвокат Сампара Н.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подала попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Щодо винесення заочного рішення заперечила, просила ухвалити рішення в загальному порядку. Відповідачі будучи належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи в судове в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Як вбачається із дубліката Свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 14.12.1998, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 07.04.2020, [PERSON] ( [PERSON] ) безоплатно передає, а [PERSON] (Обдарований) приймає в дар належні Дарувальнику на праві приватної власності 2/9 (дві дев`ятих) частки квартири [ADDRESS] . В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі №607/29887/19 задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та припинення права власності. Вирішено cтягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошову компенсацію, вартості 5/9 частини квартири [ADDRESS] , в розмірі 605 390,00 грн. (шістсот п`ять тисяч триста дев`яносто гривень 00 копійок). Припинено право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 5/9 частини квартири [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №11 виданої 05.01.2023 ПП «Тернопількомсервіс», виданої [PERSON] про те, що він дійсно зареєстрований і проживає за адресою [ADDRESS] і займає житлову площу 39,1 кв.м., з 3 кімнат(и) на 2 поверсі, 5-ти поверхового будинку. Тип власності приватизована. Власником особового рахунку цієї житлової площі є гр. [PERSON] . Склад сім`ї: 9 чол.: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Квитанції, що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання, транспортування газу, водопостачання та водовідведення, вивозу сміття, квартплати, щодо квартири\~\~ [ADDRESS] , на загальну суму 14\~068, 77 гривень. Платник у квитанціях вказаний [PERSON] . Квитанції надані за період з 15.12.2021 по 15.12.2022. З досліджених матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли відносини з приводу утримання майна, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч.1 ст. 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Нормами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п. 5 та 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті, крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Позивачі фактично висувають вимогу про стягнення частини витрат на комунальні послуги: газопостачання, електроенергію, поводження з побутовими відходами, кварплати. За вказаними нормами права вбачається, що власник та члени його сім`ї зобов`язані сплачувати житлово комунальні послуги у рівній частині. У частині першій статті 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Застосований судом правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15.04.2021 у справі № 638/5001/17. Отже, судом встановлено, що відповідачі були співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані були оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим, оскільки відповідачі, які припинили своє право власності на належні їм частки квартири, є зареєстровані у квартирі протягом усього часу за який позивачі просять відшкодувати витрати, що відповідачами спростовано не було, то комунальні послуги були розраховані із врахуванням факту реєстрації відповідачів у квартирі (частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, на свій розсуд розпорядилися своїми правами та обов`язками щодо обрання способу захисту, предмету та вимог позову та визначення кола осіб-відповідачів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що власник житла, наймач, зареєстровані мешканці та інші особи, які фактично мешкають, чи мешкали в житлі - несуть спільну відповідальність по оплаті комунальних платежів на утримання житла, у зв`язку з чим, позовні вимоги власника до споживачів житлово-комунальних послуг, про відшкодування сплачених ним комунальних послуг є належним способом захисту. Відповідно до вимог ст. 12, 13, 77-82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу приписів ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 4 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на звороту вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у вірній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Outcome: partial