Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, а саме, просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на свою користь заборгованість по виплаті орендної плати за 2021-2022 роки з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних в сукупному розмірі 20044,05 грн. за договором оренди земельної ділянки кадастровий №1224255100:01:005:0322, укладеного 11.05.2015 року, розірвати договір оренди земельної ділянки, припинити право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» за договором оренди земельної ділянки та стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Позов мотивований тим, що позивачка є власником земельної ділянки площею 3,0100 га., кадастровий номер 1224255100:01:005:0322. 11.05.2015 року між позивачем та ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,0100 га., кадастровий номер 1224255100:01:005:0322, яка розташована на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Відповідно до п. 4.1 договору оренди земельної ділянки орендна плата сплачується до 30 листопада кожного року дії договору оренди. 21.07.2023 року позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на свою користь заборгованість по виплаті орендної плати за 2021-2022 роки з урахуванням індексу інфляції в сукупному розмірі 20412,19 грн. за договором оренди земельної ділянки кадастровий №1224255100:01:005:0322, укладеного 11.05.2015 року, розірвати договір оренди земельної ділянки, припинити право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» за договором оренди земельної ділянки та стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 грн. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. Позивачка позивачки [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивачки, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Відродження» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] згідно свідоцтва про спадщину за законом є власником земельної ділянки площею 3,010 та. кадастровий номер 1224255100:01:005:0322, розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Згідно з договором оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Відродження» 11.05.2015 року, земельна ділянка площею 3,0100 га, кадастровий номер 1224255100:01:005:0322, була передана в оренду відповідачу - ТОВ «Відродження». Відповідно до даного договору відповідач зобов`язується протягом строку дії договору оренди земельної ділянки за кожен рік користування земельною ділянкою, не пізніше 30 листопада кожного року дії договору оренди земельної ділянки сплачувати орендну плату. Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. №161-Х1У є спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Позивачка [PERSON] зазначає, що їй до цього часу не виплачена заборгованість по орендній платі за 2021-2022 роки. Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позивачці вчасно та в повному обсязі не сплачена орендна плата за договором оренди землі за 2021-2022 роки. Таким чином, несплата відповідачем орендної плати позивачу два роки поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі №6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі №6-146цс12. У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Таким чином, суд встановив, що відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, як зазначалось вище, своєчасно не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.03.2023 року, [PERSON] за 2021 рік нарахована орендна плата у розмірі 10546,58 грн., з якої утримується податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 18%, що становить 1898,38 грн. Окрім того, з нарахованого доходу утримується військовий збір у розмірі 1,5% (158,20 грн), таким чином до сплати підлягає: 10546,58 грн. - 1898,38 грн. - 158,20 грн. = 8490,00 грн. Судом також встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.03.2023 року, [PERSON] за 2022 рік нарахована орендна плата у розмірі 10298,13 грн., з якої утримується податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 18%, що становить 1853,66 грн. Окрім того, з нарахованого доходу утримується військовий збір у розмірі 1,5% (154,47 грн), таким чином до сплати підлягає: 10298,13 грн. - 1853,66 грн. - 154,47 грн. = 8290,00 грн. Суд не погоджується з розрахунками індексу інфляції викладеними у позові, оскільки встановлено, що реальний розмір заборгованості за 2021-2022 роки становить 8490,00 грн. та 8290,00 грн., замість 8648,20 грн. та 8444,47 грн., які використовував позивач при проведенні своїх розрахунків, оскільки позивачем не врахований військовий збір при визначенні розміру орендної плати. На підставі наведеного реальна сума інфляційних витрат за 2021 рік складає 2750,54 грн. та за 2022 рік складає 388,02 грн. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме стягнення орендної плати за 2021-2022 роки та витрат від індексу інфляції на загальну суму 19918,56 грн. (8490,00 грн. + 8290,00 грн. + 2750,54 грн. + 388,02 грн.). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2121,24 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 19918,56 / 20412,19 х 1073,60 = 1047,64 грн. 1047,64 грн. + 1073,60 грн. = 2121,24 грн.

Outcome: partial