Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

17 січня 2023 року представник [PERSON] адвокат Дашко Максим Володимирович звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 1 206 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди, 224 415 грн. 50 коп. компенсації витрат з оплати наданої юридичної ( правової) допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду справи, 45 000 грн. 00 коп. компенсації витрат на правничу допомогу. (а.с. 1-13, 152-165) Вимоги позову обґрунтовані наступним. 08 серпня 2019 року СВ Світловодського відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області було внесено відомості до ЄРДР відносно [PERSON] щодо скоєння ним кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України. 25 жовтня 2019 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру за вказаними статтями КК України. 31 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 401/2408/19 ( провадження № 1-кс/401/624/19) за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області Козярчука В.В. було відсторонено від займаної посади Світловодського міського голови на строк до 10 грудня 2019 року. Ухвалами слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року у справі № 401/2408/19 ( провадження № 1-кс/401/851/19; провадження № 1-кс/401/843/19) за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 25 грудня 2019 року, та накладено арешт у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке на праві власності належить [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року у справі № 401/2408/19 ( провадження № 1-кс/401/876/19) за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області накладено арешт на транспортні засоби, які на праві власності належать [PERSON] 19 листопада 2019 року рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області № 1809 висловлено недовіру Світловодському міському голові [PERSON] та достроково припинено його повноваження як міського голови. 10 грудня 2019 року розпорядженням Світловодського міського голови Кіровоградської області № 491-к за підписом секретаря міської ради Юрія Сапянова позивача звільнено з посади міського голови у зв`язку з достроковим припиненням повноважень. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання протиправними та скасування вищезазначених рішень та поновлення на посаді відмовлено. 22 січня 2020 року першим заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області радником юстиції Рубаном Володимиром Володимировичем затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019120270001134 за обвинуваченням [PERSON] , який 30 січня 2020 року направлений на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 401/217/20 у кримінальному провадженні № 12019120270001134 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України колегія суддів надала роз`яснення, що закриттям кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не порушується принцип презумпції невинуватості щодо [PERSON] , оскільки при направленні обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування [PERSON] навіть не набув статусу обвинуваченого, а тому закриття провадження судом на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків. З урахуванням викладеного у [PERSON] виникає право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру. Посилаючись на ч. 1 , ч. 2 ст. 1176 ЦК України позивач зазначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою , незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі по тексту - Закон № 266/94-ВР). Ст. 1 наведеного Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні скалу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання ( п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР). З посиланням на ст. ст. 3, 4, ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру . При цьому зазначає, щ він незаконно перебував під слідством та судом у період часу з 25 жовтня 2019 року по 26 жовтня 2022 року, що становить 3 роки 1 день . Оскільки гарантований державою мінімальний розмір моральної шкоди згідно Закону № 266/94-ВР встановлений у розмірі мінімальної заробітної плати, то , виходячи з її розміру станом на грудень 2022 року мінімальний розмір відшкодування становить 241 200 грн. 00 коп. Проте, враховуючи довготривале досудове розслідування та судовий розгляд без доведення винуватості [PERSON] у суді , у зв`язку з чим було закрите кримінальне провадження , усунуто його від посади міського голови, приниження його честі, гідності та ділової репутації , відбулося погіршення стану здоров`я, позивач вважає, що розмір морального відшкодування має розраховуватися, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати і має становити 1 206 000 грн. 00 коп. Крім того, внаслідок вищезазначених дій позивачеві було заподіяно і майнової шкоди, яка полягає у оплаті наданих йому юридичної ( правової) допомоги адвокатом Коссовим С.О. у розмірі 135 000 грн. 00 коп., адвокатами АО «АФ «Волосян, Пільгуй і партнери» у розмірі 37 500 грн. 00 коп., адвокатом Дашко М.В. у розмірі 15000 грн. 00 коп. , а також витрат за проведення судових експертиз Харківським НДІСЕ ім.. М.С. Бокаріуса у розмірі 365 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 224 415 грн. 50 коп., які теж підлягають відшкодуванню. (а.с. 1-13, 152-165, т. 1) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду судом та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. (а.с. 167-168, т. 1) 24 лютого 2023 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, у якому представник [PERSON] просив суд повністю відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування заперечень зазначив, що органи Казначейства не уособлюють Державу як «власника» відповідних коштів і виступають у подібних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів. Крім того, кримінальне провадження відносно позивача закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, що не є реабілітуючою підставою та не дає права позивачеві на відшкодування моральної шкоди, а наявні матеріали справи не містять належних доказів про визнання у встановленому порядку рішень про незаконність проведених органами прокуратури або досудового розслідування процесуальних дій. (а.с. 180-181, т. 1) 06 березня 2023 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від ГУНП в Кіровоградській області , у якому представник [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування позиції ГУНП в Кіровоградській області по суті позову зазначив, що правові відносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду регулюються Законом , яким визначено вичерпний перелік підстав, для відшкодування шкоди, які в даному випадку не мають місця. Крім того, позивач не надав достатніх доказів як наявності моральної шкоди та обґрунтування розміру її відшкодування, так і витрат на правову допомогу. (а.с. 205-212, т. 1) 06 березня 2023 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від Кіровоградської обласної прокуратури, у якому представник [PERSON] заперечила проти заявлених [PERSON] позовних вимог, з наступних підстав. Закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] було закрите на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка передбачає необхідність закриття у тому випадку, коли після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру. Закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючи й нереабілітуючі. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування. Закриття кримінального провадження у разі, коли після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відноситься до нереабілітуючих підстав. Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є: а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення. Законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, проте ст. 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось на підставі пунктів 1, 2, 3, 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, відповідно позивач позбавлений права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди (середнього грошового забезпечення та витрат на правову допомогу) у зв`язку з закриттям кримінального провадження, та, як наслідок, його позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. З позовної заяви вбачається, що позивач, заявляючи вимогу про відшкодування завданої йому моральної шкоди, посилається на факт незаконного повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України. Проте жодним процесуальним документом не визнано оголошення підозри незаконним. З будь-якими скаргами щодо визнання підозри незаконною [PERSON] ні до суду, ні до органів прокуратури не звертався, а тому його твердження, що оголошення підозри є незаконним не відповідає дійсності та не підтверджується жодними процесуальними документами, що також вказує про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у зв`язку незаконним, на його думку, оголошенням підозри. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності оформлених під час досудового слідства документів, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні. З огляду на це, заявлена сума до стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 206 000 грн., сплачених коштів у зв`язку з наданням юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду 224 415 грн. 50 коп. та компенсації витрат на правничу допомогу в розмірі 45 000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою і не підтверджується жодними документами. (а.с. 218-225, т.1) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 2023 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру закрите та справа призначена до судового розгляду. (а.с. 239-240, т. 1) В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник адвокат Дашко М.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Надаючи пояснення суду в судовому засіданні , зокрема пояснили, що направлення обвинувального акту за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України поза межами строку досудового розслідування свідчить про незаконність повідомлення про підозру, відсторонення від посади, накладення арешту на майно, звільнення позивача з займаної посади Світловодського міського голови, незаконність вручення обвинувального акту і свідчить про наявність підстав для можливості застосування до даних правовідносин ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України та положень Закону № 266/94-ВР, що передбачає право позивача на відшкодування шкоди. При цьому, хоча положення Закону № 266/94-ВР прямо і не передбачають як підставу відшкодування шкоди закриття кримінального провадження у тому випадку, коли після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, проте вказане не виключає такої можливості, оскільки ч. 1 ст. 284 КПК України була доповнена п. 10 після прийняття Закону № 266/94-ВР, що не виключає можливості його застосування до такої підстави закриття кримінального провадження. Позивач був проти закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України і вимагав справедливого судового розгляду і постановлення відносно нього виправдувального вироку, так як вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак був позбавлений такої можливості, в зв`язку з чим вимагає сатисфакції у вигляді відшкодування моральної та майнової шкоди. Представник відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на судовий розгляд справи не з`явився, свою позицію по суті спору виклав у Відзиві, про який суд зазначив вище. Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області Стояновські Д. І. в ході судового розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у Відзиві на позов. Представник відповідача Кіровоградської обласної прокуратури Чічкаленко Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила повністю відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у Відзиві на позов. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників ГУНП в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури, вивчивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 жовтня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України. ( а.с. 23-32, т. 1) Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року підозрюваного [PERSON] відсторонено від займаної посади Світловодського міського голови на строк, що не перевищує два місяці до 10 грудня 2019 року. (а.с. 55-63, т. 1) Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року до підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з 08 листопада по 25 грудня 2019 року. (а.с. 64, т. 1) Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року накладено арешт у вигляді заборони відчуження на належне [PERSON] нерухоме майно. (а.с. 65-78, т. 1) 19 листопада 2019 року рішенням Світловодської міської ради від 19 листопада 2019 року № 1809 «Про висловлення недовіри та припинення повноважень Світловодського міського голови [PERSON] » Світловодському міському голові [PERSON] висловлено недовіру та достроково припинено його повноваження як Світловодського міського голови. (а.с. 53, т. 1) Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року накладено арешт у вигляді заборони відчуження на рухоме майно - транспортні засоби, які на праві власності належать [PERSON] (а.с. 79-87, т. 1) Розпорядженням Світловодського міського голови за підписом секретаря міської ради Сапянова Ю. від 10 грудня 2019 року № 491-к «Про звільнення з займаної посади [PERSON] » [PERSON] звільнено з посади Світловодського міського голови у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, згідно з п. 2 ст. 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з 10 грудня 2019 року, у зв`язку з припиненням дії з 10 грудня 2019 року відсторонення за рішенням слідчого судді. (а.с. 54) 22 січня 2020 року першим заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області радником юстиції Рубаном В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019120270001134 від 08 серпня 2019 року за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України, [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України. (а.с. 33-52, т. 1) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019120270001134 повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України та усунення недоліків. (а.с. 88-90, т. 1) Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року апеляційні скарги захисника - адвоката Малюти Р.В. в інтересах обвинуваченої [PERSON] та захисника - адвоката Філоненка О.В. в інтересах обвинуваченого [PERSON] - задоволено, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Єднєва В.О., представника потерпілої юридичної особи Світловодської міської ради Сапянова Ю.О., потерпілого [PERSON] та його представника адвоката Сіромахи М.А. - задоволено частково. Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року , якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12019120270001134 від 08 серпня 2019 року повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України та усунення виявлених недоліків - скасовано. Клопотання захисника - адвоката Малюти Р.В. в інтересах обвинуваченої [PERSON] та захисника - адвоката Філоненка О.В. в інтересах обвинуваченого [PERSON] про закриття кримінального провадження задоволено. Кримінальне провадження №12019120270001134 від 08.08.2019 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, та [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, після повідомлення особі про підозру, визначеного статтею 219 КПК України. Скасовано всі заходи забезпечення по даному кримінальному провадженню. У клопотанні захисника - адвоката Коссова С.О. в інтересах обвинуваченого [PERSON] про повернення обвинувального акту прокурору - відмовлено. Даною ухвалою встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019120270001134, не зважаючи на те, що складений слідчим та затверджений прокурором 22.01.2020, однак направлений прокурором до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області згідно супровідного листа лише 30.01.2020, та отриманий місцевим судом 31.01.2020, тобто поза межами строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме вимог ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України. Водночас строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався в порядку ч. 3 ст. 294 КПК України, а також строк не зупинявся у відповідності до ст. 280 КПК України, а отже у даному випадку звернення прокурора до суду з обвинувальним актом відбулося поза межами строків досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт був звернений до суду з порушенням строків досудового розслідування, що є порушенням норм кримінального процесуального закону. За викладених обставин, враховуючи, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019120270001134 від 08.08.2019 за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернено прокурором до суду лише 31.01.2020, тобто після завершення двомісячного строку досудового розслідування, який у даному випадку закінчився 25.01.2020, а злочини, які інкримінуються обвинуваченим не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України. Також в ухвалі зазначено, що виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження стосовно особи, щодо якої встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, суперечить цим засадам, а тому висловлена під час апеляційного розгляду незгода [PERSON] та його захисника - адвоката Коссова О.В. із закриттям провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, з посиланням, що це не є реабілітуючою підставою, не може бути врахована судом апеляційної інстанції, оскільки приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації обвинуваченого (засудженого) або з інших причин. Вказана норма є імперативною нормою, тобто нормою прямої дії, і в усякому разі за наявності підстав для закриття провадження кримінальне провадження повинно бути закрито. Доводи [PERSON] та його захисника - адвоката Коссова О.В., що вони не заперечують в частині закриття кримінального провадження щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а заперечують щодо закриття провадження лише в частині обвинувачення [PERSON] , на думку колегії суддів є необґрунтованими, адже наявність однієї підстави для закриття кримінального провадження, у даному випадку стосується всіх осіб стосовно яких направлено даний обвинувальний акт до суду і виділення матеріалів провадження для подальшого здійснення судового провадження щодо одного з обвинувачених по даній справі, кримінальний процесуальний закон не передбачає. Більше того, зі змісту ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує, однак це стосується лише того випадку передбаченого пунктом першим частини другої цієї статті, а саме коли кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Крім іншого, в даній ухвалі зазначено, що в межах досудового розслідування в ході судового контролю слідчими суддями Світловодського міськрайонного суду та Кропивницького апеляційного суду за скаргою адвоката Коссова С.О. здійснювалися перевірки законності повідомлення про підозру [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України, зокрема правомочність та належність органу досудового розслідування, наявність відповідних повноважень, законність дій посадових осіб органів прокуратури при повідомленні особі про підозру. За наслідками судового розгляду ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року у задоволенні скарги адвоката Коссова С.О. на повідомлення прокурора про підозру [PERSON] за ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України відмовлено, зазначену ухвалу суду першої інстанції при апеляційному перегляді Кропивницьким апеляційним судом (ухвала від 23.01.2020) залишено без зміни, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 03.01.2020 набрала законної сили з 23.01.2020. (а.с. 91-99, т. 1) Ухвала Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року була предметом перегляду в касаційному порядку Верховним Судом за скаргою прокурора, який просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з тим, що у суду апеляційної інстанції не було підстав для закриття кримінального провадження відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, оскільки строки не були пропущені. Крім того, захисник Коссов С. О. в інтересах [PERSON] просив скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з тим, що апеляційний суд безпідставно закрив кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо його підзахисного, оскільки [PERSON] наполягав на власній невинуватості та не давав своєї згоди на закриття. Зазначає, що закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не є реабілітуючою обставиною, а тому не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції. Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника Коссова С.О. в інтересах [PERSON] - без задоволення. При цьому Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження № 12019120270001134 відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 цього Кодексу, після повідомлення особі про підозру. Водночас Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи касаційної скарги захисника Коссова С. О. про те, що при закритті кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідна була згода [PERSON] . За змістом ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує, однак це стосується лише випадку, передбаченого пунктом першим частини другої цієї статті, а саме коли кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком апеляційної суду про те, що приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації особи або з інших причин. Вказана норма є імперативною, й за наявності передбачених законом підстав кримінальне провадження має бути закрито. При цьому колегія суддів вбачає, що таким рішенням не порушується принцип презумпції невинуватості щодо [PERSON] , оскільки при направленні обвинувального акта до суду поза межами строку досудового розслідування він навіть не набув статусу обвинуваченого, тому закриття провадження судом на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків. (а.с. 101-108,т.1) Вирішуючи позов по суті, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної та майнової шкоди позивач вказував на незаконне повідомлення йому про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 172 КК України, та незаконне притягнення його як обвинуваченого. Як на правову підставу для задоволення своїх вимог, позивач посилався на вимоги статей 23, ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України та Закон № 266/94-ВР . Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: -постановлення виправдувального вироку суду; -встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; -закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; -закриття справи про адміністративне правопорушення. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону № 266/94-ВР, є вичерпним. Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме в зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, законність повідомлення про підозру відносно [PERSON] підтверджено ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року. У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року , якою ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року щодо, в тому числі [PERSON] , було залишено без зміни, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження № 12019120270001134 відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 цього Кодексу, після повідомлення особі про підозру. При цьому Верховний Суд виснував однозначний висновок про те, що при закритті кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України згода [PERSON] не була потрібна, оскільки змістом ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує, однак це стосується лише випадку, передбаченого пунктом першим частини другої цієї статті, а саме коли кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. В той же час приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації особи або з інших причин. Вказана норма є імперативною, й за наявності передбачених законом підстав кримінальне провадження має бути закрито. В цій же Постанові Верховний Суд наголосив на тому, що в такому випадку не порушується принцип презумпції невинуватості щодо [PERSON] , оскільки при направленні обвинувального акта до суду поза межами строку досудового розслідування та закритті провадження судом на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не створюється для нього жодних негативних правових наслідків. В той же час, оскільки наведена у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України підстава для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, таке закриття кримінального провадження саме по собі не свідчить про незаконність усіх дій органу досудового розслідування, вчинених у його межах. Вчинені в межах такого кримінального провадження процесуальні дії, що обмежують права громадян, не є самостійною підставою для автоматичного відшкодування завданої особі шкоди в порядку та розмірах, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та Законом № 266/94-ВР, тому позивач не вправі вимагати безумовного відшкодування моральної шкоди, яка могла бути йому завдана в процесі розслідування, на підставі частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР. Таким чином, з огляду на відсутність підстав для відшкодування позивачеві шкоди на умовах та з підстав ч. ч. 1, 2 ст. 1176, Закону № 266/94-ВР суд не входить в обговорення обґрунтованості заявлених позивачем розмірів моральної та майнової шкоди, на відшкодування якої він не довів свого права. Разом з тим суд звертає увагу на те, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР, в інших випадках заподіяння шкоди згаданими органами чи їх посадовими особами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода може бути відшкодована, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими або службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та їх посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Водночас суд констатує, що , виходячи з принципів диспозитивності та змагальності , які є ключовими у цивільному процесі, суд розглядає спори в межах підстав, які заявлені позивачем як ініціатором спору, якими в даному випадку є ч. ч. 1, 2 ст. 1176, Закон № 266/94-ВР. На підставі наведеного, зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органу , що здійснює оперативно - розшукову діяльність , досудове розслідування, прокуратури або суду з підстав ч. ч. 1, 2 ст. 1176, Закону № 266/94-ВР як таких, що не ґрунтуються на наведених ним нормах матеріального права, заявлених як підстави позову.

Outcome: dismissed