Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У серпні 2023 року адвокат Конякін М.С., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме просив встановити, що [PERSON] , яка померла [INFO] є бабою по ліній матері [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла баба заявника [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2.1947 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Чернятської сільської ради Бершадського району, що належала їй особисто. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук [PERSON] , так як у встановлений строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, після звернення до нотаріуса було встановлено, що останній не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з тим, що документально не можливо підтвердити родинний зв`язок між покійною та заявником. Тобто, виникло питання про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме що останні є бабою та внуком. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.08.2023 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання по справі. В судове засідання [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення заяви не заперечила. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника та представника заінтересованої особи, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~\~ (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , її батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 08.11.1986 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвище від 31.05.2023 №00039898407. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Також встановлено, що [INFO] у м.Київ народився [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьками записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років, про що 25.01.2023 складено відповідний актовий запис №37 (а.с. 8). За життя [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 2.1943 га у межах згідно з планом, що розташована та території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №418843 (а.с.13). Таким чином, на день смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку заявник має намір успадкувати, однак нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про народження матері заявника в графі мати зазначено [PERSON] , хоча насправді її було звати [PERSON] , і вважає, що дана помилка є механічною, але вона не дає заявнику документально встановити родинний зв`язок між [PERSON] та покійною. Так, на підтвердження того, що покійну бабу заявника звали [PERSON] , було подано копію трудової книжки колгоспника №103 від 27.05.1969 р.н, видану на ім`я [PERSON] , 1938 р.н. та копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.16,17). Також було надано копію свідоцтва про право на спадщину від 29.02.2000, з якого вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , тобто батька матері заявника (а.с.14). Свідки [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові пояснення в яких зазначили, що родину [PERSON] знають багато років. [PERSON] є сином [PERSON] і відповідно онуком [PERSON] (а.с.36,40). Згідно з п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї\~Постанови\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, дасть йому підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини після смерті [PERSON] та встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе. Таким чином, в судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів було встановлено, що [PERSON] дійсно є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved