Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2008 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішення суду від 18.05.2010. За час перебування у даному шлюбі у них народився спільний син\~- [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Позивачка також вказує, що батько не приймав участі у матеріальному забезпеченні потреб дитини, тому вона змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2014 присуджено щомісячну сплату відповідачем на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4\~частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який, наразі, перебуває на виконанні у Другому відділі Державної виконавчої служби у місті Черкаси. Із грудня 2021\~року відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з грудня 2021\~року по теперішній час, у розмірі 52199\~грн. 50\~коп. Таким чином, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача (боржника) пеню за прострочення сплати аліментів, виходячи з наступного розрахунку: Місяць/рікСума заборгованості, грнПеріод простроченняКількість днів простроченняСума пені, грн Грудень 20211477,7501.01.2022- 31.05.20235167625,19 Січень 20223077,7501.02.2022- 31.05.202348514927,09 Лютий 20223077,7501.03.2022- 31.05.202345714065,32 Березень 20223077,7501.04.2022- 31.05.202342613111,22 Квітень 20223077,7501.05.2022- 31.05.202339612187,89 Травень 20223077,7501.06.2022- 31.05.202336511233,79 Червень 20223077,7501.07.2022- 31.05.202333510310,46 Липень 20223077,7501.08.2022- 31.05.20233049356,36 Серпень 20223077,7501.09.2022- 31.05.20232738402,26 Вересень 20223077,7501.10.2022- 31.05.20232437478,93 Жовтень 20223077,7501.11.2022- 31.05.20232126524,83 Листопад 20223077,7501.12.2022- 31.05.20231825601,51 Грудень 20223077,7501.01.2023- 31.05.20231524678,18 Січень 20233077,7501.02.2023- 31,05,20231213724,08 Лютий 20233077,7501.03.2023- 31.05.2023902769,98 Березень 20233077,7501.04.2023- 31.05.2023621908,21 Квітень 20233077,7501.05.2023- 31.05.202331954,10 Разом за період 01.01.2021- 31.05.2023 134859,40 Отже, розмір прострочених аліментів складає 52199\~грн. 50\~коп. Розмір пені за період прострочення складає 134859\~грн. 40\~коп., а тому, з урахуванням норм ч.\~1 ст.\~196 СК України, розмір пені, який за законом має сплатити відповідач, дорівнює 52199\~грн. 50\~коп. Враховуючи наведені вище обставини, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь 52199\~грн. 50\~коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 07.08.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Проти такого порядку сторони заперечень не надали. Крім того, сторонам надано строк для подання сторонами заяв по суті справи. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі на підставі наведеного у позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї доказів. Крім того, зазначила, що до подачі даного позову у суд вона зверталася до відповідача із пропозицією відмовитися від сина, щоб його міг усиновити її теперішній чоловік, але він відмовився. Відповідач не сплачує аліменти на утримання сина з грудня місяця 2021\~року, у зв`язку з чим, державний виконавець наклав на нього обмеження та штраф. До того ж, відносно відповідача порушене кримінальне провадження у зв`язку з несплатою аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Також зазначила, що у липні та серпні місяці 2023\~року відповідачем були проведені виплати у рахунок аліментів на утримання дитини. Разом з тим, його борг зі сплати аліментів становить 52199\~грн. 50\~коп., а тому саме у такому розмірі необхідно стягнути з відповідача і пеню за прострочення сплати аліментів. Спору щодо батьківства дитини немає. У судовому засіданні відповідач визнав заявлені позовні вимоги та додатково пояснив, що він дійсно з грудня місяця 2021\~року не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, у зв`язку з чим утворився борг у розмірі 52199\~грн. 50\~коп. Таким чином, саме і такий розмір пені необхідно стягнути з нього на користь позивачки. Батьківство дитини він не оспорює. До того ж, звернув увагу суду на те, що він розуміє те, що дитині необхідні кошти на харчування, одяг тощо, але він не має зараз можливості надавати будь-яку матеріальну допомогу. Також зазначив, що він є працездатним, не є особою з інвалідністю, не перебуває у центрі зайнятості на обліку у статусі безробітного, офіційно утриманців не має, але доглядає за матір`ю. Крім того, на даний час проходить перевірку у ТЦК та СП з приводу мобілізації. Заслухавши думку позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.05.2010, на підставі рішення суду, та видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.05.2010. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно їй прізвище\~ [PERSON] (а.с.\~6). За час перебування у вказаному вище шлюбі у сторін народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.03.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції (актовий запис №\~277). Батьком дитини записаний відповідач (а.с.\~5). Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дитини між сторонами спір також відсутній, син мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. 23.06.2014 рішенням Придніпровського районного суду м.\~Черкаси по справі №\~711/4680/14-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів. Вирішено: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4\~частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для відповідної вікової категорії на дитину, починаючи з 15.05.2014 до її повноліття (а.с.\~11). До того ж, на виконання вказаного вище судового рішення, Придніпровським районним судом м.\~Черкаси виданий виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) (а.с.\~9, 10). Разом з тим, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості аліментів по виконавчому листу №\~2/711/1666/14 від 04.07.2014, наданого головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) Петренко\~С.В. №\~26.25-47/52855 від 21.06.2023, заборгованість, станом на 01.06.2023, за боржником [PERSON] складає 52199\~грн. 50\~коп. (а.с.\~8). Сторони не оскаржували до суду розрахунок заборгованості по аліментах, що складений державним виконавцем. Крім того, позивачкою надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів, з якого вбачається, що за період з грудня 2021\~року по квітень 2023\~року, неустойка (пеня) становить 134859\~грн. 40\~коп. Під час розгляду справи відповідачем визнані розрахунки заборгованості по аліментах. Судом також встановлено, що 05.02.2021 [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) складено відповідний актовий запис №\~120 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка\~ [PERSON] , дружини\~ [PERSON] (а.с.\~7). До того ж, відповідно до даних свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 09.08.2023, [PERSON] ,\~ [INFO] , змінив ім`я, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) складено відповідний актовий запис №\~63. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені\~ [PERSON] . Такі обставини не спростовані відповідачем. При прийнятті рішення по справі, суд враховує його думку про визнання позовних вимог і відсутність заперечень проти їх задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені СК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~141\~СК України,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті\~157 цього Кодексу. Як передбачено\~ч.ч.\~1,\~2\~статті 18\~ЦПК України,\~судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.\~6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам,\~ справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.\~5 ст.\~124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.\~9 ч.\~3 ст.\~129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~196\~СК України,\~у разі\~виникнення заборгованості\~з вини\~особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків\~заборгованості. У\~разі застосування\~до особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду,\~заходів,\~передбачених частиною\~чотирнадцятою статті\~71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження",\~максимальний розмір\~пені повинен\~дорівнювати різниці\~між сумою\~заборгованості та\~розміром застосованих\~заходів примусового\~виконання,\~передбачених частиною\~чотирнадцятою статті\~71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання\~- сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №\~3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що передбачена статтею\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася за незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті\~7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8\~СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті\~614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом\~1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»,\~за рішеннями\~майнового характеру\~боржник зобов`язаний\~подати виконавцю\~протягом п`яти\~робочих днів\~з дня\~відкриття виконавчого\~провадження декларацію\~про доходи\~та майно\~боржника,\~зокрема про\~майно,\~яким він\~володіє спільно\~з іншими\~особами,\~про рахунки\~у банках\~чи інших\~фінансових установах,\~про майно,\~що перебуває\~в заставі\~(іпотеці)\~або в\~інших осіб,\~чи про\~кошти та\~майно,\~належні йому\~від інших\~осіб,\~за формою,\~встановленою Міністерством\~юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Отже, за результатами розгляду справи судом встановлено вину відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина\~ [PERSON] ),\~ [INFO] , за виконавчим листом №\~2/711/1666/14, що виданий 04.07.2014 Придніпровським районним судом м.\~Черкаси на виконання судового рішення у справі №\~711/4680/14-ц. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.\~196 СК України, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. У даному випадку, суд вважає, що знаючи про прийняте судове рішення від 23.06.2014 про стягнення аліментів (відповідач частково погашав заборгованість по аліментах на стадії примусового виконання судового рішення до грудня 2021 року) та перебування виконавчого листа на примусовому виконанні, [PERSON] повинен був вчиняти дії, пов`язані з належним його виконанням, контролювати його виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування. Також враховується і тривалість періодів, протягом яких відповідач аліменти на утримання сина не сплачував взагалі. Між тим, порушував норми чинного законодавства, що призвело до заборгованості по аліментах, яку на час розгляду справи не погасив у повному обсязі. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав. Крім того, розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований, а навпаки, він його визнає. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування поважності причин чи відсутності вини у несплаті аліментів, відповідачем до суду не надано. Відсутність своєї вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів, відповідач [PERSON] не довів. Також суд звертає увагу, що під час розгляду справи не вбачається підстав для зменшення розміру неустойки платнику аліментів. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. При прийнятті цього судового рішення судом враховані висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 14.12.2020 по справі №661/905/19 та постанові ВП ВС від 03.04.2019 по справі №333/6020/16. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із даним позовом, позивачка не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1073\~грн. 60\~коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved