Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що вона до 29 липня 2022 року працювала на посаді шеф-редактора Редакції «Держзакупівлі» Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна». В грудні 2022 року у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 було опубліковано публікації під назвами: "Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам" та "Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку", автором яких зазначено позивача. Вважає такі дії зі сторони відповідача неправомірними та такими, що порушують її особисті немайнові блага, які охороняються цивільним законодавством та нормами міжнародного права: честь, гідність, ділова репутація, оскільки інформація, викладена у публікаціях не відповідає сьогоденню, та позивач не надавала дозволу на розповсюдження її імені зображення у вказаних публікаціях. Опубліковані статті під авторством позивача на момент їх публікації не є актуальними, оприлюднивши їх на сайті відповідач доніс до невизначеного кола осіб недостовірну інформацію та виставив позивача в не найкращому світлі в професійному полі. Розміщення публікацій із зображенням позивачки у мережі інтернет спрямоване на доведення до відома необмеженого кола осіб недостовірної інформації про роботу позивача на користь відповідача, що вкрай негативно впливає на ділову репутацію позивача та може стати причиною відмови потенційних клієнтів та контрагентів від співпраці з нею. Крім того, у результаті неправомірних дій відповідача, пов`язаних з публікаціями, позивачу було порушено нормальний, усталений спосіб життя, оскільки вона змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Оспорені публікації псують імідж позивача, спотворюють її статус, як члена єдиної команди на новому місці роботи, дискредитують її в колективі, вказують на її недобросовісність, відтак, відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000 грн є таким, що компенсує понесені позивачем моральні втрати. У зв`язку з чим просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , поширені Товариством з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» у мережі Інтернет у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 публікації під назвами: «Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002708) та «Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002707); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» видалити публікацію у мережі Інтернет поширену у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 під назвою: «Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002708); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» видалити публікацію у мережі Інтернет поширену у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 під назвою: «Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002707); заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» будь-яку можливість публікації цих статей під авторством [PERSON] ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 800 000 грн та витрати зі сплати судового збору. 15 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20 квітня 2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 19 вересня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач до 29 липня 2022 року працювала на посаді шеф-редактора Редакції «Держзакупівлі» Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку- Україна» (а.с. 23). Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , поширені Товариством з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» у мережі Інтернет у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 публікації під назвами: "Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам до чого готуватися замовникам" (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002708) та "Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку" (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002707); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» видалити публікацію у мережі Інтернет поширену у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 під назвою: «Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002708); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» видалити публікацію у мережі Інтернет поширену у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 під назвою: «Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку» (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002707); заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» будь-яку можливість публікації цих статей під авторством [PERSON] . Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що за своєю суттю порушує особисті немайнові блага позивача, оскільки інформація не відповідає сьогоденню. Крім того, позивач зазначає, що не надавала дозволу на розповсюдження її імені та зображення у вказаній публікації. На підтвердження позивачем надано скриншот публікації під назвами: "Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам" та "Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку", опублікованих у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12, автором яких зазначено позивача (а.с. 27-30, 31-34); скриншот з офіційного сайту https://zakon.rada.gov.ua(а.с. 35), диски із скріншотами публікацій (а.с.37). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, відповідно до яких заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем не доведено факту недостовірності інформації, викладеної у відповідних статтях та доказів порушення такою інформацією честі, гідності, ділової репутації позивача та в чому саме полягає таке порушення. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивач готувала на замовлення відповідача статті та публікації для їх оприлюднення на розсуд замовника та отримувала від замовника авторські гонорари. Позивачем не спростовується авторство оскаржуваних статей на замовлення відповідача, а ототожнення позивача з відповідачем не порушує особисті немайнові права позивача та не перешкоджає особі повною мірою та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню оскільки позивачем не доведено в чому полягає шкода, а ототожнення позивача з відповідачем не може порочити її честь, гідність, ділову репутацію та призводити до формування відносно неї негативної думки в суспільстві (а.с. 81-84). Позивач скористалася процесуальним правом подачі відповіді на відзив, в якій зазначає, що доводи відзиву не спростовують жодного доводу, викладеного у позові. У позивача наразі відсутня воля та згода на її ототожнення з відповідачем. Відповідач не надав жодного письмового доказу на підтвердження того, що згадані в позовні публікації були замовлені ним у позивача. Недостовірною інформацією, яка порочить честь і гідність позивача є зазначення позивача автором оскаржуваних публікацій, ідентифікація її як працівника відповідача та незаконне використання фото позивача в публікаціях. Факт поширення інформації відповідачем у мережі інтернет невизначеному колу осіб відносно позивача підтверджується доданими до позовної заяви скрін-шотами та диском із скріншотами публікації із веб-сайту відповідача. Обраний позивачем спосіб захисту є правильним та ефективно забезпечить відновлення порушеного права (а.с. 88-95). Відповідач подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що долучена до позову роздруківка з системи «Who is» про належність доменного ім`я eхpertus.ua відповідачу є недопустимим доказом по справі, оскільки не містить джерела його походження (а.с.139). Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Доводи представника відповідача в частині недопустимості долучених до позову доказів, а саме, роздруківки з системи «Who is» фактично зводяться до незгоди з цими доказами. При цьому представник відповідача не надав суду доказів та не посилається на докази, які б спростовували ці обставини. Судом встановлено, що у електронному виданні Щомісячний спеціалізований журнал Держзакупівлі за грудень 2022 року № 12 відповідачем через мережу інтернет опубліковані публікації під назвами: "Вивчаємо зміни в нормах проведення перевірок закупівель: до чого готуватися замовникам до чого готуватися замовникам" (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002708) та "Важливі зміни щодо закупівель в умовах воєнного стану: що врахувати при роботі в рамках нового порядку" (посилання: https://edz.mcfr.ua/1002707), автором яких зазначено позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 12, ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак позивачем не доведено поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію за недоведеністю. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 800 000 грн. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, тому вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЦФЕР-Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 16 294,40 грн, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed