Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У грудні 2022 року року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обгунтовуючи його тим, з 14 липня 1999 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . За час спільного проживання у шлюбі ними було придбано два автомобілі, а саме «ВАЗ-2115», 2006 року випуску та «Skoda Octavia», який був відчужений відповідачем без її згоди. Посилаючись на норми ст. 60, 61, 70 СК України, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право особистої власності на легковий автомобіль «ВАЗ-2115», 2006 року випуску, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, що становить 1/2 різниці між вартістю автомобілів «ВАЗ-2115» та «Skoda Octavia», у розмірі 48\~397,67 грн. Ухвалою судді від 16 грудня 2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження із повідомленням учасників справи (а.с. 12); 12 січня 2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 17), яке ухвалою судді від 13 січня 2023 року було задоволене (а.с. 19); 02 лютого 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву (а.с. 26), яке ухвалою судді від 15 лютого 2023 року було задоволене (а.с. 59); 02 лютого 2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 56), яке ухвалою судді від 15 лютого 2023 року було задоволене (а.с. 58); 02 лютого 2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 57), яке ухвалою судді від 15 лютого 2023 року було задоволене, а провадження у справі зупинено (а.с. 64); 15 лютого 2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 65), яка ухвалою суду від 16 лютого 2023 року була задоволена (а.с. 70-72); 31 березня 2023 року до суду надійшов висновок експерта № 013/23 від 22.03.2023 року (а.с. 89-100); ухвалою судді від 03 квітня 2023 року провадження у справі було поновлено та призначено по справі підготовче судове засідання (а.с. 102); 10 квітня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] про уточнення позовних вимог (а.с. 106); 11 квітня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] про виклик свідків (а.с. 116); 11 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 117); 11 квітня 2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] про виклик свідків (а.с. 124); 11 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 128); 11 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с. 133); 05 травня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивачки [PERSON] про приєднання доказів (а.с. 141); 05 травня 2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] про виклик свідка (а.с. 143); 05 травня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 146); 24 травня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивачки [PERSON] про приєднання доказів (а.с. 157); ухвалою суду від 24 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 167-169). У відзиві на позов (а.с. 32-34) відповідач просив відмовити у задоволення позову, так як спірні автомобілі були придбані виключно за його кошти та кошти [PERSON] . Крім того, починаючи з 2017 року по даний час [PERSON] фактично проживає з [PERSON] по [ADDRESS] , з якою має спільний бюджет та побут. Відповіді на відзив від позивачки не надійшло. У судовому засідання позивачка, допитана за її згодою як свідок, пояснила що спірні автомобілі були придбані за спільні кошти сім`ї у період шлюбу. Вона проживали разом з відповідачем до кінця серпня 2022 року, при цьому з 2016 року по 2022 рік вони проживали на дві адреси в м. Ічня, як по вул. Маслова, так і по вул. Набережній. Представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на те, що спірні автомобілі були придбані ним за власні кошти та кошти [PERSON] , з якою він проживав разом. Із позивачкою разом він не проживав фактично з 2016 року. Представник відповідача позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити посилаючись також на те, що відповідачем спірні автомобілі були придбані за власні кошти, зокрема, за кошти раніше проданих ним автомобілів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачка доводиться їй матір`ю, а відповідач вітчимом. Останні проживали разом, мали спільний побут та бюджет, незважаючи на те, що з 2016 року стали проживати разом за двома адресами. У 2019 році батьками був придбаний автомобіль ВАЗ 2115, на якому вона ще вчилася їздити, а влітку 2022 року допомагала відповідачу у придбанні автомобіля Шкода, зареєструвати який допоміг [PERSON] її чоловік. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у 1999 році він придбав у [PERSON] по довіреності автомобіль ВАЗ 2101, білого кольору за 450-500 доларів США. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у 1999-2000-х роках він продав [PERSON] власний автомобіль Москвич 412, 1985 року випуску, зеленого кольору, за 900 доларів США. Під час його продажу була також присутня [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що сторони проживали разом та вели спільне господарство до кінця літа 2022 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що сторони жили разом та вели спільне господарство, а після смерті матері відповідача, вони стали проживати на два будинки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що сторони доводяться йому батьками. Останні жили разом до кінця літа 2022 року, мали спільний бюджет, незважаючи і на те, що з 2016 року проживали вони і він з ними на два будинки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він запропонував [PERSON] купити автомобіль «Москвич» у [PERSON] , а також зазначив, що він проживає неподалік відповідача по [ADDRESS] , де бачив позивачку дуже рідко. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1999 року (а.с. 6), який було розірвано рішенням Ічнянського районного суду від 12 грудня 2022 року (а.с. 41) . Під час спільного проживання у шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 7), який проживає разом з позивачкою. У період шлюбу сторін, відповідачем 27 квітня 2019 року був придбаний автомобіль ВАЗ 2115 (а.с. 40), який знаходиться у власності останнього, а також автомобіль «Skoda Octavia», 2001 року випуску, який \~ \~ \~ \~ 29.08.2022 року був перереєстрований із [PERSON] на нового власника (а.с. 50). Відповідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 69 цього Кодексу\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частин першої, п`ятої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. У силу ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У відзиві сторона відповідача зазначає, що автомобілі ВАЗ та Шкода придбані виключно за його власні кошти та кошти [PERSON] , з якою [PERSON] проживав однією сім`єю з 2017 року, однак доказів цьому суду не надано, при цьому режим окремого проживання між сторонами у судовому порядку не встановлювався. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача, що спірні автомобілі були куплені також за кошти від продажу попередніх автомобілів, зокрема автомобілів Запорожець, ВАЗ 2101, оскільки останні були продані ще у 1999 році, при цьому автомобіль [PERSON] був проданий ще до 2016 року, вартість яких відповідачем не доведена. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача та його представника про те, що [PERSON] не проживав з позивачкою на період придбання спірних автомобілів, що підтверджується довідкою Талалаївської селищної ради № 1094 від 27 грудня 2022 року (а.с. 38), актом обстеження умов проживання від 27 грудня 2022 року (а.с. 39), копією рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2022 року (а.с. 41-42), копією позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 110), копією ухвали про відкриття провадження від 03 січня 2017 року (а.с. 119), копією позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів на дитину (а.с. 120), довідкою виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 15.12.2016 року про місце реєстрації [PERSON] (а.с. 123), виходячи з наступного. Так, довідка Талалаївської селищної ради № 1094 від 27 грудня 2022 року видана у тому, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] без реєстрації з 2017 року, склад сім`ї співмешканець [PERSON] , а в акті обстеження умов проживання [PERSON] від 27 грудня 2022 року зазначено, що дійсно остання проживає за вказаною адресою, за якою також проживає без реєстрації її співмешканець [PERSON] , в яких відсутні відомості про те, з якого саме часу проживають разом [PERSON] та [PERSON] , при цьому постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2023 року заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу було залишено без розгляду (а.с. 218-220). У рішенні суду від 12 грудня 2022 дійсно [PERSON] зазначалося, що він не проживає із [PERSON] з 2017 року, однак останньою було зазначено, що фактично шлюбні відносини були припинені у вересні 2022 року, а не у 2017 році, як вказав позивач. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 12 січня 2023 року. Посилання [PERSON] у копії позовної заяви про стягнення аліментів про те, що станом на 23 грудня 2016 року вона з відповідачем не проживала, не може само по собі слугувати доказом того, що дійсно після 2016 року сторони вже разом не проживали, до того ж вказаний позов ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2017 року був залишений без розгляду (а.с. 142). Довідка виконавчого комітету Ічнянської міської ради № 3343 від 15.12.2016 року вказує тільки на місце реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] та ніяким чином не стверджує про роздільне місце проживання сторін. До того ж останні у судовому засіданні підтвердили, що у них було різне місце реєстрації, що підтверджується також відомостями про місце реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 11). Крім того, посилання відповідача про фактичне його місце проживання в смт. Талалаївка Прилуцького району Чернігівської області спростовується копією договору про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти № 309 від 27 липня 2022 року, де у відомостях про законного представника [PERSON] зазначив місцем свого проживання/реєстрації: [ADDRESS] , за якою він не був зареєстрований. Разом із тим суд бере до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачки [PERSON] , допитаної у судовому засіданні як свідка, які зазначили, що до кінця літа 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, що не спростовано відповідачем. З урахуванням викладеного суд вважає, що вказані спірні автомобілі є неподільною річчю, та на підставі ст. 60 та 63\~СК України є об`єктом спільної власності позивачки та відповідача у рівних частках, і позивачка має право на поділ майна подружжя. При цьому суд ураховує, що автомобілі сторін були придбані за спільні їх кошти, так як останні працювали та отримували дохід. Згідно з пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно\~статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна\~ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4\~ст. 71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2\~ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. Відповідно до висновку експерта № 013/23 від 22 березня 2023 року дійсна ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2115, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 09 грудня 2022 року становить 97\~754,67 грн. Середня ринкова ціна автомобіля марки Skoda Octavia, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 09 грудня 2022 року становить 194\~550 грн (а.с. 83-98). Враховуючи, що позивачка має право на керування автомобілем, з якою проживає неповнолітній син, а також доводи самого відповідача, який у судовому засіданні не заперечував у разі укладення мирової угоди передати позивачці у власність автомобіль ВАЗ 2115, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в зв`язку з чим у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за [PERSON] право особистої власності на легковий автомобіль ВАЗ 2115 та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 різниці між вартістю автомобілів «ВАЗ-2115» та «Skoda Octavia», у розмірі 48\~397,67 грн. Так як позов [PERSON] задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 461,52 грн, які складаються з 496,20 грн, які були сплачені при подачі позову до суду (а.с. 3), 496,20 грн сума сплачена при подачі до суду заяви [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви та 469,20 грн суми судового збору після уточнених позовних вимог позивачки (а.с. 115). Представником позивачки заявлене усне клопотання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 9\~500 грн. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 01 грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Сакун І.А. та Зініч Н.М.; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2022 року про вартість послуг на суму 9\~500 грн; акт здачі-приймання наданих послуг від 20.09.2023 року на суму 9\~500 грн; довідку адвоката Сакун І.А. про сплату коштів за надання правової допомоги [PERSON] на суму 9\~500 грн. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~ЦПК\~та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивачки, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, а тому беручи також до уваги відсутність заперечення відповідача та представника відповідача щодо таких витрат, вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу у розмірі 9\~500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved