Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

05\~червня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з [PERSON] у них народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року шлюб розірвано. На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 10\~березня 2017 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500,00 гривень. На теперішній час вказаний розмір аліментів значно менший від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Водночас із віком потреби дитини зростають, дитина потребує більших коштів для нормального забезпечення навчання, розвитку, медичного догляду та відпочинку. На цих підставах просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року у цивільній справі № 731/27/17 у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500,00 гривень щомісячно, встановивши спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду на 06 липня 2023 року. Розгляд справи відкладався через неявку відповідача до 22\~серпня 2023 року та до 15 вересня 2023 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, також подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому підтримала позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів (а.с.\~1-6, 61). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, у якій просив зменшити суму витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 62). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.\~11). На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 30\~червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.\~12-13). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року у справі № 731/27/17 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500 гривень щомісячно, починаючи з 20\~січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.\~14-15). На теперішній час син [PERSON] продовжує мешкати з матір`ю (а.с.\~9, 10), батько участі у вихованні сина не приймає (а.с.\~16). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N\~789-XII від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27\~вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обов`язки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу аліментів. При цьому положення ч.\~3 ст.\~181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано ч.\~3 ст.\~181 СК України. Згідно з ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст.\~182 СК України). Суд зважає на те, що відповідно до ч.\~2 ст.\~182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2017\~рік» було встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01\~січня 2017 року 1\~355,00 гривень, з 01\~травня 2017 року 1 426,00 гривень, з 01\~грудня 2017 року 1\~492,00 гривні. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у березні 2017 року становив 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 406,50 грн для дитини до шести років. При цьому визначена судом у 2017 році сума аліментів у розмірі 1\~500,00 грн значно перевищувала мінімальний розмір аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у сумі 2\~833,00 гривні. Отже, з 01\~січня 2023 року гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) становить 1\~416,50 грн, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років (100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) становить 2\~833,00 гривні. Тобто, на сьогоднішній день сума аліментів у розмірі 1\~500,00 грн знаходиться на рівні встановленого законодавством гарантованого мінімального розміру аліментів та є меншою за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, а це, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Оскільки змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, то виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. Зважаючи на інтереси дитини, враховуючи вимоги ст. ст.\~181-183 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановлення способу стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На переконання суду вказаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, суд зважає, що стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника автоматично регулює розмір стягнень залежно від рівня доходів платника і одночасно забезпечує обов`язкове стягнення аліментів у розмірі, не нижчому від гарантованого мінімального розміру, встановленого на рівні 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~а тому\~на підставі\~ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на відповідача\~та стягується з нього в дохід держави. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то враховуючи положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 50% судового збору. Крім того, позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3\~500,00 грн, на підтвердження яких подала витяг із договору про надання правової допомоги №\~15 від 01 червня 2023 року, у якому визначена сума гонорару у фіксованому розмірі (а.с.\~17-18), оригінал розрахункової квитанції від 01\~червня 2023 року на суму 3\~500,00 грн (а.с.\~19) та розписку від 01\~червня 2023 року, яка свідчить про отримання адвокатом Ріпкою\~І.В. від позивача [PERSON] гонорару в суму 3\~500,00 грн за виготовлення позовної заяви (а.с.\~20). У правовому висновку Верховного Суду від 28\~грудня 2020 року по справі №640/18402/19 роз`яснено, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява 366561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п. 154 рішення ЄСПЛ Lavents v. Latvia (Заява №58442/00) вказано, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Зважаючи на задоволення позову у повному обсязі, а також на заперечення відповідача щодо суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, розумність вказаних витрат та їх співмірність зі складністю справи, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у сумі 1\~500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved