Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

19 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви в новій редакції від 11.04.2018 року, просив: визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити позивачу кімнату житловою площею 11,3 кв.м., дві інші житлові кімнати площею 12 кв.м та 18,9 кв.м надати у користування відповідачам, кухню, коридор, дві вбиральні та балкон залишити у загальному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] та відповідачі - його дружина [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] . квартира сторонами не приватизована та перебуває на балансі КП «Керуюча з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», складається з трьох ізольованих кімнат (18,9 кв.м., 12,0 кв.м., 11,3 кв.м.), кухні, двох вбиралень (в одній вбиральні є ванна), балкону та коридору. В квартирі є централізоване опалення, електро- водопостачання. Власником особового рахунку на цю квартиру є відповідачка [PERSON] . До 2015 року сторони спільно вели господарство та утримували спірну квартиру. Однак, з травня 2015 року стосунки між сторонами погіршилися, відповідачі стали чинити позивачу перешкоди у користуванні житлом - змінили замки, розпоряджаються особистими речами позивача, що призвело до необхідності вирішити порядок користування квартирою. Позивач є пенсіонером, іншого житла позивач не має, участі у приватизації не приймав, а тому має намір проживати у спірній квартирі в ізольованій кімнаті розміром 11,3 кв.м. Вважає, умови, у яких має намір проживати, не порушують житлових прав та інтересів відповідачів. У разі розподілу житлової площі в їх користуванні залишається дві кімнати загальною площею 30,9 кв.м. У зв`язку з тим, що сторонами не погоджено у добровільному порядку порядок користування спільним майном, позивач звернувся до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.01.2017 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 23.01.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27.03.2017 року відкрито позовне провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 24.04.2018 року представник відповідачів - адвокат Харченко С.В. подав відзив на уточнену позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що позивач хоч і зареєстрований у квартирі, однак не проживає у ній більше року, залишив її самостійно, зібравши свої речі та переїхавши до іншого постійного місця проживання. Зазначив, що позивач просить визначити порядок користування спірною квартирою шляхом виділення йому кімнати площею 11,3 кв.м., що може бути вирішено виключно щодо квартир, які перебувають у приватній власності. Однак, сторони проживають у неприватизованій квартирі. Вважає, що [PERSON] зловживаючи своїми правами, намагається чинити перешкоди [PERSON] та іншим мешканцям у користуванні спірною квартирою та здійснити приватизацію частини квартири без погодження із наймачем та іншими членами сім`ї. Крім того, відповідно до постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15.07.1985 року №582 встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менше як 9 кв.м. жилої площі. Громадяни визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, якщо вони мають площу до 7,5 кв.м. включно на кожного члена сім`ї. Відповідно до ордеру №011055 серії Б від 13 жовтня 1999 року житлова площа квартири складає 40,69 кв.м. Квартира ізольована та складається з трьох кімнат. Наймачем квартири є [PERSON] та зареєстровані в квартирі члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітня [PERSON] . У разі задоволення позовних вимог та виділення позивачу у користування кімнати площею 11,3 кв.м., на кожного з відповідачів лишиться по 7,3 кв.м. житлової площі, що суперечить ст. ст. 63, 104 ЖК України та призведе до погіршення їх житлових умов. 27.08.2018 року відповідач подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в раніше поданих заявах по суті справи. По суті позовних вимог додатково вказав, що представник відповідачів при визначенні розрахунку житлової площі помилково керувався відомостями ордеру №011055 серії Б від 13 жовтня 1999 року. Так, згідно довідки Форми №3 та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , її житлова площа складає 42,2 кв.м. Таким чином, за умови виділення позивачу кімнати розміром 11,3 кв.м., в користуванні інших мешканців залишається 30,9 кв.м., або по 7,725 кв.м. на кожну з 4-х осіб. Тому посилання відповідачів на погіршення їх житловим умов, вважає безпідставним. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 06.09.2023 року, залучено до участі у справі [PERSON] у якості третьої особи без самостійних вимог на сторін позивача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. З урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб, серед яких троє малолітніх дітей, просили виділити позивачу в користування кімнату житловою площею 10,2 кв.м. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник КП «Керуюча з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника підприємства. Представник служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника служби. При розгляді справи та ухваленні рішення просили врахувати інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, перебуває на балансі ЖЕД №905 та є не приватизованою. 13 жовтня 1999 року Залізнична районна в м. Києві державна адміністрація видала ордер на жиле приміщення №011055 серії Б [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 40,69 кв.м., яке складається з 3-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї згідно ордеру: [PERSON] - наймач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка. Згідно технічного паспорту, виготовленого 22 червня 2018 року, квартира [ADDRESS] , посімейного, спільного заселення складається з 3 кімнат житловою площею 39,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 10,2 кв.м., 2-а кімната - 11,6 кв.м., 3-я кімната 18,00 кв.м., кухня площею 13,4 кв.м., вбиральня (сполучена) - 2,8 кв.м., ванна кімната - 4,2 кв.м., коридор - 13,0 кв.м., тамбур 2,1 кв.м. Квартира обладнана балконом 30% (терасою) 0,6 кв.м. Загальна площа квартири 75,9 кв.м. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у справі №760/26032/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі статтею 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до частини першої статті 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Статтею 47 ЖК України встановлена норма жилої площі 13,65 кв.м. на одну особу. Відповідно до Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 15 липня 1985 року №582, в Києві рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу дорівнює 9 кв. м, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв. м. Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку (частини перша, друга статті 104 ЖК України). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У пункті 16 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Під час судового розгляду справи встановлено, що між сторонами спору не досягнуто згоди щодо спільного користування спірною кватирою. Крім того, у сторін виникають постійно конфлікти, що стає підставою для звернення до судових та правоохоронних органів та підтверджується талонами-повідомленнями про прийняття заяв про вчинення злочинів, листами Солом`янського УП ГУ ПН у м. Києві та ЖЕД №905 КП «Керуюча з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року у справі №760/22599/16-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Комунальне підприємство «Керуюча з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (Житлово-експлуатаційна дільниця №905), Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві. Первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/3624/16. Домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Станом на час розгляду справи у №5 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - наймач; [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] , [INFO] - дочка; [PERSON] , [INFO] - дочка; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - син позивача [PERSON] . Ураховуючи, що у спірній квартирі зареєстровано сім осіб, а жила площа квартири становить 39,8 кв. м, визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб, оскільки у даному випадку виходячи із розміру житлової площі спірної квартири на одну особу припадає 5,68 кв.м., що менше законодавчо визначеної норми. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За встановлених обставин, враховуючи кількість осіб, зареєстрованих та площу спірного житлового приміщення, суд вважає неможливим виділення окремих приміщень без порушення санітарних норм на житлове приміщення, а такий виділ порушуватиме права та законні інтереси інших членів сім`ї наймача та погіршуватиме житлові умови зареєстрованих у спірній квартирі осіб, а тому законних підстав для задоволення позову немає, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed