Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

16 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява від позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Романишеній І.П. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 20 лютого 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис №106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 лютого 2016 року. У шлюбі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що впродовж тривалого часу з відповідачем проживають окремо, не знаходять спільну мову. Наголошує на тому, що шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвіще - [PERSON] , розірвання шлюбу є виваженим рішенням обох сторін, а тому просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Ухвалою суду від 18.08.2023р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. На адресу суду надійшов відзив від [PERSON] , у якому відповідач зазначає, що факти викладені позивачем визнає, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, а тому просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя та вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис №106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 лютого 2016 року. У позивача та відповідача в шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 липня 2016 р. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При цьому, відповідач у свою чергу, повністю визнає позов. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, при цьому позивач вбачає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп, що підтверджується копією квитанції № 93667 від 08.08.2023 р. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 536,80 грн, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50% судового збору, що становить 536,80 грн.

Outcome: approved