Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 липня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 714. 12.01.2022 року до суду надійшла заява представника позивачки про постановлення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що під час винесення рішення, судом не було вирішено питання щодо залишення проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та щодо вимоги позивачки про залишення їй прізвища « [PERSON] ». На підставі викладеного, представник позивачки просить постановити додаткове рішення у даній справі. Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що неповнолітні діти повинні бути залишені проживати з матір`ю, оскільки спір щодо місця проживання дітей між сторонами на даний час відсутній. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, позивачка заявляла вимогу про вибір надалі іменуватися цим прізвищем у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Отже, після розірвання шлюбу прізвище позивачці слід залишити « [PERSON] ». За таких умов суд вважає за можливе винести додаткове рішення, яким вирішити дані питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved