Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що вона 28.10.2011 уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №86. У вказаному шлюбі у сторін дітей немає. Позивачка зазначає, що причиною фактичного розпаду їх сім`ї послужила несумісність характерів та різних поглядів на життя, відсутність взаємоповаги та любові, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Вони не мають спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, проживають окремо. За таких обставин позивачка вважає, що на даний час їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому подальше збереження шлюбу та примирення не можливе і суперечить її інтересам, у зв`язку із чим просить даний шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи по суті провести в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст. 128 - 130 ЦПК України, що підтверджується оголошенням про виклик, розміщеному на офіційному сайті «Судова влада України». Причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду від нього не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив на позов; суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяву позивачки, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 28.10.2011 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №86 (а.с.8). У вказаному шлюбі у сторін дітей немає. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними не склалися внаслідок різних поглядів на життя. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Враховуючи відсутність у позивачки бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить її інтересам, а тому шлюб слід розірвати. При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] громадянином Республіки Молдова. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013\~ № 24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказала що вони з відповідачем після реєстрації шлюбу протягом двох років спільно проживали в помешканні її батьків за адресою: [ADDRESS] , після чого відповідач виїхав на заробітки до Російської Федерації, а відтак до Республіки Молдова. На даний час місце його перебування їй невідоме. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області №889 від 29.06.2023 [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , її сім`я складається із доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Враховуючи вищевикладене, а також те, що останнє спільне місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивачка на даний час продовжує проживати на території України, де має постійне зареєстроване місце проживання - розірвання шлюбу між сторонами здійснюється за законом України. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні достовірно з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, відсутність в них дітей, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 СК України. Відтак, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За приписами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проте, із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, встановлено, що під час державної реєстрації шлюбу сторони прізвища не змінювали. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved