Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивачка за первісним позовом [PERSON] (далі - [PERSON] ) зазначає, що 12.03.1994 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та у зв`язку з цим змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] в м.Коломиї Івано-Франківської області помер чоловік позивачки [PERSON] , не залишивши заповіту. 27.03.2021 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та у зв`язку з цим змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на майно спадкодавця, а саме на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення загальною площею 39, 2 кв.м., яке становить 3/100 (три сотих) частки будинку [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняли [PERSON] як дружина та батько спадкодавця [PERSON] , які були живими на день його смерті, оскільки мати цього спадкодавця померла раніше за нього ( [INFO] ), а дітей в нього не було. Зазначене спадкове майно [PERSON] успадкував після смерті його матері [PERSON] , однак, не встиг до дня його смерті отримати про це відповідні правовстановлюючі документи. Крім того, стало відомо, що у свідоцтві про народження [PERSON] допущена помилка в написанні по-батькові його матері та помилково вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Факт вказаних родинних відносин між цими особами стверджується частково свідоцтвом про народження [PERSON] , в якому правильно вказано прізвище та ім`я його матері « [PERSON] », свідоцтвами про народження та смерть останньої та можуть ствердити в судовому засіданні свідки. Вказана помилка в написанні по-батькові [PERSON] допущена при реєстрації її шлюбу з [PERSON] , оскільки в графі «Наречена» свідоцтва про їх одруження від 26.07.1966 року вказано « [PERSON] », у зв`язку з чим саме так її по-батькові і вказано в свідоцтві про народження її сина [PERSON] . В подальшому в документах [PERSON] ця помилка була виправлена, і в її паспорті громадянки України та в свідоцтві про її смерть вже вірно вказано її по-батькові як « [PERSON] ». [PERSON] не залишила заповітів. Тому до спадкоємців першої черги після її смерті відносилися її чоловік [PERSON] та двоє їхніх синів - [PERSON] і [PERSON] . Всі вони згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийняли спадщину. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. 11.06.2013 року заведена спадкова справа за №94. Вказані житловий будинок, господарські будівлі та споруди були спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вказане нерухоме майно було зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі виданого їй 21.09.2001 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Тому вказана державний нотаріус видала [PERSON] як чоловіку померлої свідоцтво про право власності на 1/2 (одну другу) частку вказаного нерухомого майна ( як на частку в майні подружжя), а також свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку даного нерухомого майна як одному зі спадкоємців першої черги за законом. Право власності за вказаними особами на їхні частки в даному майні зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, їхній син [PERSON] за життя не встиг отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку у вказаному майні, і право власності цю частку так і залишилося зареєстрованим за [PERSON] , яка померла. Тому позивачка [PERSON] вважає, що оскільки вона є одним із двох спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , то вона має право успадкувати 1/12 (одну дванадцяту) частку вищевказаних житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 1/4 (одну четверту) частку вище вказаного нежитлового приміщення. Однак, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю в позивачки правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність вказаного спадкового майна спадкодавцю, та рекомендувала [PERSON] звернутися з даним позовом, про що нотаріус зазначила в своїй постанові від 07.12.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому позивачка [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на зазначені частки у вказаних об`єктах нерухомого майна. Крім того, позивачка просить стягнути на її користь з відповідача судові витрати в розмірі 5\~133, 24 грн., понесені на сплату судового збору за позовну вимогу, що стосується 1/4 (однієї четвертої) частки вказаного нежитлового приміщення. 18.01.2022 року сторона відповідача подала відзив на первісну позовну заяву. У даному відзиві зазначено, що всупереч правилам ст. ст. 76-82 ЦПК України в первісній позовній заяві позивач [PERSON] викладає обставини, якими обгрунтовує свої вимоги, але не надає достатні докази, що їх обгрунтовують, не вказує на обставини, які б її звільнили від обов?язку доказування, а також на перешкоди в отриманні необхідних доказів. Зокрема, [PERSON] за життя належала на праві власності 1/2 (одна друга) частка спірного житлового будинку. Інша половина даного нерухомого майна належала за життя дружині [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку із цим належну їй половину вказаного майна успадкував її чоловік [PERSON] . Отже, їхній син [PERSON] за життя набув права власності на 1/6 (одну шосту) частку цього житлового будинку. Оскільки він помер [INFO] , то спадкоємцями першої черги на належну йому, вказану частку у даному майні, є [PERSON] як його дружина та його батько [PERSON] . Однак, в період із 01.02. по 09.03.2020 року, тобто до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, після смерті свого чоловіка, [PERSON] , заручившись фізичною силою найманих нею працівників, заподіяла шкоду при самоправно виконаних демонтажних роботах в зазначеному житловому будинку. З приводу цього на місце події викликалися працівники поліції, а також документувалося кримінальне правопорушення фото - та відео-зйомками. За вказаним фактом позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Як вбачається із кошторисної документації щодо ремонтних робіт після завданих збитків при самовільно виконаних демонтажних роботах, яка виготовлена інженером-проектувальником [PERSON] , приблизна вартість відновлювального ремонту житлового будинку становить близько 181 401 грн. Отже, вказаним самоправством [PERSON] завдала [PERSON] та його сину [PERSON] значної майнової шкоди. Отже, оскільки [PERSON] згідно з її позовною заявою оцінює розмір 1/12 (однієї дванадцятої) частки в цьому житловому будинку в 56\~165, 50 грн., то вартість цієї частки є значно меншою від попередньо встановленого розміру збитків, які завдала [PERSON] . Крім того, [PERSON] за життя був власником транспортного засобу марки «Mitsubishi Paiero Sport», 2008 року випуску, об`ємом двигуна 2.5 см. куб., Vin № [NUMBER] . Тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і на даний транспортний засіб. Його приблизна ринкова вартість на момент власника складала 15 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 355 200 грн. Однак, 18.01.2020 року, тобто через 10 днів після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] вжила заходів щодо незаконної перереєстрації на неї цього транспортного засобу, а саме на підставі завідомо підроблених документів. Крім того, [PERSON] зазначає про те, що її частка у спірному нежитловому приміщенні становить 513 324 грн. Однак, така сума є явно завищеною, і не відповідає дійсній ринковій вартості 1/4 (однієї четвертої) частини цього майна. Вказане свідчить, що [PERSON] переслідує виключно мету незаконного збагачення, продовжуючи захоплювати чуже майно в спосіб, в який вона розібрала частину спірного житлового будинку та незаконно відчужила на свою користь себе зазначений транспортний засіб. Тому, враховуючи розмір завданих нею збитків, які полягали в пограбуванні вказаного будинку та в захопленні транспортного засобу, сторона відповідача за первісним позовом вважає, що [PERSON] уже отримала належну їй після смерті її чоловіка [PERSON] частку в спадщині. Тому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні первісного позову та стягнути з [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом понесені судові витрати. 18.01.2022 року стороною відповідача також подано зустрічну позовну заяву. В останній, крім тих, обставин, які наведені у вказаному відзиві, зазначено наступне. , Як вказано вище, 18.01.2020 року [PERSON] подала до Територіального сервісного центру № 2644 заяву №255619015, до якої долучила завідомо підроблені документи, а саме: акт огляду реалізованого транспортного засобу від 14.01.2020 року; договір купівлі-продажу транспортного засобу від 14.01.2020 року; акт технічного стану транспортного засобу та його складової частини від 14.01.2020 року; договір комісії від 14.01.2020 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до вказаних документів нібито [PERSON] (який уже помер кілька днів раніше) особисто, через ППІ «Автотрейдінг-Волинь» продав [PERSON] вказаний транспортний засіб, що засвідчив своїм підписом. Отже, підставою для перереєстрації на [PERSON] вказаного автомобіля стали зазначені договори купівлі-продажу транспортного засобу та комісії від 14.01.2020 року, які на підставі статей 203, 215 ЦК України слід вважати недійсними. Після здійснення вказаної незаконної перереєстрації вказаному автомобілю присвоєно реєстраційний номер « [NUMBER] ». Таким чином, [PERSON] завідомо знаючи про те, що її чоловік помер, оскільки особисто брала участь в церемонії його поховання, а також отримувала з міського бюджету соціальну допомогу на його поховання, умисно здійснила перереєстрацію вказаного транспортного засобу на себе з метою виключення цього майна зі спадкової маси. За вказаним фактом на час подачі цієї зустрічної позовної заяви Коломийським РВП ГУ НП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2020 року за № 12020095180000313. Факт неможливості підписання померлим [PERSON] договору не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомим. Тому зазначений договір купівлі-продажу від 14.01.2020 року підлягає визнанню недійсним, адже він не міг бути укладений особою, яка померла [INFO] . Таким чином, відповідач [PERSON] як батько померлого [PERSON] вважався таким, що прийняв спадщину, тобто (одну другу) частку від всієї спадкової маси, яка залишалася після смерті його сина. До цього майна належить і (одна друга) частка вказаного транспортного засобу, який на момент смерті [PERSON] мав державний номерний знак « [NUMBER] ». Іншу половину спадкової маси повинна успадкувати дружина померлого [PERSON] . Отже, [PERSON] мав право успадкувати 1/4 (одну четверту) частку вказаного транспортного засобу. У зв`язку з існуванням оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.01.2020 року [PERSON] не мав можливості оформити право на спадщину на частку у вказаному автомобілі в нотаріальному порядку. Тому він змушений заявляти також позовну вимогу про визнання за ним в порядку спадкування право власності на цю частку. Таким чином, у зустрічному позові [PERSON] просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року, яким ПП «Автотрейдінг-Волинь» продало на підставі договору комісії № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року, укладеного з [PERSON] , а [PERSON] придбала спірний транспортний засіб; визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на 1/4 (одну четверту) частку вказаного транспортного засобу. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 06.06.2023 року замінено відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , який помер [INFO] , на його правонаступника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який є сином померлого (а.с.212-213). В судовому засіданні представник [PERSON] , адвокат Волошанська О.І. первісний позов підтримала із вказаних підстав та визнала зустрічний позов. Що стосується нижче наведених заперечень сторони відповідача про нібито втрату позивачкою [PERSON] права на спадкування часток у спірному нерухомому майні, то суд вважає такі заперечення необґрунтованими , адже стороною відповідача не пред`являлося позову про усунення [PERSON] від спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] . Вказана адвокат в судовому засіданні 18.09.2023 року також подала заяву про стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, понесених останньою на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 8 000 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~ за\~ первісним\~ позовом\~ та\~ позивача\~ за\~зустрічним \~ позовом,\~ адвокат\~ \~Проворов \~І.В.\~ \~первісний \~позов \~не \~визнав з\~ підстав,\~ вказаних\~ у\~ відзиві\~ на\~ цей\~ позов,\~ \~ а\~ зустрічний\~ \~позов \~підтримав \~ із\~ вказаних\~ у\~ останньому\~ \~підстав.\~ \~Цей \~представник \~просить \~врахувати,\~ що\~ \~по \~вищевказаному \~ факту\~ підробки\~ документів\~ нижче\~ вказаним\~ вироком\~ \~Коломийського \~міськрайонного \~ суду\~ \~Івано-Франківської\~ області\~ \~від \~27.04.0222\~року \~ [PERSON] \~ засуджено\~ за\~ ч.5\~ ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України до остаточного покарання у виді штрафу 1 700 гривень. Суд, заслухавши вказаних учасників, вивчивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12.03.1994 року позивачка за первісним позовом уклала шлюб з [PERSON] у відділі РАГС Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис за № 115. У зв`язку із цим вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказане стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.03.1994 року (а.с.11). Судом також встановлено, що [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер в м.Коломия Івано-Франківської області, про що Коломийським\~відділом державної реєстрації актів цивільного стану у\~Коломийському\~районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції 08.01.2020 року складений відповідний актовий запис за № 26, що стверджується даними свідоцтва про смерть, виданого повторно (а.с.115). 27.03.2021 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис за № 148. У зв`язку із цим вона змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказане стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.03.2021 року (а.с. 12). Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] допущена помилка в написанні по-батькові його матері та помилково вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » (а.с. 16) Так, у свідоцтві про народження матері [PERSON] її по батькові зазначено « [PERSON] » (а.с. 17) Судом встановлено, що вказана помилка в написанні по-батькові [PERSON] як « [PERSON] » допущена при реєстрації її шлюбу з [PERSON] , оскільки у свідоцтві про їх одруження від 26.07.1966 року, в графі «Наречена» вказано « [PERSON] » (а.с. 18 ). \~ \~ \~ \~Судом \~також \~встановлено,\~ що\~ в\~ подальшому\~в документах\~ [PERSON] \~ця помилка\~була виправлена,\~і \~в її\~паспорті \~громадянки \~України \~та \~в \~свідоцтві про\~її \~смерть вже\~ вірно\~ \~вказано \~її \~по-батькові\~ \~« [PERSON] ». \~ \~ Відповідно\~ до\~ п.1\~ ч.1\~ ст.315\~ЦПК України\~ суд\~ розглядає\~ справи\~про встановлення\~факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вказівка у свідоцтві про народження спадкодавця [PERSON] його матері як « [PERSON] » є помилкою, перенесеною зі свідоцтва про одруження батьків цього спадкодавця 26.07.1966 року, де в графі «Наречена» вказано [PERSON] « [PERSON] » замість вірного зазначення по батькові нареченої як « [PERSON] ». Тому позовна вимога [PERSON] про встановлення даного факту підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що стороною відповідача не заперечено того факту, [PERSON] був сином [PERSON] . Судом також встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , були спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вказане нерухоме майно було спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстровано на підставі виданого їй 21.09.2001 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вказане стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів № 70632, виданою 08.11.2021 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга № 58, реєстровий номер 5827 (а.с.25) Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. м.Коломия Івано-Франківської області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 12.06.2013 року (а.с.15). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. 11.06.2013 року заведена спадкова справа за №94, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 180). Судом також встановлено, що [PERSON] не залишила заповітів. Тому до спадкоємців першої черги після її смерті її відносилися її чоловік [PERSON] та двоє їхніх синів - [PERSON] і [PERSON] . Всі вони згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийняли спадщину. Оскільки на день смерті [PERSON] належала на праві власності (одна друга) частка вказаного нерухомого майна, то після її смерті державний нотаріус Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видала [PERSON] свідоцтво про право власності на (одну другу) частку вказаного будинковолодіння (як на частку в майні подружжя) і свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку цього нерухомого майна ( : 3 =1/6). Сину померлої [PERSON] державний нотаріус також видала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку вказаного нерухомого майна. Право власності за вказаними особами на їхні частки в даному майні зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.23,24). Однак, син померлої [PERSON] за життя (як вказано вище, він помер [INFO] ) не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку у вказаному майні, і право власності на цю частку залишилося зареєстрованим за померлою [PERSON] . Крім того, [PERSON] на підставі договору дарування 3/100 (три сотих) частини приміщення, посвідченого (договору) приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. 17.12.1999 року за №Д-1373, на праві спільної часткової власності належала 1/2 (одна друга) частка нежитлового приміщення загальною площею 39,2 кв.м., що становить 3/100 (три сотих) будинку [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на цю частку зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.22, 26). Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті її чоловіка, оскільки протягом шестимісячного строк після вказаної події (а саме 04.03.2020 року) вона подала до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. заяву про прийняття спадщини. Вказане стверджується довідкою за №02-14/21, виданою 16.03.2021 року цією приватним нотаріусом, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.13, 14). Однак, вказана приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідні частки спірного спадкового майна у зв`язку з відсутністю в позивачки правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність вказаного спадкового майна спадкодавцю, та рекомендувала [PERSON] звернутися до суду з даним позовом, про що нотаріус зазначила в своїй постанові від 07.12.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9, 10). Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Ч.1 ст.1261 цього Кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч.1 ст.1269 ЦК України вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] як дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину після його смерті в порядку, передбаченому ч.1 ст.1269 ЦК України. \~ Згідно з положеннями ст.392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, то позивачка [PERSON] , яка є одним із двох спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , і спору відносно факту такого прийняття не існує, має право успадкувати 1/12 (одну дванадцяту) частку вищевказаних житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 1/4 (одну четверту) частку вище вказаного нежитлового приміщення. Крім того, суд враховує, що в позивачки [PERSON] відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вище вказані об`єкти нерухомого майна (чи на їх частки). Тому за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на зазначені частки у вказаних об`єктах нерухомого майна. Таким чином, первісний позов підлягає повному задоволенню. Що стосується вище наведених заперечень сторони відповідача про нібито втрату позивачкою [PERSON] права на спадкування часток у спірному нерухомому майні, то суд вважає слушними доводи адвоката Волошанської О.І. про те, що стороною відповідача не пред`являлося позову про усунення [PERSON] від спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] . Отже, вказані заперечення не ґрунтуються на положеннях чинного цивільного та сімейного законодавства. Щодо позовних вимог, заявлених у зустрічному позові, то вказані вимоги також підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вироку Коломийського міськрайонного\~суду \~Івано-Франківської\~ області від 27.04.2022 року, який набрав законної сили 28.04.2022 року, невідома особа виготовила та передала [PERSON] , підроблений документ, а саме договір комісії, в який внесла отримані від неї паспортні дані її покійного чоловіка з підписом останнього від 14.01.2020 року. 18.01.2020 року [PERSON] , перебуваючи в приміщенні територіального сервісу МВС № 2644, що в м. Снятин, вул. Воєводи Костянтина, 60, Івано-Франківської області, з метою перереєстрації транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2008 року випуску, номерний знак « [NUMBER] », на своє ім`я, умисно, достовірно знаючи, що договір комісії укладений від імені покійного чоловіка є підробленим, надала його адміністратору ТСЦ, тим самим здійснила використання завідомо підробленого документа. В результаті чого було змінено реєстрацію спірного транспортного засобу (а.с. 208,209). Згідно з правилами ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~Відповідно \~до \~правил,\~передбачених частинами\~ 1,\~2\~ст.203\~ЦК України,\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам.\~Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності.\~Зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з положеннями ч.1 ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою, \~п`ятою\~ та \~шостою статті 203\~цього Кодексу. Враховуючи наведене, а також визнання стороною [PERSON] вимог за зустрічним позовом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~ суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року підлягає задоволенню. Таким чином, судом встановлено і цього не оспорює жодна зі сторін, що спірний транспортний засіб був набутий подружжям [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу, який припинився внаслідок смерті чоловіка. Тому відповідно до правил ч.1 ст.60 СК України це майно за життя [PERSON] було об`єктом права спільної сумісної власності вказаного подружжя. В силу правил ч.1 ст.70 СК України часки кожного з подружжя у цьому майні були рівними. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на (одну другу) частку даного транспортного засобу. Оскільки (як встановлено вище) спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] як дружина померлого та його батько [PERSON] , тобто кожен з них має (мав) право успадкувати (одну четверту) частку вказаного автомобіля. Оскільки в процесі судового розгляду даної справи [PERSON] помер і у зв`язку із цим його замінено на його сина і правонаступника [PERSON] , то за останнім слід визнати в порядку спадкування право власності на вказану частку в цьому майні. Таким чином, вимоги за зустрічним позовом також підлягають задоволенню. Згідно з правилами п.1 ч.2 \~ст.141 ЦПК України\~ судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, у зв`язку із задоволенням первісного за зустрічного позовів,

Outcome: approved