Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

14.06.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання сина [PERSON] з матір`ю. 15.07.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито судове провадження. 26.08.2021 представник [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дитини, який прийнято до одночасного розгляду ухвалою суду від 22.09.2021. Ухвалою суду від 17.05.2023 за заявою [PERSON] провадження за первісним позовом закрито у зв`язку з її відмовою від позовних вимог. Позовна заява [PERSON] обгрунтована тим, що 17.11.2016 між ним та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.06.2021. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] з кінця 2020 року шлюбні стосунки сторін погіршилися, тому вони перестали проживати разом та вести спільний побут, однак у позивача залишилися теплі стосунки з сином. Заради сина позивач багато працює (на території рф), а син проживає з матір`ю. З весни 2021 мати дитини почала самовільно обмежувати спілкування дитини з батьком, тому останнього разу позивач бачив сина на початку квітня 2021. Відповідач заблокувала позивача у всіх соціальних мережах та месенджерах, ігнорувала телефонні дзвінки, тому позивач вимушений дізнаватись про життя свого сина через знайомих. Коли позивач прибув за місцем мешкання відповідача, остання в грубій формі повідомила його, що сина він більше не побачить. Про існування нібито спору між сторонами щодо місця проживання сина позивач дізнався з листа Департаменту служб у справах дітей ХМР. Відповідач протиправно звужує права позивача на участь у житті дитини та звужує права дитини на спілкування з батьком. Позивач продовжує забезпечувати сина всім необхідним і після розірвання шлюбу, сплачує аліменти та надає кошти на додаткові витрати на утримання сина, шляхом переведення коштів на картковий рахунок. Тому просить суд встановити графік спілкування його з сином (у перший тиждень кожного місяця (з правом батька змінити тиждень за попередньою домовленістю з мітір`ю) по понеділкам, середам, п`ятницям з 16:00 год. до 20:00 год, неділям з 12:00год. до 18:00 год.; щороку на день народження сина [PERSON] [INFO] з 15:00 год. до 20:00 год.; щороку на день народження батька [PERSON] 15 лютого з 15:00 год. до 20:00 год.; у дні релігійних та державних свят кожен рік, з урахуванням перебування позивача у м. Харків, з 17:00год. до 20:00год.) та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у його спілкуванні з сином. Відповідач надала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила задовольнити позов частково, встановивши наступний порядок спілкування батька з дитиною за умови обов`язкової присутності матері: у перший тиждень кожного місяця по понеділкам, середам, п`ятницям з 10:00 год. до 12:00 год.; щороку на день народження сина [PERSON] [INFO] з 10:00 год. до 12:00 год.; щороку на день народження батька [PERSON] 15 лютого з 10:00 год. до 12:00 год. У відзиві відповідач вказала, що вона жодним чином не заперечує проти спілкування батька з сином, не зловживає своїми батьківськими обов`язками всупереч інтересам дитини, не перешкоджає позивачу спілкуватись із дитиною, запропонований позивачем графік не є зручним, оскільки обраний час припадає на час відпочинку та годування дитини, відвідування дитячого садку. Крім того зазначила, що копії чеків, наданих до позову не доводять сплату позивачем саме аліментів. Представник позивача надала до суду відповідь на вказаний відзив, в якому зазначила, що 09.09.2021 в суді в присутності представника позивача та представника відповідача [PERSON] вказала, що позивач може побачити сина 10.09.2021. 10.09.2021 позивач прибув за місцем мешкання сина, однак відповідач не відповідала на дзвінки та повідомлення у месенджерах. Побоюючись за стан сина, позивач викликав поліцію, однак працівникам поліції відповідач двері також не відчинила, хоча голос дитини вони за дверима чули. Додзвонившись до матері дитини з іншого телефону, позивачеві відповідачем було повідомлено, що вона дозволить зустрітись з сином лише після рішення суду. Через це позивач подав відповідну заяву до поліції та до третьої особи. 16.09.2021 відповідач дозволила батькові поспілкуватись з дитиною лише 10 хв., після чого забрала дитину додому Відповідач керується не інтересами дитини, а власними недружніми відносинами до позивача. З приводу коштів, які позивач надає на утримання дитини, вказано, що відповідач заяву про стягнення аліментів до будь-якого суду України не подавала, однак позивач постійно надає кошти добровільно. Крім того, графік запропонований відповідачем є таким, який фактично не буде виконуватись, оскільки вона запропонували дві години у будні дні в той час, коли дитина відвідуватиме дитячий садок, а в подальшому заклад освіти. Крім того відповідач наполягає на обов`язковій присутності матері, однак якщо в подальшому вона влаштується на роботу, то у зазначений час перебуватиме на робочому місці. Крім того мати дитини агресивно налаштована проти позивача, тому присутність матері при побаченнях з сином може травмувати психіку дитини. На підставі викладеного представник позивача просила позов задовольнити. В подальшому, представник позивача надала заяву, в якій просила справу розглянути без участі позивача та його представника, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судові засідання 09.02.2023, 17.05.2023, 13.07.2023, 19.09.2023 не з`явилася, надала відзив на позов, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Представник третьої особи надав пояснення, в яких просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що між позивачем та відповідачем 17.11.2016 укладено шлюб, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30.06.2021. Після розірвання шлюбу відповідачу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (копія рішення т.1 а.с.182). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.183). До позову додано копії фотографій, на яких зображений позивач разом з сином (а.с.184-201), а також копії чеків, квитанцій та виписки на підтвердження перерахування коштів та витрат на утримання сина (т.1 а.с.207-237). 04.08.2021 Департаментом служб у справах дітей по Московському району ХМР на адресу позивача направлено листа (т.1 копія а.с.202), з якого останньому стало відомо про наявність в провадженні суду позовної заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Вказане підтверджується копією заяви адвоката Гринченко Т.М. (т.1 а.с.203), направленої до третьої особи як відповідь на лист від 04.08.2021. Позивачем до позову надано копію сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду (т.1 а.с.239) та копію медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів (т.1 а.с.240), копію довідки з КНП «ЦПМСД» Новопокровської селищної ради (т.1 а.с.241), з яких вбачається, що позивач не має наркологічної залежності або психічних порушень та не перебуває на обліку у сімейного лікаря. До позову додано копію свідоцтва про народження позивача (т.1 а.с.242), копію паспорта його батька [PERSON] (т.1 а.с.243-245), копію свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.246), копію технічного паспорта на домоволодіння (т.1 а.с.247-252), з яких вбачається, що останній має у власності житловий будинок у смт. Новопокровка, тому позивач має можливість, знаходячись на території України забезпечити належні умови для спілкування та розвитку сина. Вказане також підтверджується копією акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.89). Третьої особою до суду подано висновок від 04.11.2021 (т.2 а.с.70-71) щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] , та встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні сина, з якого вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити наступний порядок участі батька у вихованні сина, визначивши час: у перший тиждень кожного місяця по понеділкам, середам, п`ятницям з 16:00 год. до 19:00 год, неділям з 10:00год. до 13:00 год. у присутності матері дитини. На підтвердження вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з сином надано копію заяви позивача до Департаменту служб у справах дітей по Московському району ХМР від 13.09.2023 (т.2 а.с.84-85), копію заяви позивача до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 10.09.2021 (т.2 а.с.86), копію пояснення по заяви в поліцію від 10.09.2021 (т.2 а.с.87-88). При цьому представником відповідача до суду надано копію заяви відповідача до Московського відділу ГУНП в Харківській області від 11.09.2021 (т.2 а.с.38), копію пояснень від 11.09.2021, доданих до заяви (т.2 а.с.39), з яких вбачається, що позивач дійсно прибув до місця мешкання сина, однак відповідача вдома не було, при цьому він погрожував їй фізичною розправою та відібранням дитини. З пояснень допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що між сторонами у справі виникли неприязні стосунки, постійно мають місце конфліктні ситуації, зокрема й щодо бажання батька спілкуватися із сином. Пояснення цього свідка судом сприймаються досить критично, оскільки він є батьком відповідача, тобто особою, чиє ставлення до спору не можна характеризувати як безстороннє, оскільки він однозначно заінтересований у захисті інтересів, перш за все, своєї дочки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19\~СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153\~СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст.\~15\~ЗУ "Про\~охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158\~СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст.\~159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. В ході розгляду справи встановлено, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із сином, відповідачка чинить перешкоди у цьому, проти чого вона заперечувала. Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька із сином. Судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною його батька, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Однак, при вирішенні спору в частині способів участі батька у вихованні дитини, варто вказати на те, що в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а, насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. № 9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання дитини, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому, увага батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом його розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити його належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, беручи до уваги те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною. Однак, суд вважає, що способи участі та графік спілкування батька із дитиною має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня дитини, не відриватиме його від нормального, звичайного для нього середовища та не заважатиме нормальному його існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дитини. Однак, суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.11.2020 у справі № 759/1382/19, висновок органу опіку і піклування має базуватись на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, том суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Так, визначаючи способи та графік участі позивача у вихованні малолітнього сина та визначаючи години спілкування, судом враховано вік дитини - \~повних чотири роки, та те, що на даний час дитина втратила зв`язок зі своїм батьком, в зв`язку з чим потрібен час для відновлення стосунків між ними. З урахуванням того, що дитина має малий вік, постійно проживає з матір`ю, батько дитини проживає окремо від неї, шлюбні відносини припинені з грудня 2020 року (за рішенням суду від 30.06.2021 року), коли дитині було трохи більше року від народження, між дитиною та батьком немає стійкого психологічного зв`язку, конфліктно-агресивні відносини між батьком та матір`ю дитини, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька із дитиною має відбуватись без присутності матері, та у інший графік, аніж запропоновано сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне відступити від порядку, визначеного висновком Департаменту служб у справах дітей по Московському району ХМР, а саме щодо побачень батька дитини з сином у перший тиждень кожного місяця по понеділкам, середам, та п`ятницям (з 16:00 до 19:00), неділям (з 10:00 до 13:00) у присутності матері, з огляду на його передчасність на даний час, з врахуванням віку дитини, її режиму дня, та необхідністю налагодження більш тісних зв`язків між батьком та сином, встановити побачення у перший тиждень кожного місяця по понеділкам, середам, та п`ятницям (з 16:00 до 19:00), неділям (з 12:00 до 18:00) без присутності матері, та враховуючи те, що сторони проживають за різними адресами, а також те, що позивач працює за кордоном. Суд також вважає, що вимоги позивача про встановлення спілкування з дитиною щороку на день народження сина та на день народження батька (з 15:00 до 19:00) будуть відповідати найкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та вважає доцільним визначити в цій частині порядок участі позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною щороку 16 вересня та 15 лютого відповідно (з 15:00 до 19:00). При цьому суд не вважає за доцільне задовольняти вимоги щодо встановлення годин у дні релігійних та державних свят, з врахуванням того, що позивач працює за кордоном, а отже визначити графік завчасно неможливо. Крім того, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням їх можливостей, вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати його інтересам.

Outcome: partial