Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив стягнути з останніх заборгованість за кредитним договором в сумі 5196,23 грн, а також судові витрати у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 12 квітня 2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. [INFO] позичальник [PERSON] помер, а його спадкоємцями на час відкриття спадщини є відповідачі, які постійно проживали разом із спадкодавцем. У порушення умов договору позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на дату смерті заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед банком склала 5196,23 грн. Позивачем до спадкоємців було направлено лист-претензію, однак жодних дій не було виконано. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки судом встановлено, що останній помер [INFO] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також задоволено клопотання представника позивача та витребувано від відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні або будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 січня 2021 року, та від Третьої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача належним чином та завчасно сповіщений про дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав. З огляду на викладене, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 12 квітня 2014 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.23). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. [INFO] позичальник [PERSON] помер (а.с. 60). Позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2014 року, згідно наданого до суду розрахунку, становить 5196,23 грн (а.с.13-18). Позичальник з 12 квітня 2002 року по час смерті та відповідач з 12 квітня 2002 року по 12 липня 2021 року були зареєстровані проживаючими за однією й тією ж адресою: [ADDRESS] (а.с.56-57,76). 19 грудня 2021 року позивачем на адресу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори листом від 15 грудня 2021 року була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 ЦК України (а.с.61-62). З відповіді Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 21 грудня 2021 року вбачається, що претензію кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] одержано та заведено спадкову справу за №778/2021, а також роз`яснено позивачу, що надання інформації стосовно кола спадкоємців є нотаріальною таємницею (а.с.63). З матеріалів копії спадкової справи №778/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався та свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував (а.с.89-97). Крім того, в матеріалах спадкової справи також відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті [PERSON] . Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20. Крім того, судом враховується правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі №572/1497/22. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом враховується, що реєстрація місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальника [PERSON] не є безумовним підтвердженням того, що вона є його спадкоємцем та фактично прийняла спадщину після його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суду не надано жодних доказів того, що відповідач є спадкоємцем померлого [PERSON] (за законом чи заповітом), а також, що вона постійно проживала за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини. Крім того, суду не надано жодних належних та допустимих доказів наявності у позичальника [PERSON] майна, яке відповідач могла б отримати у спадщину після смерті останнього. Представник позивача своїми процесуальними правами розпорядився на власний розсуд та будь-яких клопотань з даного приводу не заявляв. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на його необґрунтованість. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed