Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Керівник Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про припинення права власності земельної ділянки шляхом конфіскації, в якій просить припинити право власності відповідачки на земельну ділянку з кадастровим номером 6320683500:01:000:0032 площею 5,2549 га, яка знаходиться на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області шляхом конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та стягнути судові витрати. В обґрунтування вимог прокурор вказує, що позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. Реалізуючи надані законом повноваження та з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, Лозівською окружною прокуратурою Харківської області вивчено стан додержання вимог законодавства України щодо використання земель сільськогосподарського призначення та встановлено, що за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.07.2004, зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 5,2549 га з кадастровим номером 6320683500:01:000:0032, що знаходиться на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру власницею даної земельної ділянки є [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації. Однак, після набуття земельної ділянки у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину, відповідачка, грубо порушуючи вимоги національного законодавства, зокрема вимоги ч. 4 ст. 81 ЗК України, її протягом року не відчужила, а отже є підстави для конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність держави. Таким чином, прокуратурою встановлені порушення вимог чинного законодавства, які до теперішнього часу не усунуто, що свідчить про бездіяльність уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави, у зв`язку з чим вбачаються підстави для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. 27 червня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор Павлюченко А.С. позов підтримав та просив задовольнити з наведених у заяві підстав. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у судове засідання не з`явився, направив суду письмові пояснення, в яких позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.07.2004, зареєстровано право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 5,2549 га з кадастровим номером 6320683500:01:000:0032, що знаходиться на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області. Вказане підтверджується також Державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.01.2005 серії ХР № 087101. Реєстрація договору оренди на вказану земельну ділянку відсутня. Згідно інформації з Національної кадастрової системи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власницею даної земельної ділянки є [PERSON] . Відповідно до копії паспорта від 11.07.2002 № [NUMBER] , відповідачка є громадянкою Російської Федерації. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України, визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною ч. 2 ст. 81 названого Кодексу, передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т.ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 ЗК України, якою передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно вимог ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320683500:01:000:0032 [PERSON] набула з 13 січня 2005 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.01.2005 серії ХР № 087101. Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 ЗК України. Згідно пункту "е" ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п."в" ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства площею 5,2549 га з кадастровим номером 6320683500:01:000:0032, що знаходиться на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області, не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, що був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно, з урахуванням його характеру і призначення, за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Згідно з ч. 4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України, передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Зважаючи на викладене, позовні вимоги керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області підлягають задоволенню повністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved