Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення даної позовної заяви до суду та до досягнення дітей повноліття; понесені витрати на придбання речей, а саме: 4 999,50 гривень - за планшет Хіаоті Redmi Pad WI-FI 4/128 GB Graphite Gray (VHU4229 EU) загальною вартістю 9 999,00 гривень; 10 999,50 гривень - за ноутбук HP Laptop 17-cn0026ua (4F955EA) Black загальною вартістю 21 999,00 гривень; 4 300,00 гривень - за велосипед моделі CrossBike Shart 17 29 2021 Black-neon yellow (C28CJPr21-003492) загальною вартістю 8 600,00 гривень; додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей, що пов`язані з їх відвідуванням басейну у розмірі 1 200,00 гривень щомісяця і до досягнення дітьми 18-річного віку та додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що пов`язані з періодичними відвідуваннями лікувальних масажів та ЛФК у розмірі 1 800,00 гривень за один курс раз в три місяці протягом одного календарного року, але не менше 4 курсів на рік до досягнення доньки 18-річного віку; судові витрати (в тому числі витрати на правову (правничу) допомогу) покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 04.10.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Однак, із-за зловживання відповідачем алкогольними напоями, що неодноразово ставало підставою для чвар та скандалів між подружжям, сімейні відносини погіршувались, що згодом стало наслідком їх фактичного припинення. В 2019 році позивач разом з дітьми переїхала проживати до міста Києва. 02.10.2020 рішенням Носівського районного суду Чернігівської шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу та по день звернення до суду спільні малолітні діти проживають з позивачем в місті Києві в орендованій квартирі [ADDRESS] . Всі витрати по сплаті орендної плати, комунальних платежів позивач несе самостійно. Позивач вказує, що як «до» так і «після» розірвання шлюбу, батько дітей особливо не приймає активної участі у їх вихованні та утриманні, не цікавиться життям своїх дітей, не проявляє зовсім батьківську любов та турботу до них, яка є необхідною складовою для здорового та психічного розвитку дитини та становлення її як особистості в дорослому житті. Спілкування з дітьми та участь відповідача як батька зводиться до поодиноких телефонних дзвінків з його боку і не більше. Фінансова допомога з боку Відповідача в інтересах спільних дітей має нерегулярний характер, тоді як діти потребують щомісяця належного утримання, зокрема але не виключно, що стосується питань - харчування, лікування (в тому числі - проходження лікувальних процедур (масаж, ЛФК), басейн та необхідних профілактичних оглядів), одягу і взуття, навчання, відпочинку та інших потреб, що виникають у дітей відповідного до їх віку тощо. Так, у спільної доньки - [PERSON] встановлено діагноз - плосковальгусна деформація стоп 2 ступеня. З лікувальною метою та за рекомендаціями лікаря донька періодично відвідує басейн, вартість місячного абонементу на відвідування басейну складає 1200,00 грн.; лікувальний масаж (масаж спини і гомілок ніг) та ЛФК у приватної особи [PERSON] . З жовтня місяця 2019 року по сьогоднішній день, донька - [PERSON] відвідує лікувальний масаж 3-4 рази в рік з інтервалом - один курс на три календарні місяці. Один курс лікувального масажу включає 12 сеансів відвідування лікувального масажу тривалістю 45 хвилин за один сеанс; загальна вартість одного курсу складає суму у розмірі 3600,00 грн. Для профілактики ОРВІ захворювань та сприяння формуванню здорової постави, разом з сестрою басейн відвідує спільний син - [PERSON] . Також, у зв`язку введенням воєнного стану внаслідок «російської агресії» проти України та як наслідок, переходом більшості українських шкіл на дистанційне навчання (змішане навчання) і створення умов для онлайн-навчання дітей у школі, позивач була змушена придбати в інтересах дітей наступну техніку: планшет Xiaomi Redmi Pad WI-FI 4/128 GB Graphite Gray (VHU4229 EU) загальною вартістю 9 999,00 гривень; ноутбук HP Laptop 17-cn0026ua (4F955EA) Black загальною вартістю 21 999,00 гривень. Водночас, син [PERSON] захоплюється їздою на велосипеді, тому позивачем було придбано велосипед моделі CrossBike Shart 17 29 2021 Black-neon yellow (C28CJPr21-003492) загальною вартістю 8 600,00 гривень. Все наведене є додатковими витратами, як вважає позивач, які остання змушена нести самостійно, адже будь-які мої звернення до відповідача розділити ці витрати в інтересах спільних дітей, залишаються ним без уваги. Як наслідок, весь тягар обов`язків обох з батьків з утримання дітей, догляд та піклування за ними ліг на плечі позивача. Зазначила, що любить своїх дітей, підтримує їх інтереси і захоплення та в межах своїх фінансових можливостей намагається забезпечити якнайкращі умови для їх життя і розвитку. Проте, на сьогоднішній день позивач працює касиром у одному із ресторанів в Дарницькому районі м. Києва та продовжує самостійно нести витрати на утримання сина і доньки. Водночас, відповідач знаючи, що діти потребують постійної батьківської уваги і допомоги, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, відповідач є здоровою та працездатною особою, на його утриманні не перебувають інші неповнолітні діти чи непрацездатні батьки, які потребують допомоги від нього, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано було 26.05.2023, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового направлення. Позивачкою зазначена ухвала була отримана 08.06.2023, що підтверджується її власноручною розпискою. 24.05.2023 до суду від позивачки, [PERSON] , надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, пов`язаних із зміною прізвища позивачки. 15.06.2023 до суду від відповідача, [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що постійно приймав участь у витратах на утримання дітей, здійснював додаткові витрати, зокрема оплачував придбання ноутбуку, планшету для дітей, тощо, проте через обмеженість доступу до банківських установ не має можливості підтвердити в повному обсязі. Проте, вдалося отримати частину дублікатів чеків ПриватБанку про перерахування грошових коштів у 2022 - 2023 роках зі своєї банківської картки на банківську картку [PERSON] . Подані позивачем документи, а також отримані відповідачем дублікати чеків підтверджують нещирість [PERSON] , як вказує останній. Зокрема, в позовній заяві зазначено, що основною причиною припинення шлюбу між сторонами стало зловживання відповідачем алкогольними напоями. В той же час, такі обставини із рішення про розірвання шлюбу не випливають. Проживання [PERSON] в Києві в орендованій квартирі є виключно рішенням позивача та її примхою. Позивач зареєстрована в квартирі за адресою [ADDRESS] разом із своєю матір`ю, але за місцем реєстрації не проживає. Спільні діти зареєстровані в [ADDRESS] , в будинку, який оформлений на батька відповідача, де за дітей сплачуються комунальні платежі. Зазначив, що наразі приймає участь в бойових діях, тому позбавлений можливості надавати регулярну фінансову допомогу на утримання дітей, тому погоджується на стягнення аліментів в порядку, визначеному ч.3 ст. 181, ст.ст.182, 183 СК України. У частині стягнення додаткових витрат зазначив, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Вказав, що планшет Xiaomi Redmi Pad WI-FI 4/128 GB Graphite Gray вартістю 9 999 грн. та ноутбук HP Laptop 17-cn0026ua (4F955)EA Black вартістю 21 999 грн. були придбані за кошти відповідача. Зокрема, ноутбук оплачений з картки [PERSON] , згідно доданих до позову документів 07.05.2022, проте на цю картку перед тим зокрема відповідачем були здійснені перерахування: 29.04.2022 - 15 000 грн.; 04.05.2022 - 15 000 грн. Планшет оплачений з картки [PERSON] , згідно доданих до позову документів 08.03.2023, але на цю картку відповідачем здійснені зокрема перерахування: 14.12.2022 - 10 000 грн.; 04.03.2023 - 10 000 грн. Тобто, за попередньою домовленістю з [PERSON] відповідач їй перерахував гроші для придбання ноутбуку та планшету для потреб дітей, вона з цих грошей оплатила придбання зазначених гаджетів, а тепер намагається повторно отримати з нього кошти на ті самі цілі. Вважає, що ноутбук та планшет не є предметами першої необхідності, не відноситься до шкільного приладдя і є скоріше предметами отримання морального задоволення і навіть певної дитячої розкоші, ніж предметами крайньої потреби для забезпечення базових матеріальних умов життя, а потреби дистанційного навчання поглинаються наявністю в обох дітей смартфонів. Крім того, звернув увагу, що обидва гаджети придбані перед кінцем навчального року, коли потреба в дистанційному навчанні в принципі відпадає. В частині велосипеда CrossBike Sart 17 29 2021 Black-neon yellou вартістю 8 600 грн. вказав, що велосипед оплачений 22.04.2023, а на картку [PERSON] відповідачем здійснене перерахування 14.04.2023 в розмірі 8 000 грн. Крім того, син [PERSON] не відвідує велосекцію, катання на велосипеді не показане йому за станом здоров`я, а тому велосипед є предметом розваг та забаганки, а не потребою для забезпечення базових чи додаткових умов життя. У частині додаткових витрат на басейн та масаж зазначив, що у доньки встановлений діагноз плосковальгусна деформація стоп 2 ступеня. Заключення лікарів мають рекомендаційний характер та не містять ознак лікувального характеру. Зазначив, що витрати на відвідування дітьми басейну, якщо позивач вважає за можливе надавати дітям такі розваги, не відносяться до тих додаткових витрат, які повинні бути відшкодовані ним. Щодо масажу для доньки вказав, що за документами, наданими позивачем, доньці рекомендовані ЛФК (лікувальна фізкультура) та масаж нижніх кінцівок, нагляд за осанкою, з медоглядом 1 раз на рік. В 2019 році масаж рекомендований 3-4 рази на рік, в 2020 та в 2022 роках періодичність масажів взагалі не визначена. Посилався на те, що витрати [PERSON] на масажні процедури для дочки [PERSON] жодним чином не підтверджені, крім того, відповідачу невідомо, чи будуть ці процедури показані їх дочці в майбутньому. Вказав, що не має впевненості, що позивач дійсно виконує потрібні медичні процедури з донькою, зокрема водить її на заняття ЛФК, що до того ж повинно проводитися безкоштовно, а має причину вважати, що позивач просто хоче отримати з відповідача безпідставно додаткові кошти. 17.07.2023 до суду від представниці позивачки, [PERSON] , - Микитишин О.М. надійшли додаткові пояснення, з клопотанням про залишення відзиву без розгляду, у яких остання додатково (серед вже викладених у позові обґрунтувань) вказала про те, що роль відповідача як батька у житті дітей обмежується смс-повідомленнями короткого змісту, а батьки відповідача не цікавляться онуками зовсім. Потребами та захопленнями дітей батько не цікавиться. Не визнання відповідачем необхідності лікувальної фізкультури, відвідування басейну та масажу свідчить про байдужість батька до своїх єдиних дітей. Остання зазначила, що відповідач не сплачує аліментів, як з дати пред`явлення позову, так і по дату подання пояснень. Долучені до відзиву квитанції свідчать про повернення позивачці коштів, які були останньою позичені відповідачу на добудову будинку, за спільною усною домовленістю, як вказує позивачка у наданих додаткових поясненнях. Копії дублікатів квитанцій не містять належного типу, призначення платежу (будь-яких слів, словосполучень) з яких можна встановити, що перераховані грошові кошти є аліментами чи добровільною участю батька у витратах на дітей чи його участі в інших витратах на дітей). Жодних доказів, які б підтверджували сплату відповідачем аліментів чи додаткових витрат в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач вважає, що відповідач намагається показати себе у світлі турботливого та відповідального батька і видати кошти, які сплачувались позивачці як повернення боргу за кошти в якості сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, тоді як зазначене відповідачем не відповідає фактичним обставинам справи. 24.07.2023 до суду від відповідача, [PERSON] , надійшов лист з долученням доказів направлення відзиву на позовну заяву. У цій частині судом встановлено, що відзив до суду надійшов у встановлений судом строк та у відповідності до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України. 27.07.2023 до суду від позивачки, [PERSON] , надійшла заява про розподіл судових витрат. 04.08.2023 до суду від представниці позивачки, [PERSON] , - Микитишин О.М. надійшла заява по справі. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 02.10.2020 (а.с.13-15). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.16,17). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою проживання: [ADDRESS] (а.с.18,19). [PERSON] є учнем 8-А класу та навчається в СЗШ № 228 у м. Києві з 22.07.2019 року по теперішній час (а.с.23). [PERSON] учениця 3-Б класу та навчається в СЗШ № 228 у м. Києві з 31.08.2020 року по теперішній час (а.с.24). Позивачка [PERSON] проживає разом з малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дітей у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з малолітніми дітьми, які перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем суду у цій частині надано не було, приймаючи до уваги приписи ст. 183 СК України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених додаткових витрат на придбання речей в інтересах дітей та додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних із відвідуванням басейну, періодичними відвідуваннями лікувальних масажів та ЛФК, суд виходить з такого. За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як зазначив Верховнии? Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: - навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; - розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; - оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); - лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно долучених до матеріалів справи медичних виписок щодо [PERSON] , [INFO] за 2019-2022 роки у останньої встановлено діагноз: плоско-вальгусна деформація стоп та визначені відповідні рекомендації (а.с.26-29). [PERSON] відвідувала басейн, про що позивачем подано до суду довідку про відвідування басейну та квитанції про оплату послуг з плавання у 2021-2022 роках. При цьому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Подані до суду позивачкою докази на підтвердження позовних вимог у цій частині не є належними та достатніми доказами на обґрунтування позовних вимог у цій частині. Як убачається з наданих до суду доказів, записи лікарів у медичній картці [PERSON] містять рекомендаційний характер та не є призначеним лікуванням останній. Крім того, судом не встановлено про те, що позивачкою з 2019 по 2023 рік виконувались у категоричному порядку приписи лікарів щодо басейну, лікувальної фізкультури та масажу, оскільки не надано до суду достовірних та достатніх доказів на підтвердження вимог у цій частині. Позовна заява також не містить будь-яких доказів того, що позивач у належний спосіб повідомляла відповідача про наявність будь-яких проблем із здоров`ям у спільних дітей та відмови у наданні коштів на понесення таких витрат, з урахуванням проходження відповідачем військової служби спрямованої на відсіч збройної агресії російської федерації проти України у 2022-2023 роках. Разом з цим, належних доказів щодо наявності вад здоров`я у спільного сина [PERSON] матеріали справи не містять, як і доказів, які б вказували про те, що такі додаткові витрати будуть необхідними у майбутньому. У постанові від 01.04.2019 у справі № 545/819/18 КЦС ВС визнав, що витрати, понесені позивачем на навчання сина в коледжі, та витрати на придбання спортивного інвентарю належать до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. Позивачка, звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на придбання велосипеда сину [PERSON] вказала про те, що останній захоплюється їздою на велосипеді, при цьому остання не надала доказів того, що син [PERSON] має відповідні спортивні здібності (відвідує секцію велоспорту, проходить навчання з велоспорту), що б у певній мірі переконали суд у необхідності понесення таких додаткових витрат. В постанові від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 КЦС ВС вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. У цій частині суд знаходить обґрунтованими доводи позивача про понесення додаткових витрат на придбання ноутбуку та планшету для здійснення дистанційного навчання, зумовленого воєнним станом в Україні, проте такі витрати мають бути понесені обома сторонами. Так, із долучених до відзиву квитанцій про переказ коштів відповідачем позивачці, судом встановлено про те, що останнім кошти надавалися на придбання зазначеної техніки у відповідних розмірах, що прослідковується судом з наданих до суду квитанцій у відповідний проміжок часу. При цьому, твердження позивачки про те, що такі грошові перекази здійснені на виконання усних боргових домовленостей між позивачкою та відповідачем є необґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить до висновку про відсутність підставі для стягнення з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат на придбання речей в інтересах дітей та додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних із відвідуванням басейну, періодичними відвідуваннями лікувальних масажів та ЛФК Таким чином, з урахуванням викладеного, у розрізі спірних правовідносин, беручи до уваги встановлені факти та обставини, обсяг доказів, наявний у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Проте, відповідач є особою, яка звільняється від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 14.04.2023 між [PERSON] (клієнт) та Микитишин О.М. (адвокат) було договір про надання правової допомоги № 25/2023. Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 26.04.2023, складеного до договору про надання правової допомоги від 14.04.2023, адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуги на загальну суму 3 950,00 грн. Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 25.07.2023, складеного до договору про надання правової допомоги від 14.04.2023, адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуги на загальну суму 3 115,00 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що складність робіт та наданих послуг адвокатом Микитишин О.М. позивачці у даній справі [PERSON] є неспівмірною із складністю справи, тому суд доходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають частково задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, суд вважає що послуга адвоката з надання правової консультації зі спірного питання поглинається послугою правового аналізу спірного питання та є тотожними послугами, тому не можуть розмежовуватися. Не відповідає дійсності послуга адвоката Микитишин О.М. зі збирання доказів, оскільки докази, долучені до матеріалів справи надані безпосередньо позивачкою, а інших доказів, отриманих у тому числі на адвокатський запит адвоката матеріали справи не містять, тому суд вважає таку послугу адвоката необґрунтованою. Не підлягає до відшкодуванню також послуги адвоката, надані позивачу, зокрема щодо: складення клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, оскільки подані документи стосуються обов`язку учасника у справі повідомляти суд про зміну відомостей про учасника у справі; складення клопотання щодо повернення без розгляду відзиву на позовну заяву, оскільки таке клопотання складено безпідставно. Крім того, інші надані адвокатом послуги є неспівмірними із складністю справи, обсягом поданих до суду документів та доказів, не обґрунтовуються ціною позову та характером спірних правовідносин, тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ) витрат на правову допомогу у розмірі 987,50 грн, які документально підтверджені наданими позивачем доказами та становлять частину витрат зазначених в акті приймання-передачі надання правової допомоги від 26.04.2023. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 27.04.2023. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial