Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначає, що з 09 вересня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує лише формально, спільне господарство не ведеться. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим, позивачка просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 17 серпня 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка [PERSON] у позовній заяві просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як убачається із повідомлення Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області № 1965/03-14 від 14 серпня 2023 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат за вказаною адресою відсутній». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 14 вересня 2023 року на 11 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому підстав для відкладення розгляду даної справи суд не вбачає. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 09 вересня 2021 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Від шлюбу подружжя дітей не має. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та довіри. Подружні відносини сторони припинили. Позивачка категорично заперечує можливість примирення і збереження сім`ї. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивачки зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Також у своєму позові [PERSON] просить після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами (ч. 1 ст. 35 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органі реєстрації актів цивільного стану. Якщо шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, а питання про повернення дошлюбного прізвища стороною не ставиться, і такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, орган реєстрації актів цивільного стану не може змінити прізвище на вимогу одного із подружжя в момент реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. Позивач скористалася своїм правом після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище та заявила відповідну позовну вимогу, яка підлягає задоволенню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1073 грн 60 коп відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved