Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У травні 2023 року представник ТОВ «Європа Транс Агро» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Європа Транс Агро» заборгованість за підзвітними та неповернутими грошовими коштами у розмірі 12 500 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] працював на посаді водія ТОВ «Європа Транс Агро» та в липні 2022 року у зв`язку з виробничою необхідністю був направлений у відрядження терміном 7 днів з 26.07.2022 по 01.08.2022. 28.07.2022 позивач перерахував на банківську картку відповідача відрядні кошти у розмірі 12 500 грн., однак звіт про використання коштів відповідач до бухгалтерії не подав. 24.11.2022 відповідача звільнено за прогул та 27.12.2022 йому надіслано вимогу про повернення отриманих коштів під звіт протягом 5 банківських днів з дня отримання вимоги, однак відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. 26.05.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 01.06.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~ учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 06.09.2023 від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. 06.09.2023 від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить стягнути з нього 50% судового збору. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 21.07.2022 працював на посаді водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) Автомобільної колони № 3 Центрального АТП ТОВ «Європа Транс Агро», що підтверджується наказом (розпорядженням) № 301/К від 20.07.2022. Згідно з наказом ТОВ «Європа Транс Агро» № ЦАТП 26-07-2022/15 від 26.07.2022, відповідач [PERSON] у зв`язку з виробничою необхідністю був направлений у відрядження до м. Умань терміном з 26.07.2022 по 01.08.2022 (7 діб). Відповідачу 28.07.2022 позивачем перераховано відрядні кошти в розмірі 12 500 грн., що вбачається з платіжної інструкції № 6562310 від 28.07.2022 та реєстру № 1173 від 28.07.2022. Згідно з наказом (розпорядженням) ТОВ «Європа Транс Агро» № 544/К від 24.11.2022, [PERSON] звільнений\~ на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. В матеріалах справи міститься вимога про повернення отриманих під звіт коштів ТОВ «Європа Транс Агро» № 20/12/А від 20.12.2022, адресована [PERSON] , рекомендоване відправлення № 0316412190782 повернуто за закінченням терміну зберігання. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.п. 170.9.2, п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: завершує таке відрядження; завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. Згідно з п.п. 170.9.3, п. 170.9 ст. 170 ПК України дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей: а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження; б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з`ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами). Згідно з п. 3 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 вересня 2015 року № 841, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів така сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або при поданні зазначеного Звіту. Дія абзаців першого та другого цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, оплачених з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів. При цьому, якщо під час службового відрядження платник податку отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає Звіт і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження. Згідно з п. 6 даного Порядку звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримав такі кошти на підприємствах всіх організаційно-правових форм або у самозайнятої особи. Фізична особа, яка отримала такі кошти, заповнює всі графи Звіту, крім: «Звіт перевірено», «Залишок унесений (перевитрата видана) в сумі за касовим ордером», кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку, розрахунку суми утриманого податку за несвоєчасно повернуті витрачені кошти на відрядження або під звіт, які заповнюються особою, яка надала такі кошти. Графу «Звіт затверджено» підписує керівник (податковий агент). Відповідно до абзацу 4 п.п. 170.9.2, п. 170.9 ст. 170 ПК України за наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. Виходячи із вищезазначених положень ПК України та Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841, відповідач був зобов`язаний після повернення з відрядження відзвітувати перед товариством про витрачені ним під час відрядження кошти, що перераховувались та надавались позивачем в рамках даного відрядження, шляхом складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а у разі наявності надміру витрачених коштів їх суму повернути в касу або зарахувати на банківський рахунок товариства, до або під час подання зазначеного звіту. Проте, всупереч вимогам ПК України та наказу Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 відповідач не подав звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та не повернув кошти позивачу. Відповідно до статті 127 КЗпП, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Верховний Суд України в п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13, роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. В матеріалах справи міститься письмова вимога позивача про повернення коштів від 20.12.2022, що надсилалась на адресу відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищезазначених норм та обставин, відповідач, не подавши звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, повинен повернути позивачу отримані на відрядження грошові кошти в розмірі 12 500 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, визнання позову відповідачем, а також заява останнього про стягнення 50% судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 1 342 грн., іншу частину сплаченого збору повернути позивачу.

Outcome: approved