Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач Державна іпотечна установа 02.11.2021 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позовна заява обґрунтована тим, що 30.08.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» і [PERSON] , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , був укладений кредитний договір № 210/08, згідно з яким позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 12500 доларів США зі сплатою процентів по ставці 11,0 річних з кінцевим терміном погашення до 28.08.2020 з цільовим призначенням для придбання двокімнатної кватири в [ADDRESS] . Позивач вказував, що в забезпечення взятих зобов`язань, що виникають з кредитного договору, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Також в забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» і [PERSON] був укладений 30.08.2005 договір поруки № 210/08. Позивач зазначав, що Державною іпотечною установою з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги в тому числі і за кредитним договором, що був укладений із [PERSON] , сума набутих Державною іпотечною установою вимог склала 102636,92 грн. Позовна заява також обґрунтована тим, що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 128909,60 грн, з яких: сума основного боргу 102636,92 грн, 22235,15 грн прострочених відсотків та 4037,53 грн - сума трьох відсотків річних. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] на час укладення кредитного договору перебував із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, кредит було надано для поліпшення житлових умов подружжя, тому [PERSON] має нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями. В поданій до суду позовній заяві позивач Державна іпотечна установа просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором в сумі 128909,60 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.11.2021 в даній справі відкрито провадження. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 справу прийнято до провадження суду. Відповідачем 15.08.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що при зверненні до суду з позовом позивачем не надано розрахунку заборгованості перед первісним кредитодавцем ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», тобто, не доведено розміру заборгованості. Також вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині набуття права вимоги за основним боргом у розмірі 102 636,92 грн, не вказано з чого саме складається сума боргу, тіла, процентів, або штрафних санкцій. Також вважає, що позов до суду подано з пропуском строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява з проханням розглядати справу без участі представника позивача. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 30.08.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 210/08, за умовами якого банк передав відповідачу [PERSON] кредитні ресурси у розмірі 12500 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11,0 процентів річних та з кінцевим терміном погашення до 28.08.2020. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язалася щомісячно до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості в розмірі 143,00 долари США (а.с. 26-30). Виконання банком умов кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів не оспорюється [PERSON] . Встановлено, що в забезпечення зобов`язань, за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено іпотечний договір б/н від 30.08.2005, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також, в забезпечення зобов`язань що виникають з кредитного договору від 30.08.2005 № 210/08, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки від 30.08.2005, за умовами якого відповідач [PERSON] у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, зобов`язувалася нести солідарну відповідальність. Також судом встановлено, що за договором від 11.02.2015 про відступлення права вимоги № 17/4-В, що був укладений між позивачем Державною іпотечною установою з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 30.08.2005 № 210/08, що був укладений із відповідачем [PERSON] , сума набутих Державною іпотечною установою вимог склала 102636,92 грн (а.с. 47-53). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено та не заперечується відповідачем [PERSON] , що кредитні кошти в порядку та на умовах, передбачених договором, відповідачем повернуті не були. Зокрема, відповідач в поданих до суду заявах підтвердила той факт, що останній платіж було здійснено 10.02.2016 (а.с. 177). Враховуючи, що умови кредитного договору відповідачем [PERSON] виконано не було, станом на 20.09.2021 існує заборгованість за договором, зокрема, сума основного боргу в розмірі 102632,92 грн та прострочені відсотки в розмірі 22235,15 грн. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись з розміром заборгованості за кредитним договором, жодних доказів на його спростування не надає, натомість, як встановлено судом, за договором від 11.02.2015 про відступлення права вимоги № 17/4-В сума набутих Державною іпотечною установою вимог склала 102636,92 грн. Посилання відповідача на ту обставину, що позивачем не вказано з чого саме складається сума боргу, тіла, процентів, або штрафних санкцій є безпідставним. Матеріали справи містять повідомлення кредитора позичальниці [PERSON] від 24.02.2021 (а.с. 67-68), в якому Державна іпотечна установа повідомила, що станом на 24.02.2021 заборгованість за кредитним договором № 210/08 від 30.08.2005 складає 7441,56 доларів США, з яких 4703,24 доларів США тіло кредиту, 2738,32 долари США прострочені відсотки за період з 01.10.2015 по 24.02.2021. Позивач, використовуючи на власний розсуд надані йому права, в поданій до суду позовній заяві просить стягнути розмір боргу в національній валюті. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем зобов`язання не виконано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних є обґрунтованими. Встановлено що під час укладення кредитного договору від 30.08.2005 № 210/08 його сторони передбачили, що позичальник зобовязується повернути кредитні кошти до 28.08.2020. Оскільки у встановлений в договорі строк кредитні кошти повернуті не були, зобов`язання залишилося невиконаним, позивач правомірно нарахував за період з 29.08.2020 по 20.09.2021 три відсотки річних на суму 4037,53 грн. Посилання відповідача [PERSON] на пропуск позивачем Державною іпотечною установою строків позовної давності є безпідставним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, під час укладення кредитного договору від 30.08.2005 його сторони в п. 3.2. передбачили, що кредитні ресурси надається з терміном остаточного погашення до 28.08.2020. З позовом до суду державна іпотечна установа звернулася 02.11.2021, тобто, в межах строків позовної давності. При вирішенні позовних вимог до відповідача [PERSON] судом враховується таке. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, строк виконання основного зобов`язання було встановлено 28.08.2020. Позивач звернуся до суду з позовом після припинення договору поруки, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи до відповідача [PERSON] , як поручителя, є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] суд враховує таке. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем [PERSON] , станом на час укладення кредитного договору від 30.08.2005 [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Подружжя має відповідати за зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Кредитний договір від 30.08.2005 [PERSON] укладено в інтересах сім`ї, що підтверджено безпосередньо заявою [PERSON] на кредитному договорі (а.с. 26-30). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять даних про те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі станом на час вирішення справи судом. З даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 в справі № 644/4976/17, яке вступило в законну силу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON] заявлені необґрунтовано та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] , відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача Державної іпотечної установи підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн.

Outcome: partial