Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 12 квітня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця мешкання неповнолітніх дітей, [PERSON] заявив зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні неповнолітніх дітей, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою суду вказані позови об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Позивач [PERSON] в своєму позові та з представниками в судовому засіданні посилалися на те, що вони з відповідачем з 14 лютого 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] , уродженців міста Дніпропетровська, Україна, громадян України. Сімейні стосунки в них з відповідачем не склалися, в сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, почалися складнощі, сім`я фактично розпалась, звернулися до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року їх шлюб було розірвано, разом не мешкають, зараз у них в кожного інші сім`ї. Після розірвання шлюбу фактично вона з двома дітьми мешкають окремо від відповідача. З питаннями розподілу спільного майна сторони визначилися, а з питанням місця мешкання дітей та участі в їх вихованні та навчанні ні. Позивач звернувся до органу опіки і піклування, управління-служби в справах дітей за своїм місцем мешкання з заявою про визначення місця мешкання їх дітей з ним, але на виклики до цього органу, служби відповідач не приходив. Відповідач приймає участь у вихованні та утриманні їх малолітніх дітей не регулярно, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз зможе сама захистити цих дітей, забезпечить належну реалізацію їх прав і свобод. Вона (позивач) зараз офіційно працює, доглядає їх малолітніх дітей, займається вихованням та утриманням сина та дочки, їх лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання цих дітей. Отже, просила визначити місце мешкання вказаних дітей з нею згідно висновку третьої особи з урахуванням наведених в судовому засіданні уточнень, задовольнивши позов в повному обсязі; з зустрічним позовом погодилася частково з урахуванням висновку по ньому органа опіки та піклування та не заперечувала проти його часткового задоволення. Відповідач [PERSON] зі своїм представником в судовому засіданні частково погодився з первісним позовом [PERSON] про місце мешкання їх малолітніх дітей, але наполягав на своєму зустрічному позові з метою належної участі в спілкуванні з їх дітьми, в їх вихованні та навчанні, дозвіллі та інш.. Тому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні йому з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] ; просив визначити спосіб участі у вихованні дітей шляхом надання права спілкування з дітьми на території фактичного проживання батька або на його розсуд на території України та без присутності [PERSON] за графіком: - перший тиждень кожного календарного місяця з 17 години 00 хвилин п`ятниці до 21 години 00 хвилин неділі (з 17:00 п`ятниця, субота, неділя до 21:00 години); - третій тиждень кожного календарного місяця з 17 години 00 хвилин п`ятниці до 21 години 00 хвилин неділі (з 17:00 п`ятниця, субота, неділя до 21:00 години); - спілкування з дітьми телефонним зв`язком у будь-який день до 21 години 00 хвилин; - за бажанням дітей зустрічі з батьком у будь-який день протягом тижня з поверненням дітей до встановленого місця проживання дітей до 21:00; - надати [PERSON] право виїзду за кордон з [PERSON] та [PERSON] на відпочинок строком не більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів протягом року, а саме на канікулах або у вихідні чи святкові дні. Також [PERSON] просив зобов`язати [PERSON] повідомляти його, [PERSON] , про термін виїзду та місце перебування [PERSON] , [PERSON] в разі виїзду за межі м. Дніпро шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше, ніж за 10 календарних днів перед від`їздом. Не заперечував проти задоволення первісного позову і просив задовольнити його зустрічний позов. Відповідач по первісному позову [PERSON] заперечував наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] заперечувала щодо наявності перешкод з її боку у спілкуванні з дітьми. Вказувала, що обмежене спілкування з батьком це воля самих дітей, на яку вона, як матір, не вливає. При цьому на стадії підготовчого судового засідання у своєму відзиві не заперечувала щодо наступного встановлення графіку побачень батька з дітьми та спільного відпочинку: - щосуботи з 09 до 17 год. на території міста Дніпра за обов`язкової умови бажання дітей, перебування дітей у здоровому стані, відсутності зайнятості дітей у навчальному процесі, спортивних секціях і гуртках, та без присутності [PERSON] та її дітей; необмежене спілкування особисто щоденно з 09 до 21 години засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між ними; - спільний відпочинок батька [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] без розділення дітей у період осінніх та/або весінніх канікул в сукупності 10 календарних днів на рік на території України, за обов`язкової умови бажання дітей та за погодженням матері дітей [PERSON] щодо місця відпочинку, і без присутності [PERSON] та її дітей; а також протягом літніх канікул без розділення дітей не більше 10 календарних днів на рік на території України, за обов`язкової умови бажання дітей, та за погодженням матері дітей [PERSON] щодо місця відпочинку і без присутності [PERSON] та її дітей. В ході судового розгляду [PERSON] змінила думку щодо графіку побачень батька з дітьми та зазначила, що просить встановити спосіб участі батька у вихованні дітей не кожної суботи, а через суботу, за попередньою домовленістю із нею про час зустрічі, у присутності бабусі дітей - [PERSON] , за обов`язковою згодою дітей та з обов`язковим поверненням дітей матері до 18 год. Представник третьої особи Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судовому засіданні та в письмовому зверненні до суду позовні вимоги [PERSON] визнали, погодилися з ними та викладеними в них обставинами повністю і не заперечували проти задоволення позову; надали пояснення та висновок про доцільність мешкання дітей сторін з позивачем. Зустрічний позов визнали частково і просили його задовольнити з урахуванням їх висновку стосовно цього питання. Вислухавши пояснення сторін і їх представників, представника третьої особи, дітей сторін та свідків, з`ясувавши думку сторін і третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені й добуті докази, суд вважає первісну позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню, зустрічну заяву підлягаючою частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 14 лютого 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] , уродженців міста Дніпропетровська, Україна, громадян України. Сімейні стосунки в них з відповідачем не склалися, в сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, почалися складнощі, сім`я фактично розпалась, звернулися до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року їх шлюб було розірвано; сторони разом не мешкають, зараз у них в кожного інші сім`ї. Після розірвання шлюбу фактично позивачка з двома дітьми мешкають окремо від відповідача. З питаннями розподілу спільного майна сторони визначилися, а з питанням місця мешкання дітей та участі в їх вихованні та навчанні ні. Позивач звернувся до органу опіки і піклування, управління-служби в справах дітей за своїм місцем мешкання з заявою про визначення місця мешкання їх дітей з ним. Надано висновок. Відповідач приймає участь у вихованні та утриманні їх малолітніх дітей не регулярно, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз зможе сама захистити цих їх дітей, забезпечить належну реалізацію їх прав і свобод. Є спір стосовно виховання та утримання цих двох малолітніх дітей, місця їх мешкання, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і батьки цих дітей звернулися з позовом до суду про визначення місця мешкання дітей та визначення способу участі в їх вихованні, навчанні, утриманні і інш.. Суд вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими повністю, зустрічні - частково, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобов`язує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини». Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 14 лютого 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] , уродженців міста Дніпропетровська, Україна, громадян України. Сімейні стосунки в них з відповідачем не склалися, в сім`ї стали виникати непорозуміння, конфлікти, почалися складнощі, сім`я фактично розпалась, звернулися до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року їх шлюб було розірвано; сторони разом не мешкають, зараз у них в кожного інші сім`ї. Після розірвання шлюбу фактично позивачка з двома дітьми мешкають окремо від відповідача. З питаннями розподілу спільного майна сторони визначилися, а з питанням місця мешкання дітей та участі в їх вихованні та навчанні ні. Опитані в судовому засіданні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , пояснили, що бажають проживати з матір`ю [PERSON] і не бажають спілкуватися із батьком [PERSON] . [PERSON] пояснив, що бажає проживати з матір`ю, не готовий морально та не бажає бачитися з батьком. Після розірвання шлюбу між батьками він проживав з батьком тривалий час, приблизно 2 роки. Під час спільного проживання батько [PERSON] не дозволяв [PERSON] бачитися з матір`ю [PERSON] , наголошував на тому, що дозволить бачитися з матір`ю лише за умови, якщо його сестра - [PERSON] забажає бачитися з батьком. Також, пояснив, що батько обманим шляхом на тривалий час вивіз його до Республіки [PERSON] , де залишав його у квартирі на декілька днів без нагляду дорослих разом із неповнолітньою донькою на той час співмешканки батька [PERSON] . [PERSON] наголосив, що батько застосовував до нього фізичне та психологічне насильство, а тому батька він боїться. Крім того, [PERSON] пояснив, що батько неодноразово схиляв його до обману матері. Тривалий час проживає з матір`ю, її чоловіком [PERSON] , сестрою [PERSON] та бажає проживати і надалі. Із чоловіком матері [PERSON] має дружні, теплі стосунки, [PERSON] приділяє йому достатньо уваги та вільного часу для спілкування. Мати перешкод у спілкуванні з батьком не чинить, він спілкується з батьком повідомленнями у месенджерах, іноді особисто. Готовий спробувати іноді спілкуватися з батьком по телефону, проте наразі не готовий до зустрічей із ним. [PERSON] пояснила, що контакт з батьком фактично втрачений через поведінку батька. Дівчинка не бажає спілкуватися та проводити час з батьком, оскільки він для неї є чужою людиною. Батько забрав її брата [PERSON] до Республіки [PERSON] , чим залишив її без спілкування з братом, що її сильно образило. Крім того, [PERSON] розповіла про випадок, коли батько не повернув її з братом [PERSON] додому до матері після спільних прогулянок, хоча вона хворіла та бажала повернутись саме до матері. Наразі [PERSON] проживає та бажає проживати з матір`ю, з братом [PERSON] та [PERSON] , якого називає батьком. [PERSON] пояснила, що з чоловіком матері [PERSON] вона має теплі, дружні стосунки, вона його любить, а він любить її. [PERSON] пояснила, що вона наразі боїться батька [PERSON] і взагалі не бажає з ним спілкуватися. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] доводиться йому дружиною, діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю та з ним, до дітей він ставиться, як до своїх рідних. Дітей дуже любить, матеріально забезпечує та бере участь у вихованні, спортивному та духовному розвитку. Діти не бажають бачитися з батьком [PERSON] тому, що той не забезпечує належного рівня любові та поваги до дітей, їх бажань та інтересів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що шлюб між її сином [PERSON] та [PERSON] розпався з ініціативи колишньої дружини, яка пішла з сім`ї та хотіла забрати з собою обох дітей, але онук [PERSON] забажав залишитися з батьком. [PERSON] дітей любить, він сам виріс без батька та розуміє, що втрачають діти за відсутності одного з батьків. [PERSON] проживав з батьком тривалий час, вона допомагала вести домашнє господарство, також була наймана хатня працівниця, яка дбала про побут [PERSON] та її онука [PERSON] . Як бабуся, вона в спілкуванні з онуками не обмежена, але переконана, що мати [PERSON] провокує скандали з її сином та навмисно обмежує дітей у спілкуванні з батьком, налаштовує дітей проти батька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною [PERSON] з червня 2023 року. До реєстрації шлюбу вони спільно проживали певний час з [PERSON] .. Як батько, [PERSON] до дітей [PERSON] та [PERSON] ставиться добре, дбає про них , матеріально забезпечує. Син [PERSON] у травні 2022 року самостійно виявив бажання виїхати з батьком до Австрії, донька [PERSON] їхати не захотіла, залишалася з матір`ю. Під час перебування в Австрії [PERSON] забезпечив належне утримання свого сина, дбав про його побут та дозвілля. Факт залишення дитини без батьківського піклування підчас перебування в Австрії заперечувала. Вказала, що рішення [PERSON] повернутися в Україну до матері викликане лише небажанням вчитися та є ситуативним, виникло зненацька. Батько телефон у [PERSON] забирав не для обмеження спілкування з матір`ю, а з метою стимулювання Івана навчатися у школі. Стверджувала, що діти до неї ставляться позитивно. На її думку, [PERSON] налаштовує дітей проти батька, і тому діти під впливом матері віддаляються від батька. Допитана в судовому засіданні психолог [PERSON] пояснила, що за результатами психологічного діагностування встановлено, що мати дітей [PERSON] адекватна, емоційний стан стабільний, тривожність відсутня. Діти комунікабельні, активні. Діти проявляють тривожність при спілкування з батьком, проживаючи разом з матір`ю, діти почувають себе в безпеці. У травні 2022 року [PERSON] всупереч бажанню матері [PERSON] , скориставшись наявною у батька письмовою згодою матері на виїзд дитини за межі України для тимчасового відпочинку, яка була видана у червні 2021 року та строк дії якої закінчився у червні 2022 року, вивіз сина [PERSON] до Австрійської Республіки і в строк до червня 2022 року дитину до України не повернув. [PERSON] разом з донькою [PERSON] відвідували [PERSON] у Австрії. За спливом часу [PERSON] попросив його забрати до України, оскільки порозуміння з батьком не знаходив, і мали місце обставини залишення батьком дитини без нагляду на нетривалий час (три дні) у зв`язку з відпочинком батька разом з [PERSON] поза межами проживання в Австрії. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] за їх бажанням проживають з матір`ю [PERSON] , де мають належні умови проживання, мати піклується про дітей, має можливість їх матеріально утримувати, дбає про дітей, у повному обсязі забезпечує їх виховання, навчання та дозвілля. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] вважає за необхідне вирішити питання про визначення місця проживання дітей з нею, з чим погодилися орган опіки та піклування, управління-служба в справах дітей та фактично сам відповідач [PERSON] .. Проаналізувавши сукупність наведених доказів та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, а також те, що діти [PERSON] та [PERSON] між собою дружні і їх неможливо і несправедливо розлучати, суд вважає за необхідне і доцільне визначити місце проживання дітей сторін разом з матір`ю [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дітей. Позивач [PERSON] в повному обсязі створила всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку дітей в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Позивачка пояснила, що не чинить та не чинитиме перешкод для спілкування відповідача [PERSON] з дітьми і готова зі свого боку сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені спілкування з батьком. Доводи батька [PERSON] та покази свідків [PERSON] і [PERSON] про наявність перешкод з боку матері [PERSON] у спілкуванні дітей з батьком не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані, перш за все, особистими поясненнями самих дітей, наданими суду в ході судового розгляду. Крім того, в ході розгляду справи Комунальним закладом соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» було видано Висновок психолога від 21 квітня 2023 року, за результатами психологічного діагностування якого виявлено, що: - [PERSON] , [INFO] , комунікабельний, активний та спокійний. Має тривожний стан та страхи при згадуванні про суспільне проживання з батьком [PERSON] . Зараз дитина проживає з матір`ю [PERSON] та почуває себе у безпеці; - [PERSON] , [INFO] , емоційна та комунікабельна. При згадуванні про батька [PERSON] почала плакати, не має бажання спілкуватися з ним. Присутні страхи. Зараз дитина проживає з матір`ю [PERSON] та почуває себе у безпеці. Суд враховує висновки психолога, який проводив бесіди з дітьми сторін спору, і не вбачає підстав для неприйняття висновків психолога до уваги при ухваленні судового рішення. Висновки психолога є повними, перебувають у взаємному зв`язку з іншими доказами, здобутими і дослідженими в ході судового розгляду. Згідно Висновку Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 08 травня 2023 року, затвердженого Розпорядженням Голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради за № 123-р від 08 травня 2023 року, визнано за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] і [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . З врахуванням доказів в їх сукупності, суд задовольняє позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] та визначає місце проживання дітей [PERSON] і [PERSON] , з матір`ю. При цьому суд, беручи до уваги напружені відносини батьків, звертає увагу сторін та Державної прикордонної служби України, що відповідно до підпункту 3 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , то суд,

Outcome: partial