Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 23.09.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суд Тернопільської області від 30.11.2022 шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2022 стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2833 грн, та аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2272 грн щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного судового рішення 02.01.2023 виданий виконавчий лист № 607/13471/22. 10.01.2023 за заявою позивача відкрито виконавче провадження № 70700825 з примусового виконання цього виконавчого листа. Однак відповідач рішення суду не виконував та аліменти на утримання дітей не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 03.05.2023 становила 6790 грн. За таких підстав відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 04.10.2022 до 01.05.2023 у розмірі 18173,80 грн. 23.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 20.06.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 20.06.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 08.08.2023. 07.08.2023 через підсистему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що станом на 27.05.2023 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати на користь [PERSON] аліментів як на утримання неповнолітніх дітей, так і на утримання дружини. Крім цього, відповідач не погодився з розрахунком пені за аліментами, який визначила позивач, та вважає, що розмір пені становить 15303,35 грн, про що надав власний розрахунок. Також відповідач просив врахувати підстави для зменшення розміру неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану. Так, після початку воєнних дії на території України [PERSON] позбавлений можливості знайти собі належно оплачувану роботу, внаслідок чого з липня 2021 року відповідач безробітний. Також на вимогу позивача у жовтні 2022 року [PERSON] був змушений залишити місце їх спільного проживання та орендувати житло, вартість якого становить 4000 грн щомісячно. При цьому погіршують матеріальне становище відповідача періодичні витрати на лікування, оскільки [PERSON] встановлений діагноз «Подагра». 08.08.2023 у судовому засіданні позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначила про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві, зокрема, щодо здійсненого ним розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 08.08.2023 судове засідання відкладено на 12.09.2023 у зв`язку з наміром відповідача подати заперечення на відповідь на відзив. У судовому засіданні 12.09.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Майка М.Б. позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати дохід, оскільки отримує від відповідача погрози про те, що у випадку залишення малолітніх дітей на сторонніх осіб, відповідач звернеться в орган опіки та піклування про неналежне виконання нею своїх материнських обов`язків. У судове засідання 12.09.2023 відповідач [PERSON] та його представник адвокат Биць І.А., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за його та відповідача відсутності, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що з 23.09.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суд Тернопільської області від 30.11.2022 (а.с. 9-10). Сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7, 8). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2022 у справі № 607/13471/22 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2833 грн, та аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2272 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12). Для примусового виконання виконавчого листа № 607/13471/22 від 02.01.2023, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, 10.01.2023 відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 70700825 (а.с. 13). Разом з тим, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості по аліментах, [PERSON] не виконував рішення суду від 06.12.2022 та не сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Указане призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03.05.2023 становила 6790 грн (а.с. 14). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Як встановлено статтею 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.03.2020 у справі № 316/639/18, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Оскільки відповідач докази на підтвердження відсутності своєї вини щодо виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання спільних з позивачем дітей не надав, суд вважає доведеною та неспростованою наявність вини відповідача у виникненні такої заборгованості. Указане дає підстави дійти висновку, що оскільки відповідач не виконав вчасно зобов`язання щодо сплати аліментів на користь позивача відповідно до виконавчого листа № 607/5565/15-ц від 14.09.2015, позивач має право на стягнення відповідної компенсації у формі пені. При цьому з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 80356 від 25.07.2023 вбачається, що станом на 25.07.2023 [PERSON] в повному обсязі погасив заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання спільних дітей у межах виконавчого провадження № 70700825 та наявна переплата у розмірі 39,25 грн (а.с. 45-46). Разом з тим указані обставини не звільняють відповідача від обов`язку своєчасної сплати аліментів та у разі їх прострочення від сплати неустойки (пені). Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Крім цього, суд приймає до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, згідно з яким при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Також у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1672/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Так, позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 04.10.2022 до 01.05.2023. Однак наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів здійснений за період з 04.10.2022 до 31.03.2023, а тому суд вважає, що нарахування пені необхідно здійснити станом на 01.05.2023 на заборгованість за аліментами, яка виникла за період з 04.10.2022 до 31.03.2023. При цьому слід також врахувати здійснені відповідачем проплати, а саме 06.02.2023 у сумі 14745 грн та 08.03.2023 у сумі 2000 грн (а.с. 49). Відтак розрахунок пені належить здійснювати таким чином: №Заборгованість по аліментам за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяцьПеріод, за який розраховується пеняРозмір пені 103.10.2022 до 03.11.2022 - 5105 грн6107.12.2022 - 05.02.20233114,05 грн 204.11.2022 до 30.11.2022 - 4594,50 грн3007.01.2023 - 05.02.20231378,35 грн 3грудень 2022 року - 5105 грн30 6007.01.2023 - 05.02.2023 (4873,35 грн) 07.01.2023 - 07.03.2023 (231,65 грн)1462 грн 138,99 грн 4січень 2023 року - 5105 грн35 9001.02.2023 - 07.03.2023 (1768,35 грн) 01.02.2023 - 01.05.2023 (3336,65 грн)618,92 грн 3002,99 грн 5лютий 2023 року - 5105 грн6201.03.2023 - 01.05.20233165,10 грн 6березень 2022 року - 5105 грн3101.04.2023 - 01.05.20231582,55 грн 30119,50 грн 14462,95 грн Отже, загальний розмір пені за указаний період становить 14462,95 грн. При цьому загальний розмір заборгованості по аліментам, на яку нарахована така пеня, становить 30119,50 грн. Відтак відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 04.10.2022 до 31.03.2023 станом на 01.05.2023 становить 14462,95 грн. Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Так, в обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру неустойки відповідач вказав, що після початку воєнних дії на території України [PERSON] позбавлений можливості знайти собі належно оплачувану роботу, несе витрати на оренду житла та періодичні витрати на лікування. Разом з тим суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що останній позбавлений можливості знайти собі належно оплачувану роботу, оскільки такі обставини не звільняють відповідача від обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, а відтак не є підставою для зменшення розміру неустойки. Щодо доводів про витрати відповідача на оренду житла, суд зазначає таке. Так, з копії договору найму житла від 12.11.2022 вбачається, що такий договір укладений між [PERSON] як наймодавцем та [PERSON] як наймачем. За умовами договору наймодавець передає наймачу житло для проживання, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , а наймач зобов`язується сплачувати орендну плату у розмірі 4000 грн щомісячно (а.с. 54-53, 54). Разом з тим докази того, що відповідач виконує умови договору та сплачує на користь [PERSON] орендну плату у розмірі 4000 грн, суду не надані. Більше того суд звертає увагу, що з квитанції до платіжної інструкції № 40239446 від 06.02.2023 (а.с. 49) вбачається, що [PERSON] від імені [PERSON] здійснила платіж на користь відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 70700825 у розмірі 15000 грн. Указані обставини дають підстави вважати, що [PERSON] є близькою до [PERSON] особою, а відтак за відсутності доказу сплати відповідачем орендної плати за житло суд відхиляє як недостовірний доказ зазначений вище договір оренди від 12.11.2022. Також з копії довідки військово-лікарської комісії № 03 від 04.01.2023 (а.с. 55) вбачається, що [PERSON] встановлений діагноз - подагра, хронічний подагримний поліартрит, рецидивуючий перебіг НФС ІІ ступеня. Разом з тим відповідач не надав докази, які підтверджують те, що у зв`язку з наявною хворобою [PERSON] несе витрати на лікування та медичні препарати. При цьому сама по собі наявність захворювання не свідчить про скрутне матеріальне становище відповідача. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення [PERSON] розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Так, виходячи з ціни позову, яка становить 18173,80 грн, за розгляд даної справи необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 14462,95 грн, що становить 79,58% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 79,58% судового збору у сумі 854,37 грн, а 20,42% судового збору у сумі 219,23 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо розподілу судових витрат, які поніс відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке. Так, у відзиві представник відповідача зазначив, що у зв`язку з розглядом даної справи [PERSON] планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000-10000 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим до виходу суду до нарадчої кімнати (з урахуванням того, що судові дебати не проводились) відповідач та його представник адвокат Биць І.А. не подали до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само відповідач та його представник не подали заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву відповідача про розподіл понесених судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без розгляду.

Outcome: partial