Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

28 червня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення\~сплати аліментів в сумі 12114 грн. 43 коп. Обґрунтовано позов тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2022 року з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] стягуються\~аліменти на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/6\~частки усіх\~видів заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~починаючи з\~27\~вересня 2022\~року і\~до закінчення\~навчання у\~Київському політехнічному\~інституті ім.\~Ігоря Сікорського\~(строк\~навчання до\~30\~червня 2026\~року),\~але не\~більше як\~до досягнення\~ним 23\~років. Проте, відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за період з 27.09.2022 по 31.12.2022 в розмірі 20284 грн. 83 коп., у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача адвокат Кушнеренко Є.Ю. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що обов`язок щодо сплати аліментів у відповідача виник лише з дати прийняття рішення суду, а саме з 10 листопада 2022 року, про що також зазначає позивач у позовній заяві. Крім того, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з відповідача аліментів була винесена лише через місяць після рішення суду (28.12.2022). Жодних доказів щодо посилань позивача на неможливість досудового врегулювання спору до позовної заяви не надано. В свою чергу, відповідач відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі і до забезпечення дитини. Так, 05.12.2022 [PERSON] звертався з рапортом до командира ВЧ [NUMBER] , де проходить військову службу, в якому просив дати вказівку щомісячно проводити утримання з його грошового забезпечення в розмірі 1/6 частки та перераховувати на картковий рахунок [PERSON] . При цьому фінансова служба повідомила відповідача, що відрахування буде проводитись лише за наявності постанови державного виконавця. Після чого, [PERSON] надсилав поштою лист [PERSON] з пропозицією направити виконавчий лист про стягнення аліментів для виконання з метою отримання аліментів. За таких обставин, позивачем не доведена вина відповідача щодо несплати аліментів, а тому вимога про стягнення з нього пені за несвоєчасне виконання зобов`язання є безпідставною. Позивач надіслала до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначила, що обов`язок відповідача щодо сплати аліментів виник не з моменту коли рішення суду набрало законної сили (10.12.2022), а з моменту коли син розпочав навчання у вищому навчальному закладі, оскільки при досягненні повноліття та подальшого продовження навчання повнолітнього сина сторін, [PERSON] не перестав бути його батьком та не звільняється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, посилання відповідача на подання рапорту до військової частини та направлення позивачу листа не підтверджені належними доказами, оскільки не надано підтвердження про направлення листа та не надано доказів, що рапорт прийнятий саме датою його написання, оскільки не містить реквізитів вхідної документації. Натомість відповідачем не використано всіх можливих способів виконання свого обов`язку по перерахуванню аліментів, зокрема, поточний переказ коштів, яким при бажанні міг скористатися [PERSON] , проте цього не зробив. Відповідач заперечення на відповідь на відзив до суду не подав. Позивач у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2022 року і до закінчення ним навчання у Київському політехнічному інституті ім.Ігоря Сікорського (строк навчання до 30 червня 2026 року), але не більше як до досягнення ним 23 років. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с. 8-9), який перебуває на примусовому виконанні в Славутицькому відділі державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією постанови старшого державного виконавця Царик В.Г. про відкриття виконавчого провадження ВП № 70621780 від 28.12.2022 (а.с. 10-11). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 1160 від 20.01.2023, складеного старшим державним виконавцем Царик В.Г., відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 20284 грн. 83 коп., з яких: 474 грн. 02 коп. за вересень (починаючи з 27.09.2022); 3555 грн. 12 коп. за жовтень 2022 року; 3555 грн. 12 коп. за листопад 2022 року та 12700 грн. 57 коп. за грудень 2022 (а.с. 5). Суд зауважує, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Відповідач у судовому засіданні розрахунку заборгованості по аліментах не оспорював. Згідно з частиною 1 статті 196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Ця правова позиція також підтверджена у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 496/2457/19 та від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2022 року (справа № 750/6138/22) має сплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх сина на період навчання. Щодо доводів відповідача про відсутність його вини, а саме подання рапорту за місцем роботи та направлення позивачу листа про необхідність звернення до примусового виконання виданого судом виконавчого документа, суд зазначає, що останній не надав суду доказів про вжиття всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язання, зокрема, поточного або поштового переказу коштів позивачу, адже про свій обов`язок сплачувати аліменти відповідно до рішення суду відповідачу було достеменно відомо у день ухвалення судом рішення. Згідно розрахунку позивача, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2022 року по 10 березня 2023 року складає 12114 грн. 43 коп. При цьому, при нарахуванні пені позивач посилається на розрахунок зі сплати аліментів державного виконавця, в якому враховано обов`язок боржника сплачувати аліменти з 27 вересня 2022 року, тобто з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Проте, з такою позицією позивача не погоджується відповідач і зазначає, що обов`язок сплачувати аліменти у нього виник лише з дати прийняття рішення суду, а саме з 10 листопада 2022 року, а тому нарахування пені до вказаної дати є безпідставним. Суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку про необхідність стягнення пені за прострочення сплати аліментів починаючи з 10 листопада 2022 року, яка відповідно до розрахунку позивача становить 8139 грн. 80 коп. Відповідачем заперечень щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку пені у відзиві не зазначено та його не спростовано. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 листопада 2022 року по 10 березня 2023 року в сумі 8139 грн. 80 коп. Також, у зв`язку із наявністю підстав для часткового задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Шаповалов М.С. на підставі ордеру серії СВ № 1027039 від 23 червня 2023 року (а.с. 19). Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 15/23 від 23 червня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату 2500 грн. за договором про надання правових послуг від 23.06.2023 (а.с. 17). Відповідно до акту виконаних робіт від 23.06.2023, адвокатом надані наступні послуги: ознайомлення з матеріалами 1 год.; підготовка позову до суду з додатками та розрахунками 3 год.; надання юридичної консультації 1 год. Всього використано 5 робочих годин на суму 2500 грн. (а.с. 18). Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 та ордеру серії СВ № 1058901 від 21.07.2023. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 210 від 20 липня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату 2500 грн. за договором про надання правових послуг від 20.07.2023. Відповідно до акту виконаних робіт від 21.07.2023, адвокатом надані наступні послуги: консультація сторони щодо підстав та порядку стягнення пені за прострочення сплати аліментів 30 хв.; аналіз наданих документів 30 хв.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву 1 год. Фіксований ціна правових послуг, яка узгоджена сторонами, становить 2500 грн. Згідно частини\~другої статті\~137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до\~частини четвертої\~статті 137\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки сторонами документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне здійснити їх розподіл пропорційно до задоволених позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання стягнення витрат по сплаті судового збору. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення пені по аліментах звільнена від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору мають бути покладені на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, як це передбачено ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial