Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2011 року він проживав разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . У 2014 році вони припинили спільне проживання, син залишився проживати разом з матір`ю. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2020 року визначення місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком. На даний час дитина проживає разом з ним та його (позивача) матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Вони займаються вихованням дитини. Відповідач життям сина не цікавиться, не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не турбується відносно лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками. Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки стосовно свого сина, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.47). Відповідач судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.51). Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області до суду не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.52-53). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області 04 вересня 2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.7-12). Вказаним рішенням було встановлено, що відповідно до висновку Інклюзивно-ресурсного центру Кролевецької міської ради Сумської області про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № 81 від 19 серпня 2019 року, дитина [PERSON] , [INFO] , має порушення емоційно-вольової сфери у вигляді гіперактивності, підвищеної тривожності і агресивності, пов`язаної із негативним ставленням до матері і сильною емоційною прив`язаністю до батька. З 01 вересня 2019 року [PERSON] , 2012 р.н., навчається в Кролевецькій ЗОШ 1-11 ступенів № 7 Сумської області. Як слідує з довідки т.в.о. директора вказаної школи від 23 грудня 2019 року за період навчання [PERSON] , 2012 р.н., в закладі з 01.09.2019 року по 23.12.2019 року мати дитини у навчальному закладі не з`являлася, дитиною не цікавилася, не бере участі у вихованні та житті сина. Згідно довідки Кролевецького ліцею №5 Кролевецької міської ради від 16.03.2023 року №78 дитина [PERSON] навчається в 4-Б класі Кролевецького ліцею №5 Кролевецької міської ради. [PERSON] самостійно займається вихованням дитини. Мати не відповідає на дзвінки класного керівника та не з`являється на батьківські збори, не цікавиться розвитком дитини (а.с.14). За змістом довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 24.03.2023 року №28791, місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Також за даною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , від 03 квітня 20123 року, вбачається, що за даною адресою проживають [PERSON] , його мати [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . В сім`ї створені належні умови для проживання дитини. [PERSON] забезпечений всім необхідним для комфортного проживання, навчання та розвитку. Мати участі у вихованні та утримання сина не приймає (а.с.13). Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради 04 травня 2023 року. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, затвердженим рішенням від 18.05.2023 року №129 є доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.29-30). За змістом вказаного висновку [PERSON] потреби сина не забезпечує, вихованням не займається, не цікавиться життям дитини. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з частинами 1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками відносно дитини [PERSON] , зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; з сином взагалі не спілкується; не створює умов для отримання ним освіти. В житті та утриманні дитини участі не приймає. Вищевикладене дає суду підстави дійти висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд погодився з обґрунтованим висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вона свої батьківські обов`язки брати участь у вихованні дитини, передбачені ст.150 та ч.2 ст.157 СК України без поважних причин не виконує, таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуть стягуватись на дитину, суд враховує стан здоров`я дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначив і не довів протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів батька. Також суд враховує, що відповідач є працездатною, про незадовільний стан здоров`я суду не повідомила, і вона повинна влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітнього сина, в тому числі утримувати його, і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, положення ст.ст. 164, 166, 180 - 183 СК України, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , а також стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп. (1073 грн. 60 коп.+1073 грн. 60 коп.), оскільки позивача [PERSON] на час подачі позовної заяви до суду звільнено від сплати судового збору згідно п.п. 3, 12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI. Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved