Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 01 листопада 2016 року вони з відповідачкою вступили в шлюб, який був зареєстрований Глухівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (актовий запис № 156). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним. На даний час їх з відповідачкою сім`я фактично розпалась. З січня 2023 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Причиною розпаду сім`ї стала психологічна несумісність між ними, різні погляди на сімейне життя, ведення спільного домашнього господарства, витрат коштів сімейного бюджету, виховання дитини та інші важливі питання сімейного побуту. Внаслідок чого між ними часто виникали конфліктні ситуації, сварки, збереження сім`ї стало неможливим. Також зазначає, що на даний час між ним та відповідачкою не досягнуто взаємної згоди щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. З моменту їх фактичного розірвання відносин відповідачка виїхала до м. Києва, доньку залишила проживати з ним. Дитина постійно проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , де для неї створені всі умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку. Крім того він працевлаштований та має постійний стабільний дохід, а тому має можливість належним чином утримувати дитину. Відповідачка вирішила розпочати нове життя, на даний час мешкає в іншому місті. За вказаних обставин, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місцем проживання їх малолітньої доньки [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, проте надала заяву про визнання позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що дійсно на даний час шлюбні відносини між нею та позивачем припинені. Вона вирішила розпочати нове життя в іншому місті. Також зазначила, що її майбутня робота передбачає тривалі відрядження, у зв`язку з чим вона не зможе забезпечити в повній мірі постійне виховання та проживання доньки разом з нею, а тому згодна щоб донька проживала з позивачем. Щодо розірвання шлюбу між нею та позивачем заперечень також не має. Справу просить розглянути без її участі. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Також надала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 01 листопада 2016 року сторони вступили в шлюб, який був зареєстрований Глухівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (актовий запис № 156). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і на примирення не згоден. Відповідач заперечень щодо розірвання шлюбу не має. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами їх малолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] , що не заперечується сторонами. Позивач з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для проживання, навчання та відпочинку дитини, має постійний стабільний дохід. Відповідачка проживає в місті Києві, на даний час не працевлаштована, розмір доходу судом не встановлено. Фактів аморальної поведінки а ні позивача, а ні відповідачки судом не встановлено. Органи опіки і піклування у своєму висновку рекомендують визначити постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Проживання дитини разом з батьком відповідатиме її інтересам, оскільки він займається її вихованням, піклується про неї та має всі необхідні умови для її проживання та нормального розвитку. Крім того, під час індивідуальної бесіди з дитиною було встановлено, що дівчинка любить обох батьків, однак маму давно не бачила, вона поїхала далеко і не приїздить до неї. В силу свого віку дитина не може висловити думку про те, де має бажання проживати. Відповідачка щодо проживання доньки разом з батьком заперечень не має. Відповідно до положень частини другої статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша, друга статті 161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Таким чином,аналізуючи перелічені вище докази та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що сім`я у сторін розпалася остаточно і жодної можливості відновити нормальні сімейні стосунки у сторін немає, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. Крім того, враховуючи належні матеріально-побутові умови у батька для проживання і виховання доньки, їх спільне постійне безперервне проживання разом, особисту прихильність дитини до батька, їх взаєморозуміння, а також відсутність заперечень матері щодо проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] саме із батьком, оскільки це насамперед буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved