Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила припинити дію п. 2.2 та пов`язаних з ним пунктів 3.1.1; 3.1.4; 3.2.1; 3.2.2; 3.2.4; 3.2.5 Договору між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, укладеного 02.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т.В. за №672, виключивши цей пункт з договору. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 12.02.2011 вона з відповідачем уклали шлюб, який 13.07.2020 розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Харкова. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. 02.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів. Згідно п. 2.2 Договору, батько має право забирати дитину для виховання за своїм місцем проживання на 15 календарних днів, якщо у місяці 30 днів, на 14 календарних днів, якщо у місяці менше днів, із відповідним графіком черговості. Однак, така черговість проживання дитини погано впливає на його емоційний та фізичний стан: з`явилась тривожність, емоційна напруга тощо. Після звернення позивача до психолога, останньою було зроблено висновок, що проживання дитини на два місця проживання негативно впливає на розвиток дитини, враховуючи також різні погляди батьків на виховання: директивний стиль виховання, властивий батьку, та демократичний стиль виховання, властивий матері. Зазначене формує в дитині підвищеність тривоги, напруженість, відчуття страху. Добровільно вирішити вказану проблему відповідач відмовляється, тому позивач звернулась до суду із вирішення даного питання в судовому порядку. 13.04.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова провадження відкрито в порядку загального позовного провадження. 05.05.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позов, згідно якого він заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що при укладанні нотаріально посвідченого Договору про проживання, виховання дитини та сплату аліментів від 02.06.2020 сторонами ретельно було враховано інтереси дитини, права та обов`язки батьків. Відповідач зазначає, що він сумлінно виконує умови Договору, що не заперечується позивачем. При цьому, вважає висновок ФОП [PERSON] про негативний вплив на дитину домовленості батьків про черговість проживання у них по 15 календарних днів сумнівним, оскільки такі висновки, зроблені [PERSON] , не відповідають дійсності, а також він вважає її некваліфікованим фахівцем. Також зазначив, що всі дослідження з дитиною проводились без участі та без присутності його як батька, що також не викликає довіру в зроблених висновках. Вважає, що його спілкування з дитиною жодним чином не створює негативного відбитку на розвитку та емоційно-психічному стані дитині. Враховуючи викладене, просить відмовити в позовних вимогах. 09.06.2021 до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР, відповідно до якого Департамент дійшов висновку, що через спірний п.2.2 Договору дитина фактично не має постійного місця проживання, що негативно впливає на її психоемоційний стан, на підтвердження чого надано висновок ФОП [PERSON] . За результатами співбесіди з батьками дитини та дитиною встановлено, що дитини бажає мешкати постійно саме з матір`ю, а з батьком зустрічатись у вихідні дні. Тому Департамент вважає позовні вимоги обгрунтованими. 06.07.2021 за клопотанням представника відповідача призначено судово-психологічну експертизу відносно дитини, провадження у справі зупинено. 05.07.2023 до суду надійшов висновок експерта на виконання ухвали суду від 06.07.2021. Провадження у справі відновлено. 16.08.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, вважає, що відомості, які вона зазначила у позові підтверджується висновками органу опіки та піклування та психолога. Дитина не має постійного сталого місця проживання, що негативно впливає на його психоемоційний стан. Крім цього, вказала, що після початку війни батько дитини разом із своєю дружиною вивіз її із сином в Харківську область. По теперішній час відповідач жодного разу не спілкувався із сином, хоча дитина чекає на його дзвінок. Представник позивача підтримала позовні вимоги, вважає, що в інтересах дитини необхідно задовольнити позовні вимоги, враховуючи, що договір, укладений між батьками, суперечить вимогам закону, що підтверджується висновком експерта та органу опіки та піклування. Крім цього вказала, що дитина повинна спілкуватись з батьком, позивач та дитина проти їх спілкування не заперечують, однак, це повинно бути в конкретно визначені дні. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував повністю. Вказав, що його син добре спілкується із його новою дружиною, вони всі разом добре проводять час. Висновок ФОП [PERSON] ставить під сумнів, вважаючи, що вона не є кваліфікованим спеціалістом. В його присутності дитина весь час посміхається, добре почувається, ніяких емоційних порушень він ніколи не помічав. Представник відповідача вказав, що суд повинен дуже критично поставитись до висновку ФОП [PERSON] , враховуючи, що вона проходила заочну форму навчання, а тому вважає її некомпетентною в цій галузі. Крім цього, звернув увагу суду на висновок експерта, який був наданий на ухвалу суду, де експерт надає батькові позитивну характеристику. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Стаття 18 Конвенції ООН "Про права дитини", встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Статтями 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від24 листопада 2021 року у справі № 500/3507/19 (провадження № 61-10654св21) зазначено, що «батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Частинами 1, 5 ст.106 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Судовим розглядом встановлено, що 12.02.2011 позивач з відповідачем уклали шлюб. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . (а.с. 6) Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 шлюб між сторонами розірваний. (а.с. 7) 02.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т.В. за №672. (а.с. 8-9) Згідно п. 2.2 Договору, батько має право забирати дитину для виховання за своїм місцем проживання на 15 календарних днів, якщо у місяці 30 днів, на 14 календарних днів, якщо у місяці менше днів, із наступним графіком черговості: один тиждень дитина виховується матір`ю на протязі 4 календарних днів, батьком на протязі 3 календарних днів, наступний тиждень батьком на протязі 4 календарних днів, матір`ю - 3 календарних днів і так далі в рамках черговості. П.п. 3.1.1, 3.1.4, 3.2.1, 3.2.2, 3.2.4, 3.2.5 Договору є похідними та передбачають обов`язки сторін на виконання ними вимог п.2.2 Договору (не перешкоджати матір`ю батьку на побачення з дитиною, в тому числі, одягати та збирати дитину для зустрічі з батьком; без затримок у дні, визначені п. 2.2 Договору, повертати дитину другому з батьків; не перешкоджати батьком матері на побачення з дитиною; не перешкоджати батьком матері відпочивати із дитиною за кордоном; забезпечити комфортний та безпечний транспорт для перевезення дитини на відпочинок, повідомляти про прибуття дитини, забезпечити дитині комфортні умови проживання та відпочинку). Згідно висновку ФОП [PERSON] від 25.02.2021, [PERSON] та [PERSON] разом із дитиною [PERSON] рік тому звертались за сімейною консультацією через різні погляди на виховання дитини. Наразі мати дитини звернулась повторно за консультацією, у зв`язку із розлученням та впливом даного факту на психоемоційний стан дитини. На перший погляд дитина зажата та закрита, на запитання відповідає невпевнено. На запитання дитині описати себе та батьків дитина описує маму як добру, дбайливу, розумну, а тата - злий, образливий. Дитина розповідала, що батьки сваряться і йому шкода, що він не може захистити маму від тата. Хлопчик розповів, що коли він у батька, то останній забороняє йому дзвонити і згадувати про маму, сидить в комп`ютері, дитина боїться, що батько може покарати його. Про дні проживання з мамою дитина відгукується лише позитивно. На запитання психолога хлопчик відповів, що хотів би постійно жити з мамою, а з батьком бачитись на вихідних. Також психолог вказала, що проживання дитини на два місця проживання негативно впливає на розвиток та психоемоційний стан дитини, створює відчуття непостійності, страху та тривожності, розвиває невроз, дитина мусить постійно пристосовуватись до різних поглядів на виховання, наявних в батьків. (а.с. 10-13) До висновку ФОП [PERSON] додані документи на підтвердження її кваліфікаційного рівня. Згідно відповіді директора ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 ХМР від 29.04.2021, заяву щодо зарахування дитини до закладу освіти надано його матір`ю, [PERSON] (а.с. 40) Згідно відповіді директора КЗ «Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості» №01-20/186 від 28.04.2021, дитина [PERSON] , 18.06.2014 відвідувала вказаний заклад за записом матері, матір спілкувалась з керівником гуртка, цікавиться успіхами дитини, заняття в гуртку позитивно впливають на розвиток дитини. Батько [PERSON] заняттями сина не цікавиться, до керівника гуртку не звертався. (а.с. 41) Згідно довідки директора навчально-спортивного комплексу спеціалізований фехтувальний клуб «Уніфехт» Полянської Т.О. від 10.03.2021, дитину на заняття збирає та забирає мати. Абонемент був придбаний та оплачений матір`ю [PERSON] (а.с. 45) Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР №338 від 08.06.2021, дитина виявляє бажання постійно проживати з матір`ю, а з батьком бачитись на вихідних. Департамент погоджується з висновком ФОП [PERSON] в тій частині, що п.2.2 Договору передбачає відсутність в дитини постійного місця проживання, що негативно впливає на розвиток дитини. Крім того, актами обстеження умов проживання батьків - [PERSON] та [PERSON] встановлено, що такі умови є задовільні, для дитини облаштоване місце для навчання та ігор, дитина забезпечена всім необхідним. (а.с. 64-67) Крім того, до висновку надана письмова заява малолітнього [PERSON] , згідно якої він зазначив, що бажає постійно проживати з матір`ю, а за батьком бачитись на вихідних. (а.с. 68) Також згідно висновку експерта «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №18629 від 29.06.2023 встановлено наступне. Виховні позиції батьків [PERSON] - матері [PERSON] та батька, [PERSON] , у своїй сукупності позитивно відбились на розвитку дитини ( культурному, фізичному та інтелектуальному), проте, батьки мають різні бачення та підходи до виховання дитини. При цьому, конфліктне ставлення батьків один до одного негативно впливає на внутрішню рівновагу малолітнього [PERSON] , що призводить до порушення у нього відчуття благополуччя, дискомфорту, переживання небезпеки щодо небажаної зміни звичних емоційних зв`язків. Конфліктне ставлення батьків одне до одного заважає спокійному існуванню та психічному розвитку дитини, викликає у нього почуття тривожності та напруженості. Питання щодо емоційного сану дитини внаслідок припинення дії п. 2.2 Договору, побажання дитини щодо місця проживання не вирішувалось. Крім того, зазначений висновок експерта №18629 від 29.06.2023 містить опис індивідуально-психологічних особливостей батька та матері за тестовим обстеженням по відношенню до малолітнього [PERSON] , а саме: мати - є самостійною, незалежною жінкою, амбівертною, з активною життєвою позицією, товариською, делікатною, схильна до компромісу, бажає любові та щасливого життя, зважено застосовує нові ідеї та способи вирішення конфліктних ситуацій, по відношенню до дитини характеризується позитивним ставленням, прийняття сина таким, який він є, прагненням до спільного проведення часу, має послідовне та в той час гнучке бачення вихованні дитини, заохочує дитину за досягнення, враховує думку дитини, бере на себе відповідальність за дитину та її поведінку, виявляє повне задоволення характером їх відносин із сином. Має демократичний стиль виховання дитини. Щодо батька - розсудливий, відповідальний та добрий чоловік, має практичні судження, нестійка самооцінка поряд із високим рівнем домагань, невпевненість у собі, тенденція до контролю почуттів та емоцій, рішучість та схильність до проявів агресії, але тільки в особистісно значимих ситуаціях, потреба в самоповазі та повазі зі сторони оточуючих, певне невдоволення собою, товариськість, прискіпливість, упередженість, середній рівень стресостійкості, у відношенні до малолітнього [PERSON] характеризується позитивним ставленням батька до дитини, віддані переваги вимогам, часткових поясненнях мотивів своїх вимог до дитини, недооцінка здібностей дитини, прагнення до спільного проведення часу, часткова невдоволеність характером його відносин з дитиною. Стиль виховання дитини - більш авторитарний. (а.с. 177-202) Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що у спірних правовідносинах пріоритетне значення має врахування інтересів дитини. При вирішенні позовних вимог суд не бере до уваги заперечення відповідача проти висновку ФОП [PERSON] від 25.02.2021 як сумнівного і складеного некваліфікованим спеціалістом, оскільки оспорювання відповідачем кваліфікаційного рівня ФОП [PERSON] не є предметом даного позову та судового розгляду. До такого висновку [PERSON] надані документи на підтвердження отримання нею відповідного кваліфікаційного рівня. Так, висновок ФОП [PERSON] як психолога виготовлений на замовлення позивача [PERSON] для подання до суду, психолог була обізнана про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, що відповідає вимогам ч.ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, а її висновок стосується предмету доказування у даній справі, тому висновок ФОП [PERSON] від 25.02.2021 є належним та допустимим доказом у справі на підтвердження позовних вимог та негативного впливу на розвиток дитини, [PERSON] , факту відсутності постійного місця проживання та проживання дитини на два будинки. Висновок ФОП [PERSON] від 25.02.2021 узгоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей ХМР №338 від 08.06.2021 та з висновком експерта «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №18629 від 29.06.2023 в частині встановлення в бесіді з малолітнім [PERSON] його бажання проживати постійно з матір`ю, а до батька приїжджати на вихідні. Також зазначені висновки містять узгоджені позиції щодо того, що в батьків різний підхід до виховання дитини, що, в певній мірі, негативно впливає на його розвиток та емоційний стан. Крім цього, суд бере до уваги висновки експерта «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» щодо індивідуально-психологічних особливостей батька та матері за тестовим обстеженням по відношенню до малолітнього [PERSON] , наведені вище, з яких вбачається, що в матері більш демократичний підхід до виховання сина, в той час як в батька авторитарний. Відповідач, в свою чергу, жодним чином зазначені обставини не спростував. Крім того, судом враховується смтуація в Україні, яка склалась станом на день розгляду справи, а саме вторгнення рф та проведення бойових дій, та вважає, що в сьогоднішній реальності дитині повинні бути створені як найкомфортніші та найбільш безпечні умови як для його фізичного стану - життя та здоров`я, так і для його емоційного стану в плані забезпечення дитині батьками [PERSON] та [PERSON] відчуття безпечності, захищеності, стабільності та зменшення в дитини відчуття напруженості та стресу. Письмові докази, досліджені судом в ході судового розгляду, у своїй сукупності та взаємозв`язку безумовно свідчать про те, що відсутність в дитини постійного місця проживання негативно впливає на його розвиток та психоемоційний стан. Суд вважає, що почергове щотижневе переміщення дитини з одного місця проживання (з матір`ю) до іншого місця проживання (з батьком) не сприятиме дотриманню звичних умов для дитини щодо організації розпорядку його повсякденного життя та приводитиме до постійного та частого перемінного підлаштування дитини під вимоги до виховання кожного з батьків, що негативно впливатиме на нього. Верховний Суд у постанові №243/4812/20 від 27.04.2022 наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Враховуючи викладене та інтереси дитини, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі судового збору. За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908.00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved