Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 22.10.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3024, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) у загальному розмірі 12 484,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 17.05.2019 р. становить 328 876,52 грн. Позов обґрунтованим тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зокрема, цим написом стягнуто заборгованість, розмір якої є безпідставним, а сама заборгованість не є безспірною Банк просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, [PERSON] не надала доказів на підтвердження відсутності в неї боргу, наявність останнього підтверджується наявними у справі доказами, Банк є неналежним відповідачем у справі, Банк надав нотаріусу усі документи, передбачені законодавством України для вчинення виконавчого напису, розмір боргу визначено правильно, оспрюваний виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог законодавства України. Також Банк зауважив на відсутність у представника [PERSON] повноважень на підписання позовної заяви, так як остання датована 23.02.2023 р., при цьому до неї додано договір про надання правової допомоги № 95 від 22.03.2023 р. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Судом з`ясовано, що між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р., на виконання якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6 200,00 доларів США на термін до 07.06.2016 р. включно на придбання квартири, а [PERSON] зобов`язалась сплачувати відсотки за користування кредитом - 1% на місяць, сплатити Банку винагороду та комісію, погашення кредиту зробити у порядку, сумах і строки, передбачені умовами договору, зокрема, [PERSON] зобов`язалася сплачувати заборгованість щомісячними платежами в період з 8 по 12 число кожного місяця у розмірі 98,08 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту, відсотків, комісії та інших витрат. Це підтверджується копією зазначеного договору, а також встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2014 р. у справі № 274/5735/14-ц у цивільній справі за позовом Банку до [PERSON] , яке набрало законної сили (а. с. 6 - 7, 22). Цим рішенням було задоволено позов Банку та стягнуто на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. станом на 29.08.2014 р. у розмірі 3 309,25 доларів США, що по курсу 13,60 відповідно до розпорядження НБУ від 29.08.2014 р. складає 45 005,80 грн., з яких: 2 544,19 доларів США - заборгованість за кредитом, 453,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 145,60 доларів США - заборгованість з комісії, 165,68- пеня. Зі змісту позовної заяви від 26.09.2014 р. та розрахунку заборгованості за кредитним договором № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. станом на 29.08.2014 р. випливає, що Банк просив та рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2014 р. у справі № 274/5735/14-ц на його користь з [PERSON] було, зокрема, достроково стягнуто всю суму кредиту у розмірі 2 544,19 доларів США., з яких простроченими було 939,29 доларів США (а. с. 17 - 18, 19 - 21). Як позовна заява, так і рішення обґрунтовані (мотивовані) посиланням на частину другу статті 1050 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зроблено таких висновок: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином після пред`явлення Банком позову (позовна заява від 26.09.2014 р.) до [PERSON] (тобто, як з`ясовано Судом раніше, позову на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України), в Банку припинилось право нараховувати передбачені кредитним договором № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. проценти за користування кредитом та неустойку (пеню). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р., за умовами якого [PERSON] надала в іпотеку однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8 - 9). Виконавчим написом від 22.10.2019 р., вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3024, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яке на підставі договору іпотеки № ZRSWGK00000040, посвідченого 08.06.2006 р. приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашковським Я.А. за реєстровим № 1522, передано в іпотеку Банку, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Банку у загальному розмірі 12 484,44 доларів США, що за курсом НБУ на 17.05.2019 р. становить 328 876,52 грн., які складаються з заборгованості за кредитом - 2 404,19 доларів США, заборгованості за відсотками - 3 641,44 доларів США, комісії - 392,00 долара США, пені - 6 046,81 доларів США, та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500,00 грн., строк, за який провадиться стягнення - дванадцять років одинадцять місяців дев`ять днів, а саме - з 08.06.2006 р. по 17.05.2019 р. (а. с. 12). Оскільки, як вказувалось раніше, після пред`явлення Банком позову до [PERSON] на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України в Банку припинилось право нараховувати передбачені кредитним договором № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. проценти за користування кредитом та неустойку (пеню), то їх включення до складу заборгованості, про яку йдеться в оспорюваному виконавчому написі (за період 08.06.2006 р. по 17.05.2019 р.), є неправомірним, що є підставою для визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо послання Банку на те, що у представника [PERSON] відсутні повноваження на підписання позовної заяви, так як остання датована 23.02.2023 р., при цьому до неї додано договір про надання правової допомоги № 95 від 22.03.2023 р., Суд зазначає наступне. Позовна заява відписана представником [PERSON] - Гуменюком О.В. , 23.02.2023 р. До неї додано ордер від 23.02.2023 р. на надання адвокатом Гуменюком О.В. правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 95 від 22.02.2023 р. (а. с. 23). Разом з тим, до позовної заяви додано копію договору № 95 про надання правової дороги від 22.03.2023 р. (а. с. 25). Однак Суд вважає, що цей договір містить очевидну описку у даті його укладення, та правильною є дата 22.02.2023 р., так як: - копії документів, додані до позовної заяви, поданої 25.02.2023 р., у тому числі - копія договору № 95 про надання правової допомоги від 22.03.2023 р., засвідчені Гуменюком О.В. 23.02.2023 р., однак копія договору від 22.03.2023 р. не могла бути засвідчена та подана до його укладення, тобто до 22.02.2023 р.; - до позовної заяви додано копію розрахунку до договору № 95 про надання правової допомоги від 22.02.2023 р. (а. с. 26); - з квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.02.2023 р., виданої адвокатом Гуменюком О.В., вбачається, що ним прийнято від [PERSON] 6 000,00 грн. на підставі договору № 95 від 22.02.2023 р. (а. с. 27). Крім того, 10.04.2023 р. від представника [PERSON] - адвоката Гуменюка О.В., надійшла заява, у якій він просить долучити до матеріалів справи договір № 95 про надання правової допомоги від 22.02.2023 р. з виправленою опискою в частині дати його укладення (з копією цього договору) та доказом її направлення на електронну адресу Банку - help@pb.ua , яка вказана у відзиві Банку (а. с. 71, 72, 73). Твердження Банку про те, що він є неналежним відповідачем у справі, є помилковим, оскільки як неодноразово висловлювався Верхоний Суд у своїх постановах (зокрема, від 12.11.2020 р. у справі № 200/3452/17, від 14.08.2019 р. у справі № 519/77/18, від 15.04.2020 р у справі № 474/106/18), справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Щодо розподілу судових витрат. [PERSON] просить стягнути на її користь з Банку у якості відшкодування витрат на правничу допомогу грошові кошти у розмірі, зважаючи на розрахунок від 22.02.2023 р. до договору про надання правової допомоги № 95 від 22.02.2023 р., 6 000,00 грн. (а. с. 15). Банк у клопотанні від 04.04.2023 р. просить заяву [PERSON] в частині компенсації витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення або без розгляду, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано акту виконаних робіт, що унеможливлює встановлення переліку наданих правничих послуг, договір про надання правової допомоги № 95 укладено 22.03.2023 р., тоді як усі інші пов`язані з ним документи датовані 22.02.2023 р., така послуга адвоката як "представництво інтересів клієнта у суді І інстанції" не була надана, обсяг проведеної адвокатом роботи не вартує грошових коштів, заявлених [PERSON] , остання не додала доказів на підтвердження здійснення нею витрат на правничу допомогу та детального опису робіт, виконаних адвокатом, витрати на оплату послуг адвоката є неспівмірними з ціною позову. Частинами першою - четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З приводу послання Банку на те, що договір про надання правової допомоги № 95 укладено 22.03.2023 р., тоді як усі інші пов`язані з ним документи датовані 22.02.2023 р., Суд раніше вже зазначав, наводячи відповідне обґрунтування, що цей договір містить очевидну описку у даті його укладення, та правильною є дата 22.02.2023 р. Щодо твердження Банку про те, що [PERSON] не додала доказів на підтвердження здійснення нею витрат на правничу допомогу, то вони є безпідставними та спростовуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22.02.2023 р., виданої адвокатом Гуменюком О.В., з якої вбачається, що ним прийнято від [PERSON] 6 000,00 грн. на підставі договору № 95 від 22.02.2023 р. (а. с. 27). До позовної заяви не додано акту виконаних робіт, як на це посилається Банк, проте це не позбавляє Суд можливості з`ясувати, які саме послуги були надані адвокатом, виходячи з наявних у справі інших матеріалів. Так, з розрахунку від 22.02.2023 р. до договору про надання правової допомоги № 95 від 22.02.2023 р., вбачається, що адвокатом були надані (мали бути надані) [PERSON] такі послуги: усна консультація з вивченням документів вартістю 1 000,00 грн., складання процесуальних документів вартістю 3 000,00 грн. та представництво інтересів у суді першої інстанції вартістю 2 000,00 грн. (а. с. 26). Визначаючи розмір витрат [PERSON] на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а відтак має незначну складність, зважаючи на розмір грошових коштів, на стягнення яких було видано оспорваний виконавчий напис - 12 484,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 17.05.2019 р. становить 328 876,52 грн., а також те, що написом було запропоновано звернути стягнення на житло [PERSON] , справа має велику значимість для [PERSON] , адвокатом було надано усну консультацію та складено позовну заяву, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, часу, адвокат не приймав участі у судових засіданнях, на що обґрунтовано наголосив Банк, представництво адвокатом у суді звелось до складення та подання трьох типових заяв про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 4 000,00 грн. (усна консультація з вивченням документів вартістю 1 000,00 грн., складання процесуальних документі (фактично - позовної заяви та трьох заяв про розгляд справи за його відсутності) вартістю 3 000,00 грн.) На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з Банку на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 4 0000,00 грн., також з Банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., від сплати якого [PERSON] звільнена на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Outcome: approved