Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У травні 2023 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Францішкевич Ю.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. В обгрунтування позову зазначила , що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2010 року по 12 липня 2022 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є малолітніми. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею. Відповідач фактично не бере участі в утриманні та вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям, працює закордоном. 30 липня 2022 року вона уклала шлюб із [PERSON] , де в них народилася спільна дитина [PERSON] . Від початку сімейного життя і по даний час всі троє дітей проживають спільно з нею та чоловіком у його квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дітям створені усі необхідні умови для проживання, між дітьми та вітчимом склалися теплі, приязні сімейні відносини, він утримує сім`ю, дбає про фізичне та моральне виховання дітей. На підставі наведеного та з врахуванням вимог ст.161 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Францішкевич Ю.М. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 06 червня 2023 року ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Зобов`язано орган опіки та піклування - Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 27 червня 2023 року на електронну адресу суду надійшов висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей із матір`ю . У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Францішкевич Ю.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просили задовольнити. Щодо висновку органу опіки та піклування, то вважають його таким, що суперечить інтересам дітей. У доповнення до позовної заяви позивачка також пояснила, що відповідач неодноразово телефонував їй, де під час розмови погрожував, що забере дітей до себе, тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. Орган опіки та піклування - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради явку свого представника у судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.223, 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2010 року, який розірвано заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 09 червня 2022 року. Рішення суду набрало законної сили 12 липня 2022 року ( а.с.11 ). У них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.10,14 ). Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю [PERSON] , яка 30 липня 2022 року уклала шлюб із [PERSON] , де після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , а також у них [INFO] народилася спільна дитина [PERSON] ( а.с.13,15,18). Відповідно до відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади, позивач по справі [PERSON] та її діти від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання: [ADDRESS] ( а.с.7-9,12 ). Згідно акту комісії № 856 від 24 березня 2023 року, який засвідчений підписами двох сусідів, [PERSON] разом з дітьми, з 01 квітня 2022 року фактично проживає за адресою реєстрації [PERSON] , що по [ADDRESS] , якому належить частка цієї квартири (а. с. 15,23). Подружжя [PERSON] має постійне місце праці у м.Львові, кожен з них займає посаду вчителя та отримує відповідний дохід, що підтверджується довідками про доходи ( а.с.19-20,26) . Відповідно до характеристики учня 5-А класу середньої загальноосвітньої школи №72 м.Львів, яка складена класним керівником 27 березня 2023 року, [PERSON] навчається у школі з третього класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та працелюбний учень. Мати та вітчим хлопця постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, приділяють належну увагу вихованню сина. За період навчання, рідний батько не звертався до класного керівника та нецікавився шкільним життям сина (а. с. 24). Згідно характеристики учня 2-В класу середньої загальноосвітньої школи №72 м.Львів, яка складена класним керівником 27 березня 2023 року, [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2021 року. Зарекомендував себе як старанний, здібний, активний і комунікабельний учень. Мати та вітчим хлопця постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, приділяють належну увагу вихованню сина. За період навчання [PERSON] , рідний батько не звертався до класного керівника та нецікавився шкільним життям сина (а. с. 25). Відповідно до висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 червня 2023 року № 78136, орган опіки та піклування вважає, що станом на сьогодні недоцільно визначати місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із одним з батьків, оскільки між ними не існує такого спору. Разом з тим у висновку також зазначається, що спеціалістами відділу служби у справах дітей було обстежено умови проживання матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де встановлено, що умови для проживання малолітніх дітей добрі, відведена окрема кімната, спальне місце, наявний одяг відповідно до сезону та віку, ознаки складних життєвих обставин в сім`ї відсутні . Згідно листа Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 21 червня 2023 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з 2020 року по даний час не проживає, місце його перебування не відоме, на телефонні дзвінки не відповідає ( а.с.66 ). Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин другої, третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, визначаючи місце проживання двох малолітніх дітей з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дітей. За змістом статті 19 СК України вбачається, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджуючись з висновком Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей із матір`ю, як таким, що суперечить інтересам дітей, суд вважає, що оскільки двоє малолітніх дітей ( віком - вісім та одинадцять років) тривалий час проживають з матір"ю, яка створила нову сім`ю, де народилася ще одна дитина, дітям створені належні умови проживання та розвитку, батько дітей з 2020 року проживає закордоном, та можливо немає на даний час можливості належно виконувати свої батьківські обов`язки, а тому проживання дітей з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дітей. При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати. Також у подальшому, з урахуванням віку та розвитку дитини, обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання надала суду квитанцію від 08 травня 2023 року про сплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн ( а.с. 31 ) . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved