Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди із держави, у зв`язку із неправомірними діями Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Ухвалою суду від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження. Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що він з 2004 року є пенсіонером МВС України та по теперешній час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області, як отримувач пенсій за вислугу років, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за № 2262-ХІІІ від 09.04.1992 року у розмірі 50% від грошового забезпечення\~і окрім пенсійних виплат не має іншого доходу. В його родині окрім нього є дружина- [PERSON] , інвалід 2 групи. Ні він ні його дружина будь-яких інших доходів не мають та під час проживання можуть сподіватись лише на гідне пенсійне забезпечення та вчасну його виплату. Але його пенсійні права були порушені вказаним органом Пенсійного фонду України, і були захищені в судовому порядку. Так, рішенням Хмельницького окружного адмістративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо здійснення перерахунку пенсії [PERSON] , з урахуванням видів грошового забезпечення, зазначених у оновленій довідці державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області від 02.06.2021 року № 751. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019 року, відповідно до довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» від 02.06.2021 року за №751 з врахуванням раніше виплачених сум. Він, 23.12.2021 року звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21. Згідно відповіді ПФУ в Хмельницькій області від 25.01.2022 року № 1051-326/С-2200/22 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21 з 01.12.2019 року по 31.01.2022 року нарахована сума боргу в розмірі 96\~671,12 грн., яка буде виплачена при відповідному фінансуванні. Таким чином, рішення Хмельницького окружного адіміністративного суду від 05.11.2021 року по с справі № 560/11921/21 в частині виплати боргу в розмірі 96\~671,12 грн., не виконано й досі, хоча він неодноразово звертався до ПФУ в Хмельницькій області, з метою повного виконання рішення суду. Відколи він на пенсії , часто хворіє, переніс вже не один інсульт та інфаркт, а також хірургічне втручання, що призвело до встановлення стенду на серці в 2022 році, що підтверджується виписками з Хмельницької обласної лікарні, КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня». \~ \~ \~ \~ \~ \~Тому,\~ внаслідок\~ протиправних\~ дій\~ відповідача,\~ завданих\~ тривалим\~ невиконанням\~ судового\~ рішення\~ щодо\~ виплати\~ перерахованої\~ пенсійної\~ виплати,\~на його\~думку,\~йому завдано\~ моральної\~ шкоди,\~ яка\~ виразилась\~ у\~душевних \~ стражданнях,\~ порушенні\~ його\~ життєвих\~ планів,\~ оскільки\~ він\~ часто\~ хворіє,\~ а\~ \~його \~дружина \~ є\~ інвалідом,\~ вони\~ є\~ особами\~ найбільш\~ соціально\~ вразливими,\~ тому\~ йому\~ необхідно\~ докладати\~ додаткових\~ зусиль\~ для\~ організації\~ свого\~ життя,\~ погіршенні\~ стану\~ здоров`я,\~ нервових\~ розладах\~ та\~ перевтомленні,\~а \~відтак,\~ додаткового\~ лікування,\~ коштів\~ на\~ \~яке \~і \~ так\~ не\~ вистачає,\~ а\~ ще\~ йому\~ приходиться\~ сплачувати\~ комунальні\~ послуги,\~ а\~ тому\~ він\~ звернувся\~ до\~ суду\~ із\~ вказаним\~ позовом,\~ який\~ просить\~ задовольнити\~ та\~ стягнути\~з Державного\~бюджету \~України \~на його\~користь моральну\~ шкоду\~ у\~ сумі\~ 100\~000,00\~ грн., шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. Представник відповідача Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Стецькова Аліна Анатоліївна звернулась до суду із відзивом, в якому із заявленими позовними вимогами [PERSON] не погоджується і просить у позові відмовити, оскільки на виконання рішення Хмельницького окружного адмістративного суду від 05.11.2021 року, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року, відповідно до Довідки від 02.06.2021 року № 751, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» 50% відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії після перерахунку , станом на 01.12.2019 року, склав 6\~434,28 грн.. Сума доплати за період з 01.12.2019 року по 31.01.2022 року становить 96\~672,12 грн., яка включена в Реєстр судових рішень, виконання яких хдійснюється за окремою бюджетною программою. Станом на 28.06.2023 року реєстраційний номер рішення в реєстрі 480382. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду Укпаїни в межах покладених зобов`язань. Статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з війської служби та деяких інших осіб» визначено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Вважають, що рішення суду ГУПФ України в Хмельницькій області виконано повністю, а суму доплати в розмірі 96\~672,12 грн. буде виплачено при відповідному фінансуванні в порядку календарної черговості дати набрання законної сили судових рішень в межах, затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Сіргун О.В. звернувся до суду із відзивом, в якому проти позову заперечує та вказує, що позивач відповідачем по справі визначив Казначейство, проте у контексті позовної заяви, жодним чином не довів та не обгрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність Казначейство завдало позивачу, та у чому полягала протиправність діяння Відповідача. Жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Казнайчейство та його органи за дії інших юридичних осіб, тим паче, Казначейство не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавало і не могло завдати останньому шкоди (чи будь-яких інших втрат), тому просить у позові відмовити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача УПФ України в Хмельницькій області Аліна Стецькова в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Сіргун О.В. в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день слухання справи повісткою. Суд розглядає справу у відсутності учасників справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень\~статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Відповідно до\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Встановлено, що позивач [PERSON] з 2004 року є пенсіонером МВС України та по теперешній час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області, як отримувач пенсій за вислугу років, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за № 2262-ХІІІ від 09.04.1992 року у розмірі 50% від грошового забезпечення\~і окрім пенсійних виплат не має іншого доходу. В його родині, окрім нього, є дружина- [PERSON] , інвалід 2 групи. Ні він ні його дружина будь-яких інших доходів не мають. Крім того, позивач часто хворіє, переніс кілька інсультів та інфаркт, а також хірургічне втручання, що призвело до встановлення стенду на серці в 2022 році, що підтверджується виписками з Хмельницької обласної лікарні, КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня». Рішенням Хмельницького окружного адмістративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо здійснення перерахунку пенсії [PERSON] , з урахуванням видів грошового забезпечення, зазначених у оновленій довідці державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області від 02.06.2021 року № 751. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019 року, відповідно до довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» від 02.06.2021 року за №751 з врахуванням раніше виплачених сум. 23.12.2021 року позивач звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21. Згідно відповіді ПФУ в Хмельницькій області від 25.01.2022 року № 1051-326/С-2200/22 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21 з 01.12.2019 року по 31.01.2022 року нарахована сума боргу в розмірі 96\~671,12 грн., яка буде виплачена при відповідному фінансуванні. Таким чином, рішення Хмельницького окружного адіміністративного суду від 05.11.2021 року по справі № 560/11921/21, в частині виплати боргу в розмірі 96\~671,12 грн., не виконано. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи \~наявність \~Рішення \~Хмельницького \~окружного \~адмістративного суду\~ від\~ 05.11.2021\~ року\~ по\~ справі\~ №\~560/11921/21,\~яким \~позов \~задоволено \~частково \~та \~визнано протиправною\~ бездіяльність\~ Головного\~ управління\~ Пенсійного\~ фонду\~ України\~в \~Хмельницькій \~області \~щодо здійснення\~ перерахунку\~ пенсії\~ [PERSON] ,\~ в частині не нарахування та невиплати позивачеві належних сум пенсії, незаконність таких дій відповідача доведена і підтверджена вказаним рішенням і вина в даному випадку презюмується, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Звертаючись з позовом до суду, в частині вимог до Управління Пенсійного Фонду Хмельницької області, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. та вважає, що така шкода була йому заподіяна саме не нарахуванням та невиплатою пенсії, внаслідок чого він не мав можливості в повні мірі реалізувати свої звички та бажання та вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, лікування і не мав іншого ефективного способу захистити порушене право. В пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд наводить в рішенні відповідні мотиви. Невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, який змушений був звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судом рішення на його користь, не може йому компенсувати його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, з 01.12.2019 року року позивач отримував належні йому пенсійні виплати не в повному розмірі, які були його єдиним засобом існування, а отже позивач, дійсно, був змушений докладати зусиль для організації свого життя, лікування за умови відсутності коштів та тому відчуває безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Тому, враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає доведеним факт завдання [PERSON] відповідачем, в особі Управління Пенсійного Фонду України Хмельницької області, моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача пенсії та інших вищезазначених обставин, зокрема тривалості неправомірних дій відповідача, необхідності постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, невиконання судового рішення і на теперішній час, що призводило до погіршення стану здоров`я, відчуття страху за своє майбутнє, приниження гідності, постійного стресу. Суд також враховує, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції. Тому, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України, і вважає, що сума 3 000 грн. буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади. При цьому, невиконання рішення суду через відсутність фінансування, в даному випадку не має правового значення, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є незаконність дій управління Пенсійного фонду Хмельницької області та завдання у зв`язку із цим позивачеві втрат немайнового характеру. За умови належного виконання відповідачем покладених на нього державою функцій з пенсійного забезпечення позивача на належному рівні фінансування для виконання рішення суду, яким встановлена така незаконність, не потребувало би. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280\~пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої\~статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.\~Статтею 73 цього Закону\~визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди,так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною другою\~статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845\~(далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача до Управління Пенсійного фонду України Хмельницької області слід відмовити. На підставі викладеного та ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845,

Outcome: partial