Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.04.2008 року у розмірі 30 384,85 грн. а також сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.04.2008 року. Відповідач при підписанні договору підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом ту заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. При укладені Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи». Отже, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком відповідачу на підставі договору надання банківських послуг було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмірі кредитного ліміту був збільшений до 32 000,00 грн. Щодо встановлення кредитного ліміту позивач керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, але не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, відповідно порушив умови Договору. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 29.01.2023 року має заборгованість у розмірі 30 384,85 грн., яка складається з: 30 285,50 грн. - заборгованості за тілом кредитом; 99,35 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованості за комісією; 0,00 грн. - нарахованої пені. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.04.2008 року в загальній сумі 30 384,85 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 2 684,00 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, також не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся шляхом надсилання смс-повідомлень про виклик до суду, причини неявки суду невідомі. Суд розглядає справу за відсутності позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.04.2008 року [PERSON] /відповідач/ звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 01.04.2008 року, відповідно до якої він отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідачем не надано заперечень щодо підписання вищевказаної Анкети-Заяви про отримання кредиту, отримання в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної картки, а також користування нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Вказана позиція неодноразово підтверджена судовою практикою Верховного Суду. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що «належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.» Відповідно до п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, а також частково проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. Згідно вказаного розрахунку заборгованість за кредитом, який отримав відповідач від АТ КБ «Приватбанк», станом на 29.01.2023 року складає 30 384,85 грн., яка складається з наступного: 30 285,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 99,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, а тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вищевказаної заборгованості по простроченому тілу кредиту. Судом встановлено, що вищевказана Анкета-Заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить достатніх відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. На підтвердження вказаних відомостей позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку». Однак судом встановлено, що надані позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку», у редакції, що діяли на момент підписання заяви, не містять підпису відповідача. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Тому вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 01.04.2008 року. З урахуванням зазначеної позиції Верховного Суду та обставин встановлених раніше, суд прийшов до висновку, що АТ «КБ «Приватбанк» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків не підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.04.2008 року у сумі 30 285,50 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 30 285,50 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат суд вирішив, що так як позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно зі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем на суму 30 384,85 грн., а задоволено на суму 30 285,50 грн. (99,67 %) то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 2 675,14 грн. (2 684,00 грн. х 99,67 % / 100 = 2 675,14 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial