Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

29 червня 2023 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась до Київського районного суду із заявою, в якій просила: встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 травня 1995 року Органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» на 59/100 частин квартири [ADDRESS] ; встановити факт належності [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 травня 1995 року Органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» на 59/100 частин квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами окремого провадження. Розгляд заяви [PERSON] просила проводити за її відсутністю, доводи викладені в заяві підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, повідомлявся про розгляд судової справи належним чином, заперечень проти заяви [PERSON] суду не надав. Суд, за таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 травня 1995 року органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» видано свідоцтво про право власності на житло. Видачею цього свідоцтва орган приватизації посвідчив, що 59/100 частин квартири [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] (мати заявниці), [PERSON] (заявниця) та [PERSON] (сестра заявниці), про що внесено запис у реєстрову книгу за № В-17643 від 12 травня 1995 року. Як убачається із зазначеного свідоцтва, прізвища власників житла зазначені органом приватизації наступним чином: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17 квітня 2023 року. Згідно свідоцтва про народження від 17 лютого 1999 року серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, 30 червня 1999 року, анкетні дані заявниці зазначені: [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про смерть, виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 квітня 2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Харків. Для прийняття спадщини та оформлення всіх майнових прав на квартиру після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чудовської Марини Сергіївни, якою під час ознайомлення з документами встановлено розбіжність у написанні прізвища заявниці в особистих документах та прізвища матері заявниці у свідоцтві про смерть. 20 червня 2023 року заявниця звернулась до ПАТ «Харківський тракторний завод», як до правонаступника ВАТ «ХТЗ» із заявою про внесення виправлень до свідоцтва про право власності на житло. Начальником департаменту з корпоративних та правових питань ПАТ «ХТЗ», згідно листа вих 85-103 від 20 червня 2023 року надано відповідь про те, що орган приватизації є припиненим, відповідні архівні документи, складені в результаті діяльності Органу приватизації, відсутні, а тому АТ «ХТЗ» не має можливості здійснити дії з внесення виправлень у свідоцтво. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, встановлення факту проживання однією сім`єю. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК) заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснюється, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення. В порядку ч. 1 п. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту. В силу\~ст. 315 ЦПК України\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем проживання. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від «10» лютого 2010 року). З таких обставин, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 травня 1995 року Органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» на 59/100 частин квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved