Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] 07.03.2023 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних у розмірі 993 грн. 00 коп. та інфляційні втрати в розмірі 4 544 грн. 57 коп., а також понесені судові витрати. Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 22.12.2019\~о 23\~год.\~52\~хв.\~у м.\~Львів по\~вул.\~Липинського,\~9,\~відбулась дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю застрахованого\~автомобіля "Mini\~Cooper",\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~під керуванням\~відповідача та\~автомобіля "Mitsubishi"\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ..\~Внаслідок вищевказаної\~ДТП транспортному\~засобу "Mitsubishi"\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~було завдано\~механічних пошкоджень,\~а власнику\~вказаного автомобіля\~-\~матеріального збитку.\~Постановою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Львова від\~21.02.2020\~ [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~ДТП.\~Також постановою\~Шевченківського районного\~суду м.\~Львова від\~21.02.2020\~встановлено,\~що [PERSON] \~вчинив вказану\~дорожньо-транспортну\~пригоду у\~стані алкогольного\~сп`яніння.\~02.08.2021\~між ПрАТ\~"СК\~"Вусо"\~та ФОП\~ [PERSON] \~укладено Договір\~№ 02/08/2021\~про відступлення\~права вимоги,\~в тому\~числі і\~права вимоги\~відшкодування у\~порядку регресу\~збитків у\~вигляді страхового\~відшкодування за\~Полісом №161600010\~від 04.09.2019.\~Рішенням Кам`янка-Бузького\~районного суду\~Львівської області\~від 07.11.2022\~позов ФОП\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про відшкодування\~шкоди в\~порядку регресу\~задоволено та\~призначено до\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~завдані збитки\~в порядку\~регресу у\~розмірі 57\~261,\~24\~грн.,\~992,40\~грн.\~судового збору\~та 5000,00\~грн.\~понесених позивачем\~судових витрат\~на професійну\~правничу допомогу.\~03.03.2023\~відповідачем було\~здійснено фактичне\~виконання вище\~вказаного рішення\~суду.\~Зазначає,\~що має\~право на\~стягнення з\~відповідача суми\~інфляційних втрат\~та трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми боргу\~за весь\~час прострочення,\~починаючи з\~наступного дня\~відкриття провадження\~у справі\~03.08.2022\~до дня\~винесення постанови\~про закінчення\~виконавчого провадження\~02.03.2023.\~Загальний розмір\~інфляційних втрат\~становить 4\~544\~грн.\~57\~коп.\~та загальна\~сума відсотків\~за користування\~грошовими коштами\~за період\~з 03.08.2022\~по 02.03.2023\~складає 993,00\~грн..За таких обставин звернувся до суду вважаючи свої права порушеними. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.04.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання в якому вказав, що позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи без його участі, проти заочного рішення по даній справі не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Водночас, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 22.12.2019 о 23 год. 52 хв. у м. Львів по вул. Липинського, 9, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Mini Cooper", д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля "Mitsubishi" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу "Mitsubishi" д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.02.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Разом з тим постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.02.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видати транспортних засобів строком на 1 рік. На підставі заяви власника автомобіля марки "Mitsubishi" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] від 23.12.2019, ПрАТ "СК "Вусо" визнало подію, яка мала місце 22.12.2019 страховим випадком, відповідно виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 57261,24 грн. 02.08.2021 між ПрАТ "СК "Вусо" та ФОП [PERSON] укладено Договір № 02/08/2021 про відступлення права вимоги, в тому числі і права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді страхового відшкодування за полісом №161600010 від 04.09.2019. Позивач на підставі ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" направив на адресу відповідача вимогу про відшкодування збитків від 18.10.2021 на суму 57261,24 грн., однак відповідачем у встановлений час не було здійснено виплати вказаної суми відшкодування. (а.с. 48). Оскільки відповідач добровільно не відшкодував вказану суму, позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993, 1166 ЦК України. Так, 07.11.2022 в рамках цивільної справи № 456/1861/22 Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області було винесено рішення про задоволення позову ФОП [PERSON] та стягнено з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суму завданих збитків в порядку регресу в розмірі57261,24 грн., 992,40 грн. судового збору та 5000,00 грн. понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Постановою про закінчення виконавчого провадження винесеної в рамках виконавчого провадження № 71003637 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 456/1861/22 від 25.01.2023 закінчено у зв`язку з тим, що 03.03.2023 боржником [PERSON] суму заборгованості за виконавчим провадженням сплачено в повному обсязі (а.с. 9) Відповідно до розрахунку наданого представником позивача, у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання у порядку ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні витрати за період з 03.08.2022 по 02.03.2023 у сумі 4544,57 грн. та 3% річних за період з 03.08.2022 по 02.03.2023 у сумі 993, 00 грн.. Як на підставу свого позову представник позивача посилається на ст. 625 ЦК України і вказує, що у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Частина перша статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Як встановлено судом грошове зобов`язання, яке виникло з приводу відшкодування збитків в порядку регресу відповідач [PERSON] вчасно не виконав, тому в позивача виникло право на звернення до суду з вимого про стягнення із відповідача розміру інфляційних втрат та 3 % річних. Відтак судом встановлено, що між сторонами було наявне грошове зобов`язання, яке відповідач вчасно належним чином не виконував, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час не виконання зобов`язання. Суд звертає увагу, що позивач просить стягнути вказані кошти за період із 02.08.2022 по 02.03.2023, однак суд зазначає, що виникнення зазначеного грошового зобов`язання обумовлено зверненням 18.10.2021 вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу, адже як встановлено рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі 456/1861/22 18.10.2021 ФОП [PERSON] скеровано до [PERSON] вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена. Однак, частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не вправі змінювати заявлені позивачем вимоги, предмет та підстави позову. Відтак суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, який не спростований відповідачем та на підставі викладеного, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 993 грн. 00 коп. та інфляційні втрати в розмірі 4 544 грн. 57 коп.. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 858,88 грн.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Самойленко П.М. відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019. Як видно з договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 сторони узгодили розмір гонорару адвоката, згідно якого детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою (угодами) до цього договору /а.с.11-12/. Згідно додаткової угоди № 15 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 сторони узгодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 по справі, що пов`язана з стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу становить 2\~000 грн., що сплачується клієнтом за надання останнім послуг, які визначені п.2 даної додаткової угоди. Згідно акту здачі прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 11.11.2022, адвокатом Самойленком П.М. було представлено наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі 2 год., (500 грн.), написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до супровід судової справи 5 год. (1000грн.). Всього витрачено адвокатом часу надання послуг 7 год. . Загальна вартість робіт становить 1500 грн.. Перераховані вище послуги виконані повністю. Клієнт відносно обсягу, якості та терміну надання послуг до адвоката немає. Крім того клієнтом здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 500 грн. /а.с.14/. Відповідно до платіжного доручення № Р24АР24А477761887D80926 від 11.11.2022 [PERSON] сплатив на рахунок адвоката Самойленка П.М.- 2 000,00 грн. (а.с.17) Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 № 910/23210/17 вказав, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Враховуючи, що розмір гонорару адвоката та клієнта у договорі про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 визначений, а також те, що такий розмір гонорару є співмірним із складеністю справи, затраченим часом адвоката, обсягом наданих послуг та ціною позову, то суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та підлягає розподілу на рівні з іншими судовими витратами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволених вимог позивача в повному обсязі, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 858,88 грн за подання позовної заяви позивачем (на підставі ставок, що діяли на момент вчинення процесуальної дії) і підлягають стягненню в користь позивача, оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю то здійснені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір що становить 858 грн.00 коп..

Outcome: approved