Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» від імені директора Зброжик О.П., звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що відповідачі у справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, малолітню [PERSON] було відібрано у матері та згідно Наказу Служби у справах дітей від 21.12.2019 року № 159, поставлено на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Малолітня [PERSON] , [INFO] , влаштована до КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко». Представник позивача зазначає, що мати дитини створює небезпеку для дітей. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року (справа № 1249/20) малолітню дитину було тимчасом відібрано у матері без позбавлення батьківських прав. Разом з цим, згідно інформації КНП «ДМП №2» від 03.12.2019 року [PERSON] , зловживає барбітуратами, неврівноважена, підлягає лікуванню у лікаря-нарколога. Відомості про місце знаходження батька дитини невідомі, останній є громадянином Сірійської Арабської Республіки. На підставі викладеного представник позивача просить: позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі: 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в підготовче засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради 20.07.2022 року (вх. № 12488) надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , та [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] (а.с.47-49). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року задоволено клопотання представника Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, залучено до участі в справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Одеської міської ради (а.с.62). На адресу суду 09.02.2023 року (вх. № 3570) надійшла заява за підписом представника третьої особи про залучення до матеріалів справи документів на підтвердження обставин позову (а.с.65-68). Також, разом з заявою щодо можливості закриття підготовчого провадження у справі, відповідач надала суду медичні документи щодо її стану здоров`я та місця проживання (а.с.70-76). Ухвалою суду від 14.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи до судового розгляду по суті (а.с.82). Крім іншого, на адресу суду 07.04.2023 року (вх. № 9376) надійшла заява за підписом представника третьої особи щодо приєднання до матеріалів справи доказів, з приводу притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с.84-90). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав, що викладені у відзиві. Суду додатково пояснила, що протягом часу перебування справи в провадженні суду, відповідач долею дитини не цікавилась, дійсно мати відвідала дитину 2 рази, ще до подання позову до суду. Бабуся дитини, дійсно дзвонить. Просила врахувати обставину того, що відповідач з часу перебування справи в суді жодних активних дій направлених на повернення дій дитини не вчинила, не довела, що виправилась. Відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, суду пояснила, що вона дійсно є емоційною людиною, однак, її емоційність не свідчить проте. що вона є поганою матір`ю, зазначила, що вона 15 років прожила з чоловіком садистом, а відтак й наслідки її поведінки. Просила повернути їй дитину, зазначила, що працевлаштувалась, закодувалась, не вживає ані алкоголю ані наркотиків. Представника Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради Дейнеко О.Ю. позовні вимоги вважала обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, суду додатково пояснила, що не зважаючи на велике бажання матері повернути їй дитину, остання має різні прояви поведінки, яка інколи буває зовсім неадекватною. Просила врахувати те, що відповідач забрала до себе хлопчика, однак останній не ходить до школи. Зазначила, що орган опіки та піклування повністю підтримує висновок щодо позбавлення батьківських прав відповідачів у справі. Представника Служби у справах дітей Одеської міської ради Гусєвої І.В. позовні вимоги також підтримала, позов вважала обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суду додатково пояснила, що на протязі останніх 4 років старшу доньку відповідача у справі виховувала бабуся, інші діти проживають з батьком. Дитині щодо якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав відповідача було лише 3 тижні, коли її відібрали у матері. Просила позов задовольнити. Заслухавши представника позивача, яка просила позов задовольнити, відповідача, яка просила відмовити у позові та повернути їй дитину, представників третіх осіб, які позов вважали обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин справи в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зазначив, що малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , згідно з Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 21.12.2019 року було відібрано у матері, яка під час відібрання дитини перебувала в алкогольному сп`янінні. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року у [PERSON] було відібрано малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Після звернення до Служби у справах дітей щодо повернення дитини, матері, тобто [PERSON] було роз`яснено, що повернення їй дитини можливо в судовому порядку, однак, остання до суду з відповідним позовом не зверталась. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] , про що 04.03.2020 року складено актовий запис № 1182. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року (справа № 523/1249/20) позовні вимоги Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, про стягнення аліментів -задоволені. Відібрано тимчасово у [PERSON] , [INFO] , малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та передано дитину органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. Роз`яснено [PERSON] положення ч. 3 ст. 170 СК України, згідно якої, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від видів заробітку щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2020р. до ухвалення судом рішення про повернення дитини матері, або до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на спеціальний рахунок дитини (а.с.20-24). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно наказу Служби у справах дітей ОМР від 21.12.2019 року «Про постановку на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] , постановлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, як дитину, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.13). Згідно довідки від 23.12.2012 року № 1201 Адміністрація КУ «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» м. Одеси, повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , влаштована до комунальної установи з 23.12.2019 року (а.с.14). Згідно Акту обстеження умов проживання від 01.11.2021 року складеного за адресою: [ADDRESS] встановлено, що родина проживає в орендованій квартирі, в квартирі в наявності водо, газовідведення та електропостання. В квартирі чисто, для дітей є одяг по сезону, пробудити харчування, стіл для навчання. За даною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] (бабуся) [PERSON] , [INFO] (онука) (а.с.26). Так, згідно договору оренди (а.с.74) від 21.10.2022 року вбачається, що [PERSON] уклала договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір оренди укладено з 21.10.2022 року по 01.10.2024 рік (а.с.74). Квартира належить [PERSON] . Згідно характеристики (а.с.76) [PERSON] характеризує [PERSON] з позитивної сторони, та зазначила, що остання комунальні послуги за квартиру сплачує своєчасно, підтримує порядок в квартирі. Відповідачем на підтвердження обставин не вживання алкоголю та інших речовин надано медичні документи, згідно яких зазначено: консультаційний висновок спеціаліста від 13.02.2023 року - алкоголь та наркотики не виявлено (а.с.71), згідно довідки про проходження психіатричного огляду від 09.12.2022 року - без ознак психічних розладів (а.с.72). Щодо документів, які характеризують відповідача представником третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради надано витяг з інформаційного порталу Національної поліції «Цунамі» згідно якого вбачається, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема за ст. 184 КУпАП, не виконання батьківських обов`язків (а.с.85-90). Так, судом з Єдиного Державного реєстру судових рішень зроблено роздруківки за вказаними справами, з яких вбачається, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності 26.05.2020 року за ч.2 ст. 184 КУпАП, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - постанова від 26.04.2023 року. Щодо адміністративної справи № 499/882/20 адміністративне стягнення накладено щодо іншої особи, справа№499/756/20 - закрита з підстав передбачених ст. 38 КУпАП. Щодо інших справ провадження по яким значиться за 2017 рік та 2015 рік, судом дані постанови (рішення) до уваги не приймаються, як такі, що не мають значення при розгляді даної справи, оскільки судом вирішується питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини 2019 року народження. Щодо виконання відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до інших дітей, судом досліджується протокол бесіди від 26.01.2023 року з громадянином [PERSON] , який зазначив, що з [PERSON] не проживає з листопада 2021 року, мати дітей участі у вихованні [PERSON] та [PERSON] не приймає, не цікавиться їх здоров`ям, та цікавиться навчанням (а.с.68). Судом досліджується висновок органу опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації ОМР від 24.03.2022 року, згідно якого зазначено: малолітня [PERSON] 2019 року народження, згідно наказу № 159 від 21.12.2019 року перебуває в Службі у справах дітей ОМР на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дитини внесені на підставі ст. 133 СК України. Мати дитини часто змінює місце проживання, є багатодітною матір`ю. Донька - [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею. Сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - проживають з батьком за адресою: Одеська область, Іванівський район, смт. Петрівка. У висновку також зазначено, що відповідно до листа БІ «Світлий дім» від 23.12.2019 року [PERSON] звернулась за допомогою на 8-му місяці вагітності, оскільки їй не було де проживати. В побуті груба, не враховує інтереси інших. Щодо повернення дитини [PERSON] , матері були роз`яснені права та порядок звернення з відповідною заявою до суду, однак, остання до суду не звернулась. Зважаючи на викладене, згідно ст. 164 СК України, постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.47-49). Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Частиною 7 ст.7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.03.21991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58). У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як роз`яснено у п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході розгляду справи, та з огляду на досліджені документи/докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що малолітня [PERSON] , 2019 року народження, актом проведення оцінки рівня безпеки 21.12.2019 року, була вилучена у матері. Слід зазначити, що судом встановлено, як з матеріалів справи, а також численними усними поясненнями відповідача те, що остання вимагає аби їй повернули дитину, та стверджує, що вона може забезпечити дитини всі необхідні умови в провадженні та вихованні. Однак, в ході розгляду справи відповідач не довела суду стійкого бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки, що полягають в забезпеченні дитині належного розвитку та виховання, піклування про духовний світ дитини, саме лише твердження відповідача, як мати, що вона дуже хоче повернути дитину до дому, не свідчить про те, що відповідач зробила висновки щодо своєї поведінки та вчинили дії щодо забезпечення дитині належних умов для проживання, зростання та розвитку. Твердження відповідача щодо забезпечення їй допомоги по вихованню дитини з боку її матері, та дочки (2004 року народження), не можуть бути розцінені судом, як повне усвідомлення відповідачем свого власного обов`язку щодо виконання батьківських обов`язків, оскільки, такі твердження свідчать лише проте, що відповідач таким чином, намагається перекласти відповідальність за виконання батьківських обов`язків на третіх осіб, свідомо залучаючи близьких їй осіб, до виконання батьківських обов`язків. Слід зазначити, що з часу розгляду справи, відповідач стверджувала, що влаштувалась на роботу та має постійний та стабільний заробіток, однак, дані документи відповідачем до суду не надано, про їх витребування питання не порушувалась. Жодних доказів щодо виправлення та можливості надання дитині достатніх та необхідних умов для зростання, виховання та забезпечення відповідач не надала. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, відповідач не спростувала позовні вимоги та не довела суду, що саме вона створила для дитини безпечні умови для проживання у спокійному середовищі, а тому, суд вирішуючи дану справу, з огляду на досліджені докази та обставини, що стали підставою для надання дитині статусу, що опинилась у складних сімейних обставинах, не може піддати дитину повторним випробуванням, та не може допустити негативних наслідків, що можуть настати для дитини у випадку неналежного виконання матір`ю її батьківських обов`язків, що безпосередньо будуть впливати на сприйняття світогляду та формування особистості. Крім іншого, судом враховується й обставина того, що у власних поясненнях відповідач просить повернути їй дитину, та зазначає, що у разі, якщо вона допуститься знову помилки, щоб тоді дитину забрали. З даного приводу слід зазначити, що дитина не має піддаватись емоційним випробуванням (звикати до родини та бути з нею розірваною), тобто жити в стресі можливої зміни життєвих обставин. Судом враховується, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який відповідач не може забезпечити. Зокрема, за час розгляду справи відповідач не довела суду такої можливості. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року (справа № 523/1249/20) питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів вже вирішено. В рішення суду зазначено, що аліменти стягуються з 22.01.2020 року до ухвалення судом рішенням про повернення дитини матері, або до досягнення дитиною повноліття. Які перераховуються на спеціальний рахунок дитини. Судом встановлено, що дитина матері повернута не була, а відтак підстав для повторного стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини не вбачається. Разом з цим, судом вирішується питання щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітньої дитини. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дітей, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як дитини на користь якої стягуються аліменти, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного, з урахування досліджених доказів та пояснень сторін наданих під час розгляду справи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позбавлення батьківських прав в повному обсязі, в частині стягнення аліментів на утримання дитини, лише щодо відповідача [PERSON] .

Outcome: partial