Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулася до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є головним наймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до ордеру, особами, що мають право користування житловим приміщенням є: [PERSON] , [PERSON] - донька [PERSON] , [PERSON] - донька [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Відповідач не є членом її сім`ї, не проживає в будинку більше року без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере. Отже, з відповідачем вони спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не ведуть, спільних прав та обов`язків не мають. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 11 жовтня 2022 року № 1883, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 27 травня 2022 року. Добровільно відповідач не знімається із зареєстрованого місця проживання, що спричиняє їй суттєві незручності, бо вона не може оформити субсидію, та сплачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб у квартирі. Посилаючись на ст. 71, 72 ЖК Української РСР просить усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Палько О.М. надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але в матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи без представника третьої особи, не заперечує проти винесення рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Ордеру №770 серія П, виданого 29 грудня 1980 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради народних депутатів, [PERSON] та членам її сім`ї - донькам [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], дозволено зайняти квартиру [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів № 372 від 15 грудня 1980 року. Отже, позивач не заперечує те, що квартира [ADDRESS] є не приватизована, тобто перебуває у комунальній власності. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 02 жовтня 1972 року Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 17 листопада 2022 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 лютого 1990 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 17 листопада 2022 року Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 06 жовтня 2022 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 11 жовтня 2022 року № 1883, в квартирі [ADDRESS] фактично мешкають з 27 травня 2022 року по теперішній час [PERSON] , [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 11 жовтня 2022 року № 1883, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 27 травня 2022 року, оскільки в зазначеній довідці вказано, що в квартирі [ADDRESS] фактично мешкають з 27 травня 2022 року по теперішній час [PERSON] , [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] . Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] не мешкає більше шести місяців без поважних причин за адресою своєї реєстрації та жодного разу не з`явилася протягом цього строку за адресою своєї реєстрації, вибула на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є її процесуальним обов`язком. При цьому, клопотань про допит свідків, які можуть підтвердити дані обставини, стороною позивача не заявлено. На підставі зазначеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зв`язку з відмовою [PERSON] в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed