Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування арешту майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням в справі № 2601/12894/12 Голосіївським районним судом м.Києва від 12.09.2012 р. було вирішено позов про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] , 1974 р. народження не має відношення до даної квартири, оскільки її власником є [PERSON] , [INFO] . Оскільки зазначений арешт перешкоджає позивачу у реалізації його права власності, останній просить задовольнити позов та скасувати арешт з квартири [ADDRESS] . 28.06.2023 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 10.08.2023 р. старшим державним виконавцем Д.Кедик подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів, оскільки будь-яких заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знаходиться виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-3701/12, виданого 17.10.2012 р. Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 284013,48 гривень. В межах даного виконавчого провадження на квартиру [ADDRESS] , як на майно [PERSON] , [INFO] , накладено арешт. Відповідно до довідки, виданої ЖБК «Темп-13», реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в ньому містяться відомості про обтяження кв. [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна боржника № 1711/7 від 18.09.2011 р. з метою забезпечення позову у справі № 2601/9208/12. Позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту майна, оскільки він накладений помилково. Згідно відповіді Голосіївського ВДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.06.2023 р. № [NUMBER]/4 позивачу рекомендовано звернутись до суду, оскільки відсутні підстави визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» для скасування арешту державним виконавцем. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Наявність арешту, накладеного на майно, що належить позивачу на праві власності, перешкоджає у визначений законом спосіб реалізувати своє право власності в повному обсязі, а отже таке право підлягає захисту в судовому порядку, оскільки у інший спосіб позивач позбавлений можливості вирішити питання щодо скасування арешту. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Арешт майна має тимчасовий характер іпісля припинення процедури, в зв`язку зякою накладено арешт, відповідне втручання право власності особи набуває фактично свавільного характеру. Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме відсутність підстав для подальшого обтяження майна, що порушує права власності позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування арешту. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved