Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2023 зазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.12.2011 між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року по справі № 758/15701/17 шлюб між ними було розірвано, хоча фактичні шлюбні відносини та сумісне проживання було припинене у 2016 році. З 2016 року донька проживає разом із позивачем. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не приймає ніякої участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не надає відповідної материнської уваги, подарунків, матеріального забезпечення. Відповідачка має алкогольну та наркотичну залежність, постійно притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, неодноразово судима за ст. 185 КК України. На даний час витрати, пов`язані з утриманням доньки, позивач вимушений нести самостійно, матір не бере участь в утриманні і матеріальному забезпеченні їхньої дитини. Задля забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку доньки та обмеження негативного впливу відповідачки на дитину, просить суд позбавити останню батьківських прав, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про слухання справи без її участі та надала суду Висновок органу опіки та піклування. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є рідною племінницею відповідачки. Позивача та доньку сторін знає особисто. Вважає, що у відповідачки було багато часу для того, щоб зайнятися вихованням доньки. Особисто бачила як відповідачка вживала алкоголь та наркотичні засоби, тому вважає, що у неї є з цим проблеми. Їй відомо, що відповідачка здавала до ломбарду сережки та телефон своєї доньки. Знає, що відповідачка була судима за крадіжки. Донька сторін мешкає з батьком. Відповідачка не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою сторін у справі. Проживає вже 8 років з батьком (позивачем). Батько добре до неї відноситься. З матір`ю вона не мешкає, мати дуже рідко їй телефонує, не приймає участі в її вихованні. Була свідком як мати здавала її речі в ломбард. Також бачила як мати вживала наркотичні засоби. Батько не перешкоджає їй у спілкуванні з матір`ю, але вона цього не хоче. Хоче жити з батьком. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] 03.12.2011 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 264. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30.05.2018 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [INFO] народилася [PERSON] , про що 23.01.2009 складено відповідний актовий запис № 137. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . На підставі заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з копіями довідки № 409612 від 17.01.2019, виданої КМНКЛ «Соціотерапія», довідки № 061/203/03-82 від 17.01.2019, виданої Київським міським психоневрологічним диспансером, [PERSON] на обліку у лікаря -психіатра не перебуває, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Як вбачається з матеріалів справи, а саме вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04.04.2017 [PERSON] визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, з призначенням їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2021 [PERSON] визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з призначенням їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Вироком Подільського районного суду м. Києва від 25.08.2021 [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, з призначенням їй покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.02.2021 вирок Подільського районного суду м. Києва від 25.08.2021 змінено в частині призначеного покарання. Пом`якшено призначене [PERSON] покарання з 1 року обмеження волі із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України на громадські роботи строком 80 годин. Згідно висновку Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 106-5943 від 11.07.2023, орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З вищенаведених письмових доказів, вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Що підтвердилось також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] наданими у судовому засіданні. З огляду на зазначене, враховуючи, що [PERSON] повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , починаючи з 20 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідачки, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дитини буде стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 18 від 20.04.2023 про сплату судового збору у сумі 1 073,60 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову щодо позовних вимог про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 1073, 60 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved