Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Адвокат Крижановський М.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не надає фінансової допомоги та добровільно не бажає сплачувати аліменти на утримання дитини. Оскільки питання про участь відповідачки в утриманні дитини сторонами у добровільному порядку не вирішено, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 року (суддя Ульяніч І.В.) відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. 17.11.2021 року до суду надійшло заперечення відповідачки [PERSON] проти позову про стягнення аліментів, в якому, зокрема, остання зазначила, що її син [PERSON] не проживає з батьком, а проживає з бабою [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , а позивач проживає за іншою адресою з іншою сім`єю та дітьми. За твердженням відповідачки, позивач лише зареєстрований за вказаною адресою, проте там не проживає. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. 28.03.2022 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів направлено до Октябрського районного суду м. Полтави. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова з 23.11.2022 року. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.04.2023 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Крижановського М.В. та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 року справу прийнято до провадження судді Федорової О.В. та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 15.09.2023 року від уповноваженого представника позивача - адвоката Крижановського М.В. надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника за наявними матеріалами, в якій представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не надала. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як вбачається з положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При стягненні аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.09.2012 року /а.с. 14/. Від подружнього життя мають дитину [PERSON] , [INFO] , в Свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 23.07.2004 року, батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] /а.с. 12/. Позивач вказує, що дитина проживає з ним та перебуває на його матеріальному утриманні, мати не приймає участі у вихованні та утриманні сина, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідачки аліменти з дати подання позовної заяви - 27.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] дитина [PERSON] досягла повноліття. Позивач вказує, що дитина [PERSON] проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Разом з тим, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №01-05296-2019 від 23.04.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 44/. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №03-23616-2018 від 05.11.2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 45/. Тобто з матеріалів справи вбачається, що дитина та мати зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що дитина [PERSON] в період, за який позивач просить суд стягнути аліменти, мешкала з позивачем за місцем його реєстрації, та що місце реєстрації дитини не збігалось з фактичним місцем її проживання матеріали справи не містять. Так, згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. З часу надходження цієї цивільної справи в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Федорової О.В. розгляд справи розпочато спочатку. Сторони та їхні представники в судове засідання не з`являлись, жодних заяв та клопотань в обґрунтування зазначених в позові обставин, зокрема про виклик свідків чи витребування доказів, не заявляли, доказів того, що в зазначений до стягнення аліментів період з 27.08.2021 року по 03.07.2022 року дитина проживала з батьком та знаходилась на його матеріальному утриманні матеріали справи не містять. На підставі наведеного, виходячи з засад диспозитивності і змагальності кожної сторони у судовому процесі, рівності прав та обов`язків сторін, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь аліментів на утримання дитини не обґрунтовані та не підтверджені матеріалами справи, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed