Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

12 липня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016р. по 29.10.2018р. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) грошові кршти у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018. по П.07.2023р. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 8 000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу. Судові витрати покласти на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570). В обгрунтування свого позову посилається на те, що 18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та [PERSON] було укладено депозитний договір «Стандарт», відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити Позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами. Позивач стверджує, що всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач грубо порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 14 липня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 08 серпня 2023 року представником відповідача до канцелярії суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останный просив застосувати загальний строк позовної давності (3 роки) до заявленої позовної вимоги щодо стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України, та відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, 28 серпня 2023 року представником відповідача надано до суду заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача ТОВ «ФК «ФІЛІОН». 28 серпня 2023 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якый вважав заперечення сторони відповідача безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, у зв`язку з чим просив позовну заяву [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.09.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Пучкової Людмили Анатоліївни про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог булдо відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] [PERSON] , який позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Пучкова Людмила Анатоліївна в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та [PERSON] було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN80000734686673, відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити Позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув. 3 метою відновлення своїх порушених прав Позивач була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення з Відповідача грошових коштів за договором-банківського вкладу, у зв`язку з чим Київським районним судом було відкрито провадження по справі №522/5513/19. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року, в подальшому зміненим постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10 травня 2023 року по справі № 522/5513/19 позовні вимоги Позивача задоволено частково, та стягнуто на користь [PERSON] з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 4 000 євро (тіло вкладу), 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу № SAMDN80000734686673 за час розміщення грошових коштів та 2 000 гривень моральної шкоди. Під час розгляду справи № 522/5513/19 судами було встановлено наступні обставини: - 18 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений договір за № SAMDN80000734686673, за яким [PERSON] внесла банківський вклад в розмірі 4000 євро на строк 184 днів, за сплатою 7 відсотків річних з авто-пролонгацією на наступний строк; - під час розгляду справи позивач надала до суду належним чином засвідчену копію договору вкладу № SAMDN80000734686673 від 18 квітня 2013 року на суму 4000 євро під 7% річних; - під час розгляду справи позивачка надала до суду копію квитанції № 3 від 18 квітня 2013 року про сплату [PERSON] 4000 євро до договору вкладу № SAMDN80000734686673; - неодноразово [PERSON] зверталася до банку з заявами щодо повернення вкладу. У відповідь на звернення відповідач надсилав позивачу лише загальну інформацію щодо порядку звернення за необхідними відомостями до філій банку; - 17 вересня 2018 року, та повторно 31 жовтня 2018 року [PERSON] подала до банку заяву про відмову від пролонгації договору, припинення дії договору вкладу та поверненні суми вкладу та належних відсотків з 29 жовтня 2018 року; - суди встановили, що договірні відносини між відповідачем та позивачем припинені з 29 жовтня 2018 року на підставі заяви позивачки; - станом на 29 жовтня 2018 року у Відповідача на користь Позивача була наявна заборгованість зі сплати процентів за договором банківського вкладу у розмірі 1 326,0 євро; - станом на 29 жовтня 2018 року Відповідач суму вкладу 4 000 євро Позивачу не виплатив. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, як вбачається з вищевикладеного, між Позивачем та Відповідачем 29.10.2018 року припинились договірні правовідносини за договором банківського вкладу № SAMDN80000734686673 від 18 квітня 2013 року, у зв`язку з чим Відповідач 29.10.2018 року був зобов`язаний повернути Позивачу грошові кошти в сумі 5 326,03 євро, які складаються з 4 000 євро тіла вкладу, та 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу. Однак свій обов`язок Відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на всю суму коштів, що протиправно утримувалась банком і була стягнута за рішенням суду. Обов`язок з повернення Позивачу грошових коштів за основним зобов`язанням Відповідач виконав лише 11.07.2023 року, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позивача. Відповідно до п. 3 Договору сплата процентів мала відбуватись щомісячно, після закінчення кожного цілого місяця шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок Позивача. Позивач мала законне право отримувати нараховані проценти за договором своєчасно та в повному обсязі, а також право вільно розпоряджатись такими грошовими коштами на власний розсуд для задоволення своїх потреб. Однак, оскільки Відповідач виплати за договором банківського вкладу, всупереч взятим на себе зобов`язанням, не здійснював - на суму не виплачених Банком процентів підлягає нарахуванню додатково 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням Банком своїх грошових зобов`язань. Оскільки судами встановлено факт не виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань, що призвело до прийняття рішення про стягнення нарахованих, але не виплачених процентів за договором в сумі 1 326,03 євро - несвоєчасна виплата процентів (відсутність виплати) є порушенням банком грошових зобов`язань за договором, яке підпадає під дію ч. 2 ст. 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 23 Договору - у випадку порушення сторонами своїх зобов`язань за договором, порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як було встановлено судом, 29.03.2019 року Позивач звернулась з позовною заявою у справі № 522/5513/19 до Приморського районного суду м. Одеси, з якого справу за підсудністю передано до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 264 ЦК України - позовна давність переривається у раз: пред`явлення особою позову, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, з 29.03.2019 року переривається позовна давність в тому числі щодо вимог про стягнення 3% річних за порушення виконання банком грошових зобов`язань з нарахування та виплати процентів під час дії договору банківського вкладу, оскільки дана вимога є частиною вимог, право на яку мала Позивач під час пред`явлення позовної заяви у справі № 522/5513/19. Відповідно до ч. З ст. 264 ЦК України - після переривання перебіг позовної давності починається заново. З урахуванням викладеного, в межах загального строку позовної давності у триваючих правопорушеннях Позивач має безумовне право вимагати стягнення з Відповідача 3% від суми прострочених банком процентних платежів за договором банківського вкладу за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року (дата розірвання договору). Відповідно до умов договору Відповідач був зобов`язаний сплачувати Позивачі проценти, розмір яких, в перерахунку на 1 календарний день, становить 0,77 євро (4000 * 7 /365-0,767). З 29.03.2016 року по 29.10.2018 року пройшло 945 календарних днів, за які, відповідно, мало бути нараховано 945*0,77= 727,65 євро. Отже, з урахуванням встановленого Верховним судом розміру заборгованості з невиплаченими процентами в сумі 1 326,03 євро станом на 29.10.2018 року, розмір поточної заборгованості за нарахованими, але не виплаченими процентами, станом на 29.03.2016 року складав 1 326,03 - 727,65= 598,38 євро. З урахуванням передбаченого сторонами порядку виплати процентів за договором щомісячно, та з урахуванням необхідності нарахування 3% річних за кожен день прострочення: 29.03.2016 року в умовах періодичного зростання розміру заборгованості, для здійсненні розрахунку використана методика, відповідно до якої 3% річних нараховуються на поточну заборгованості на кінець останнього календарного місяця, який передував місяцю розрахунку (нарахування 3% річних у квітні здійснювалось на розмір поточної заборгованості станом ні останній день березня, і т.д.). Також в поточному місяці розраховується розмір процентів, які нараховуються відповідне до кількості днів у такому місяці та додаються до поточної заборгованості на кінець минулого місяця і разом становлять базу нарахування 3% річних у наступному місяці. Таким чином, за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року з Відповідача підлягає стягненню 73,83 євро за порушення виконання грошових зобов`язань згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасною виплатою процентів за договором банківського вкладу. Щодо вимоги про стягнення 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України після припинення договору. Колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у справ № 522/5513/19 встановлено, що 29.10.2018 року у Відповідача почалось триваюче порушення грошових зобов`язань, відповідно до якого Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу 5 326,03 євро, однак своїх зобов`язань Відповідач не виконав, що призвело до ухвалення судом рішення про примусове стягнення грошових коштів у вказаному розмірі. \~ \~ \~ \~ Оскільки зобов`язання Відповідач виконав лише 11.07.2023 року, та з 29.10.2018 року по 11.07.2023 року безпідставно користувався грошовими коштами Позивача у розмірі 5 326,03 євро - з нього підлягають стягненню додатково 750,75 євро у вигляді 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період такого порушення з 29.10.2018 року по 10.07.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вказана правова конструкція свідчить про відсутність необхідності встановлення врахування судом поважності не виконання боржником своїх грошових зобов`язань, як і підставі такого не виконання. Сама наявність факту прострочення виконання грошового зобов`язання і достатньою підставою для застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судами по справі № 522/5513/19 встановлено, що Відповідач протиправно утримував грошові кошти Позивача, обов`язок щодо виплати яких на користь Позивача виник 29.10.2018 року відповідно Відповідач міг і повинен був усвідомлювати, що збільшення строку порушення грошових зобов`язань неодмінно призведе до збільшення нарахувань 3% річних за ст. 625 ЦК України, однак свідомо ігнорував такі наслідки з метою отримання додаткового прибутку за час використання коштів Позивача, оскільки вважав такі дії більш вигідними для себе. Варто зауважити, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК Україну нарахування 3 % річних має саме компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації вії боржника. При цьому саме від боржника залежить який розмір процентів за ст. 625 ЦК України буде нараховано кредитором, оскільки кінцева сума залежить від строку прострочення виконання зобов`язань, та, відповідно виконання боржником свого обов`язку припиняє подальше нарахування штрафних санкцій. При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума у валюті зобов`язання, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Правові висновки щодо порядку застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до правовідносин, що виникають із договорів банківського вкладу, в тому числі укладеного в іноземній валюті, висловлені у постанові ВП Верховного суду від 09.11.2021року по справі № 320/5115/17, у якій ВП Верховного суду зазначила: «Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України. частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також Велика Палата Верховного Суду враховує, що грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті - доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема вкладу, не суперечить чинному законодавству. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті Такий висновок зроблено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс 18).» Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Статтею 133 ЦПК України, передбачено що, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Відшкодування витрат на правову допомогу розраховувалося з урахуванням фактично витраченого часу на надання правової допомоги по справі. Як вбачається з матеріалів справи Позивачу надається правова (правнича) допомога згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 03-09/22. У відповідності до умов договору [PERSON] в рахунок витрат на правову (правничу) допомогу було сплачено грошову суму у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню й витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 684,00 гривень. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016р. по 29.10.2018 р., грошових крштів у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018. по 11.07.2023 р., суми витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 8000,00 грн. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на\~викладене,\~

Outcome: approved