Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Парійчук Юлія Дмитрівна звернулася до суду із позов до відповідача [PERSON] , з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2013 року. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] , яка проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Натомість відповідач, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, не надає коштів на її утримання. Загалом, відповідач не спілкується з дитиною ще від її народження. Дочка не пам`ятає та не знає батька. Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просила позов задовольнити. 24.03.2023 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача адвокатом Бабій Н.І., який мотивований тим, що твердження позивача наведені у позові про те, що починаючи з 2013 року, відповідач ніяким чином піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, що нібито відповідач самоусунувся від виконання обов`язків як батька дитини, є хибним і неправдивим, виходячи із наступного. Починаючи із народження дочки і до розірвання шлюбу із позивачем, відповідач брав активну участь у вихованні дочки. Однак, після розірвання шлюбу всі намагання відповідача брати участь у вихованні дочки ставали для нього марними через різку поведінку позивача. Після розірвання шлюбу, відповідач неодноразово хотів бачитись із дочкою, хотів активно приймати участь у її вихованні, піклуватись про неї, здійснювати матеріальну чи будь-яку іншу підтримку. Однак, на думку відповідача, у зв`язку із неприязним відношенням позивача до відповідача в супереч інтересам дитини, позивач забороняла будь-які побачення із їхньою спільною дочкою, відмовлялась від матеріальної підтримки, забороняла брати участь у вихованні дочки. Також, позивач забороняла спілкуватись матері відповідача із власною внучкою, будь-які намагання та прохання з боку відповідача і його матері на хоча би побачення із дитиною були марними. Відповідач бажав і бажає в майбутньому брати участь у фізичному і духовному вихованні своє дочки. Він хоче піклуватись про свою дочку, будь-яким чином сприяти її належному гармонійному розвитку, забезпечувати дочку всім необхідним. Разом і цим, вважає, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків настало поза волею і без винної поведінки останнього. Власні амбіції і незрозуміла образа позивача до відповідача негативно вплинуло на взаємовідносини батька і дочки. Відповідач не нехтує батьківськими обов`язками, а навпаки хотів належним чином їх виконувати, однак позивач не давала можливості реалізовувати відповідачем свої обов`язки. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Тому, просив в цій частині позовних вимог відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач їх визнав та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки. 28.03.2023 судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, яка мотивована тим, що відповідач, ще до народження дитини, проживав окремо від доньки (подружжя припинило проживати разом ще у березня 2012), не був разом із матір`ю дитини під час протікання вагітності, появи на світ дитини та не був присутнім під час виписки з пологового будинку, а в подальшому не виконував своїх батьківських обов`язків з виховання протягом майже 11 років, не спілкувався із дитиною, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні доньки, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання дитини, не піклувався про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову.Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує на перешкоди у спілкуванні з дочкою. Разом з тим, із змісту відзиву не вбачається в чому виявлялись перешкоди у спілкуванні від народження доньки і до 2015 року, коли дочка проживала в одному селі із батьком, а будинки знаходились неподалік. Відповідач мав можливість зустрічатись з нею щоденно хоча б під час денних прогулянок на свіжому повітрі у зв`язку із територіальною близькістю. Однак, ним також цього не здійснювалось. Також, не надано жодного доказу того, що ним здійснювались будь-які заходи щодо усунення таких перешкод після переїзду матері з дитиною до м. Тернопіль (звернення до правоохоронних органів, суду, органів опіки та піклування тощо). Натомість, відповідач визнає, що знав, що дитина проживає в Тернополі. Більше того, до недавнього часу, не зважаючи на переїзд на постійне місце проживання в Тернопіль, дитина з матір`ю систематично приїжджали у с. Глещава на вихідні та канікули.Відповідач стверджує, що довідався про місце знаходження дочки лише після отримання позовної заяви. Однак, навіть за цей час він жодного разу не намагався з нею побачитись чи налагодити контакт. Всі ці факти заперечують твердження про створення яких-небудь перешкод у спілкуванні з дочкою. Поряд з тим, відповідачем не надано жодних доказів вчинення реальних дій щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою, якщо б такі й мали місце.Вважає, що доводи, наведені у відзиві жодним чином не спростовують фактів, викладених в позовній заяві та підтверджених доданими до неї доказами. Тому, просить суд позовні вимоги задовольнити. 12.06.2023 позивачем подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в частині стягнення аліментів, якій позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 5000 гривень, щомісячно. Ухвалою судді від 24.02.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/2548/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 13.06.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Парійчук Ю.Д. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бабій Н.І. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог щодо позбавлення батьківський прав та просили відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги, щодо стягнення аліментів визнали. Від третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними матеріалами у справі. Судом за результатами розгляду справи по суті встановлено наступні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.06.2012 Глещавською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис №3. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2013, ухваленим у цивільній справі №607/1500/13-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 19 листопада 2011 року Глещавською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області. Після розірвання шлюбу відновлено прізвище позивача на дошлюбне « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 7827799/28-03 виданою 21.01.2021 Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. 05 вересня 2020 року [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05.09.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №1427. Відповідно до довідки №02-12/12 виданої 02.02.2023 Тернопільським навчально-виховним комплексом «Школа-колегіум Патріарха Йосифа Сліпого» ТМР, [PERSON] навчається в закладі з першого класу, за цей час зарекомендувала себе як, старанна, серйозна, працелюбна учениця. Навчальним матеріалом володіє на достатньому та високому рівні. Навчається в повну міру своїх сил, має змішану пам`ять, добре запам`ятовує навчальний матеріал, виявляє логічне мислення. На уроках уважна, активна, виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток, бере активну участь в житті школи та класу, учасниця творчих конкурсів, член парламенту. Спокійна, врівноважена, вихована, чуйна, користується авторитетом серед учнів класу, має багато друзів в школі. Правила поведінки виконує, користується повагою вчителів. Відповідально ставиться до покладених на неї обов`язків. Батька дитини працівники школи не бачили, шкільним життям він не цікавиться. Участь у батьківських зборах, участь в житті класу здійснює лише матір. Як вбачається із довідки №74 виданої 09.02.2023 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», дитина [PERSON] , [INFO] , що проживає по [ADDRESS] , перебуває на обліку в педіатричному відділенні №3 КНП «ТМДКЛ» з 2015 року, укладено декларацію з лікарем-педіатром [PERSON] . За інформацією лікаря-педіатра батько дитини [PERSON] не звертався до неї із дочкою для надання медичної допомоги, не зв`язувався з лікарем з метою з`ясування стану здоров`я дочки, не супроводжував дитину на профілактичні щеплення, не комунікував з лікарем ні в очному, ні в телефонному режимі. Як убачається із пояснень сусідів (які містяться в матеріалах справи) [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . Сім`я проживає в хороших умовах, дитина завжди доглянута. Мати належним чином виконує свої обов`язки, спиртним не зловживає, аморального способу життя не веде. Батька дитини не бачили жодного разу. Участі у вихованні дитини він не приймає. Згідно письмової заяви [PERSON] , керівника студії сучасного танцю «Стиль» від 04.02.2023 (яка міститься в матеріалах справи), [PERSON] відвідує студію з 2017 року, є активним учасником масових заходів. Протягом 5 років лише мама [PERSON] приводила на заняття та забирала свою доньку, також в супроводі матері [PERSON] їздила на конкурси по Україні, лише мама матеріально забезпечувала витрати для костюмів на танці, участь доньки в конкурсах та проїзд до місць проведення конкурсів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сторін спору 18 років. Зазначила, що від народження дитини, батько не брав участі у вихованні дитини та не цікавився зовсім дитиною. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що являється матір`ю позивачки. Ствердно вказала, що від народження дитини, відповідач не проявляв жодної турботи до дитини та не цікавився донькою. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома і товаришувала із сторонами ще до їхнього весілля. Відповідач звертався до неї, щоб вона допомогла помиритися із позивачкою. З [PERSON] вона спілкувалася, він хотів бути батьком дитині. Вона бачила, як [PERSON] разом із дочкою при кожній можливості уникала зустрічі з [PERSON] та його матір`ю, бабусею дитини, яка при кожній можливості намагалась побачити дитину. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється матір`ю відповідача. Син одружився, коли йому було 18 років, поживши два місяці разом, син повернувся додому. Вона просила сваху допомогти, щоб діти помирилися, однак вона відмовилась. Коли дитина народилась, сім`я позивачки похрестили дитину в день виписки із роддому. Вона ходила до дитини на [PERSON] , однак її вигнали з криками. Відповідач ховала від неї із сином дитину. Син неодноразово намагався знайти дитину. Соціальні мережі для них були заблоковані. [PERSON] виїхала з села, коли дитині було 3 роки. Вказала, що мати дитину ніколи саму не залишала та уникала будь-яких зустрічей із ними. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була вчителем сторін спору. Коли народилася дитина, в них пішло щось не так. [PERSON] працював вчителем фізкультури, але потім став замкнутим. Вона знала про проблеми в їхній сім`ї. [PERSON] з матір`ю намагалися бачитись з дитиною, але відповідач не погоджувалась. [PERSON] завжди говорив, що в нього є дитина, але він її не бачить. Про їхню ситуацію вона знає зі слів сім`ї відповідача, оскільки вони товаришують. Про дитину вони завжди згадують. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Вказала, що позивач не пускала дитину до баби і діда. Мати відповідача носила подарунки дитині, проте їй не дозволяли спілкуватися з дитиною. Хвіртка постійно була закрита, коли дівчинка бігла до брами, вони її постійно забирали. Судом було заслухано дитину [PERSON] , яка суду пояснила, що батька перший раз вона побачила в органі опіки та піклування, більше вона його не бачила. Вважає, що батька необхідно позбавити батьківських прав відносно неї. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] [INFO] . У висновку зазначено, що мати дитини, [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько дитини не бере участі у їхньому житті, не цікавиться здоров`ям, фізичним та духовним розвитком дитини, жодних з покладених законом на батька обов`язків не виконує. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини батько, [PERSON] повідомив, що заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні своєї доньки, піклуватись про неї та забезпечувати усім необхідним, однак мати дитини чинить перешкоди у їхньому спілкуванні. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , не зазначено у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо нього заходи реагування за заявами позивача в органи міліції, органу опіки та піклування. Разом із цим, відповідач заперечує проти позовних вимог позивачки та стверджує, що він намагався добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки відносно дочки, однак позивачка та її сім`я чинили перешкоди у реалізації його батьківських обов`язків та прав. Вказав, що бажає проводити час із дитиною та піклуватися про доньку. З цією метою, відповідач звернувся до начальника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявою від 07.06.2023 про встановлення графіку побачень з дитиною [PERSON] , [INFO] , щонеділі, у будь-який час зручний для доньки. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №919 від 02.08.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про участь у вихованні дитини та порядок побачень з дитиною [PERSON] , [INFO] , батька [PERSON] , згідно якого беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати батькові [PERSON] браги участь у вихованні дитини [PERSON] [INFO] , відповідно до порядку спілкування, а саме: зустрічі лише за бажанням дитини. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м. Тернополя, за бажанням дитини. Рекомендовано батькові [PERSON] спілкуватись із дитиною, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права, не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За результатами розгляду справи судом не встановлено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на відповідача, який за встановлених судом обставин справи, застосовувати не можна. Разом із тим, відмовляючи у позові в частині позбавлення батьківських прав, суд зазначає, що участь батька [PERSON] у вихованні дочки не є достатньою, тому вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів та має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню малолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав малолітньої дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, інші обставин, що мають істотне значення, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а тому із відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, починаючи із 10.02.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень за вимогу про стягнення аліментів. Також, оскільки у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved