Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач Чернівецька міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати, посилаючись на те, що\~відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право власності на будівлю за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерхоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,0013 га (кадастровий номер 7310136300: 02: 003: 0061). Між Чернівецькою міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі від 14.02.2011 року № 6979 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0013 га для обслуговування кіоску терміном до 31.12.2018 року. Додатковим договором №2/6979 до договору оренди землі від 21.01.2016 року строк дії договору поновлюється до 31.12.2018 року. Вказує, що користування земельною ділянкою без поновлення договору оренди землі вважаються використанням земельної ділянки без право посвідчуючих документів. На підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.03.2023р. №НВ-9916201912023 та витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.03.2010 року № 889, працівниками департаменту проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування без належних на те правових підстав у період з 01.04.2020 року до 31.03.2023 року. Відповідно до вказаних вимог законодавства виконавчим органом місцевого ради, а саме: Департаментом вказаний розрахунок направлявся на адресу відповідача. Посилаючись на норми чинного законодавства, позивач зазначає, що оскільки строк договору не було продовжено, а тому відповідач без законних підстав зберіг у себе майно а саме: кошти за оренду землі. Згідно поданої позовної заяви, позивач просив суд стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю в сумі - 8910,52 грн.\~та сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 червня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила стягнути з\~ [PERSON] безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю в сумі - 8910,52 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн. Також, згідно поданої заяви - представник позивача не заперечила щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на будівлю за адресою: [ADDRESS] . \~Зазначене нерухоме майно, Зазначене нерхоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,0013 га (кадастровий номер 7310136300: 02: 003: 0061). На підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.03.2023р. виданого Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради. земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0013 га (кадастровий номер 7310136300:02:003:0061), на якій розміщене належне, на зазначений період часу,\~ [PERSON] , нерухоме майно. Департаментом було проведено розрахунок безпідставно збережених коштів, відповідно до розрахунку про безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою cтановить 8910, 52 грн (а.с.15-17). Департамент урбаністики та архітектури листом від 03.04.2023р. №24/01-08/3/-04/4/528 (а.с.18) направив розрахунок на адресу [PERSON] та запропонував впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю в сумі 8910,52 грн. Вказаний лист [PERSON] не отримав його було повернуто департаменту 08.05.2023 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, підпункти 288.5.1, 288.5.2. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України). Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року затверджено порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Отже, зважаючи на викладені норми користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, позбавляє орендодавця права одержувати дохід у виді орендної плати за землю, який він міг би отримувати якби його право не було порушено. Тому у випадку не укладення договору оренди суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки передбачені ст 157 ЗК України. Судом встановлено, що з 01.04.2020 року по 31.03.2023 рік відповідач використовувала спірну земельну ділянку без належних на те правових підстав, орендну плату не сплачував. Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшила свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права власності чи користування на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельними ділянками у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Такий правовий висновок відповідає постановам Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12- 182гс 18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19). Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка є сформованою, має кадастровий номер та внесена до Державного реєстру. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284). Крім того, позивач обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої орендної плати в розмірі, що визначений на підставі розрахунку Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76- 81, 89, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Обгрунтовуючи заявлену суму, позивач зазначав про те, що Чернівецька міська рада при здійсненні розрахунків керувалася методикою нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року №213. Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19. Зроблений позивачем розрахунок заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами та є обґрунтованим. Таким чином, оскільки відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави, за рахунок власника вказаної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Чернівецькій міській раді, на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Зазначене є підставою для задоволення заявлених позовних вимог. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з [PERSON] 8910, 52\~грн.\~безпідставно збережених коштів на користь Чернівецької міської ради.

Outcome: approved