Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «КЗРК») з 26.01.2005 р. по 14.04.2021 р. електрослюсарем черговим, заступником начальника дільниці в підземних умовах з повним робочим днем, звільнившись 14.04.2021 р. у зв`язку із виходом на пенсію, оскільки при обстеженні у лікарів останні йому заборонили працювати у відповідача через виявлене професійне захворювання. Так за висновком від 17.02.2022 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії). Група В. ЛН другого ступеня. За Актом розслідування професійного захворювання від 08.04.2022 року встановлено, що виявлене у позивача професійне захворювання придбане ним в зв`язку із виконанням трудових обов`язків у відповідача через перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимих норм пилу переважно фіброгенної дії. В подальшому на підставі висновків медико-соціальної експертної комісії 07.07.2022 р. [PERSON] первинно було встановлено втрату працездатності у розмірі 25% у зв`язку із профзахворюванням. В подальшому за довідкою МСЕК від 11.07.2023 року [PERSON] встановлено втрата працездатності в розмірі 60% через ХОЗЛ безстроково та визначена третя група інвалідності та протипоказана важка фізична праця, переохолодження, а також праця в умовах виробничого пилу з рекомендацією забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення та санаторно-курортне лікування. Зазначав, що тепер його постійно турбують болі в грудному відділі хребта, головний біль, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель з харкотинням і сухий, важкість у грудях, що є причиною поганого душевного самопочуття. Отже, [PERSON] втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни, які сталися в його організмі. До того ж постійні курси лікування забираюсь багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це спричиняє йому моральні страждання, винуватцем яких є відповідач, який не забезпечив належні умови праці позивача, яку він оцінює в сумі 360000 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути на його користь з відповідача 360000 грн. за заподіяну [PERSON] моральну шкоду без утримання всіх обов`язкових податків, зборів та інших платежів. Не погоджуючись із позовом [PERSON] представник відповідача, [PERSON] , подав відзив, де вказував, що загальний період роботи позивача в шкідливих умовах на момент встановлення хронічного професійного захворювання становив 16 років 2 місяці. Зазначав, що позивачеві встановлено втрату працездатності в розмірі 60% за місяць до звернення до суду із таким позовом. Крім того шкідливі умови не створювались роботодавцем, а є наслідком недосконалості технології підземної розробки, а виникнення хронічного професійного захворювання стало наслідком, серед іншого, дій самого позивача, який не використовував належним чином засоби захисту, якими забезпечувався своєчасно, що підтверджено актом розслідування профзахворювання [PERSON] . Отже, вина AT «Кривбасзалізрудком», як роботодавця, за не забезпечення безпечних умов праці позивача відсутня, тому покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на відповідача суперечить нормам законодавства. Крім того жодних доказів на підтвердження факту перенесення позивачем моральних страждань останній суду не надав, а заявлений ним розмір моральної шкоди є завищеним та недоведеним. Додавав, що з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. На підставі викладеного просив суд відмовити у позові [PERSON] до АТ «КЗРК» у повному обсязі. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] , не подав суду заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представник АТ «КЗРК» також не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що [PERSON] працював підземним електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування з 26.01.2005 р. по 24.05.2007 року на ВАТ «Кривбасзалізрудком», заступником начальника дільниці та начальником дільниці з 24.05.2007 року по 14.04.2021 р. на ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», звільнившись звідти 14.04.2021 року через вихід на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 8 квітня 2022 року, складеного відносно АТ «КЗРК» було встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії), група В, ЛН-другого ступеня, код J44, що підтверджується медичним висновком від 17 лютого 2022 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення, оскільки він під час роботи внаслідок недосконалості підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції підпадав під дію параметрів аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони, які перевищували нормативні, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 15 вересня 2021 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 16 років 2 місяці, всі з яких він пропрацював на підприємстві відповідача, АТ «КЗРК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідкою МСЕК № 060416 від 07.07.2022 р. [PERSON] було встановлено первинно 25% стійкої втрати працездатності через професійне захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень. В подальшому за довідками МСЕК № 129612 та № 187088 від 11.07.2023 р. [PERSON] було встановлено безстроково 60% стійкої втрати працездатності через професійне захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень, а також встановлено 3-ю групу інвалідності безстроково з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні протягом 2021-2023 років, що підтверджується медичним висновком від 6 червня 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також виписками з медичної карти [PERSON] № 23П11105, 483, 1570, 4102 та 638. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача. На підставі\~переліченого обґрунтування,\~суд не\~погоджується з\~доводами представника\~відповідача про\~те,\~що АТ\~«КЗРК» не\~винен в\~отриманні [PERSON] профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди, відкидаючи також посилання на заподіяння такого захворювання [PERSON] через його власні дії внаслідок недотримання техніки безпеки. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі 60% безстроково та здобуттям 3-ї групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, які є безстроковими, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 16 років 2 місяці у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача безстроково 60% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та інвалідність при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати 175000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 1750 грн.

Outcome: partial