Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.11.2013 року (справа № 2-7773/2010) з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх його доходів, щомісячно, починаючи з 13.08.2010 року, до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні, позивач не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, це на сьогодні третя частина від його пенсії по інвалідності, інших доходів не має. В зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, а саме отримання травматичного розриву задньої схрещеної зв`язки та медіального меніска лівого суглобу, він змушений був звільнитися з роботи і зараз постійно проходить лікування, реабілітацію протягом 12 місяців, внаслідок чого він не може нормально працювати та влаштуватися на постійну роботу. 3 01.06.2022 року позивач отримує пенсію в сумі 3 199,70 грн. на місяць, як інвалід 3-ї групи. Просить суд, ???змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2010 року на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.05.2023 справу було прийнято до розгляду та прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду 11.08.2023 надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає, що відповідач працює лікарем-ендоскопістом у Волинській обласній лікарні, крім цього ще і в клініці доктора Цюха. Позивач, як батько з дочкою не бачиться, не піклується про неї, не цікавиться її життям, лише в примусовому порядку з нього стягуються аліменти на утримання дитини. На даний час, у зв`язку з військовим станом в Україні, дитина з матір`ю змушена проживати за межами території України. Вказує, що позивачем не доведено, що факт зменшення його заробітку, матеріального становища сталося у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності. А тому просила, в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.11.2013 року (справа № 2-7773/2010) з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх його доходів, щомісячно, починаючи з 13.08.2010 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач, як платник аліментів в позовній заяві, як на підставу таких змін відповідно до ст.192 СК України, покликався на погіршення стану здоров`я, а саме отримання травматичного розриву задньої схрещеної зв`язки та медіального меніска лівого суглобу, ІІІ групи інвалідності, через що він був змушений був піти з роботи, не може влаштуватися на постійну роботу, необхідністю постійного проходження лікування та реабілітації. Діагноз відповідача: травматичний розрив задньої схрещеної зв`язки та медіального меніска лівого колінного суглобу підтверджується випискою з медичної картки хворого №15428 (а.с.10). Судом встановлено, що згідно довідки Управління обслуговування громадян головного управління пенсійного фонду України від 29.07.2022 №3167, [PERSON] дійсно перебуває на обліку та одержує пенсію по інвалідності ІІІ групи з 01.06.2022 по 30.06.2023 в розмірі 3199,70 грн (а.с.11). Суд зазначає, що строк встановлення пенсії по інвалідності ІІІ групи по 30.06.2023, доказів продовження вказаного строку позивач суду не надав. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Згідно поданої відповіді Приватного підприємства «Діагностичний центр» (ТМ «Медичний центр лікаря Цюха») на адвокатський запит [PERSON] від 06.09.2023 №9-вих, [PERSON] в трудових відносинах з ПП «Діагностичний центр» (ТМ «Медичний центр лікаря Цюха») не перебуває. Тому, суд критично ставиться до пояснення представника відповідача та до скріншоту сторінки Приватного підприємства «Діагностичний центр» (ТМ «Медичний центр лікаря Цюха»), поданого як доказу працевлаштування позивача. Відповідно до копії довідки нарахування і перерахунку аліментів Військової частини [NUMBER] від 13.12.2021заборгованість із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01.12.2021 складає 25 356,97 грн. Твердження позивача, про те, що він ніде не працює, спростовується поданою представником відповідача довідкою з Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» від 31.07.2023 №73, згідно якої КП «Волинська обласна клінічна лікарня» відносно [PERSON] за виконавчим листом №2-7773/10 від 23.11.2010 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 було здійснює відрахування з заробітної плати, яка за липень 2022 становить 7 460,58 грн. А отже, є доказом перебування позивача та Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» в трудових відносинах. Доказів іншого, зокрема визначених ст.192 СК України обставин для зміни способу та розміру аліментів, суду позивачем не надано. Крім того, позивач належним чином не обґрунтував та не підтвердив належними та допустимими доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача. Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх його доходів, щомісячно, починаючи з 13.08.2010 року, до досягнення дитиною повноліття, не погіршує матеріального становища самого платника аліментів. Також суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів суперечать інтересам дитини, рівню її життя, погіршать її матеріальне становище, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed