Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування - 6 469 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 2020 року по бул. Вацлава Гавела у м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , власником якого є [PERSON] , внаслідок якої були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Lexus», д.н.з. [NUMBER] . На момент вчинення ДТП діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 220575Га/05Аввід 06 серпня 2019 року, який був укладений позивачем щодо автомобіля марки «Lexus», д.н.з. [NUMBER] . Згідно з повідомленням про ДТП (Європротокол) водій автомобіля марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] винний у вчиненні ДТП. У зв`язку з викладеним, страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, яку було розглянуто та виплачено страховою компанією, відповідно до взятих зобов`язань, страхове відшкодування в сумі 10 742,26 грн. Цивільну відповідальність відповідача, на момент скоєння ДТП, було застраховано у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № ЕР144967761, тому позивач звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Компанією було здійснено відшкодування в розмірі 4 273,26 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу в розмірі 6 469 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом за захистом прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2022 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомив. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 06 серпня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Прямий захист», предметом якого є страхування автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору 06 серпня 2019 року - 05 серпня 2020 року. Автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] 07 травня 2020 року по бул. Вацлава Гавела в м. Києві сталася ДТП з вини громадянина [PERSON] , який керував транспортним засобом «Renaultт Sandero», д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] . Сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). 08 травня 2020 року власник пошкодженого автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. 20 травня 2020 року позивачем на підставі Акта огляду колісного транспортного засобу від 08 травня 2020 року, рахунку-фактури № 0025463/1 від 08 травня 2020 року та калькуляції № 1.003.20.0 до нього, страхового акта № АRX2564125 від 19 травня 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до нього було виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 10 742,26 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 травня 2020 року № 670162. Після цього, позивач звернувся до страховика відповідача, яким відповідно до страхового полісу № ЕР144967761, на момент вчинення ДТП, було ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування потерпілому в сумі 10 742,26 грн. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було відшкодовано 4 723,26 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, розрахованого відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується інформаційною карткою про зарахування коштів на рахунок позивача. Враховуючи, що страховою компанією відповідача було здійснено часткове відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «АРКС», позивач звернувся до суду з цим позовом щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 6 469 грн. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність учасників, як власників наземних транспортних засобів була застрахована, були відсутні травмовані (загиблі) люди, наявна згоди водіїв обставин скоєння ДТП, відсутні докази наявності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то у даному випадку сторони мали право на складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу»). Таким чином, вина [PERSON] , який керував автомобілем, що на праві власності належить [PERSON] , у вчиненні ДТП встановлена у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Аналогічна позиція зазначена в постановах Верховного Суду № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року та № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування було здійснено страховиком потерпілої особи, тобто позивачем, до якого згідно з викладеними вище нормами перейшло право вимоги до відповідача, оскільки виплаченої страховиком відповідача страхової виплати, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, виявилося недостатньою для відшкодування завданої ним шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved