Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Вертикаль Сервіс»звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2019 року будівельна організація Підприємство «Вертикаль» Благодійного фонду «Дзвін надії» передала відповідачу індивідуальний будинок котеджного типу за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг №1/27-Г, відповідно до положень якого, виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати функції обслуговуючої організації на території котеджного містечка (в тому числі на територіях загального користування), надавати послуги, а споживач приймає на себе зобов`язання приймати роботи (послуги), що виконані та сплачувати їх вартість за встановленими на умовах договору тарифами. Додатком №2 до Договору "Розрахунок вартості житлово-комунальних послуг у котеджному містечку" позивачем та відповідачем затверджено тариф у розмірі 2155,32 грн. на місяць (в разі не проживання - 1356,30 грн. на місяць). 31.12.2021 року ТОВ «Вертикаль Сервіс» Наказом № 2 затверджено тарифи на послуги в розмірі 2900,00 грн. на місяць (в разі не проживання - 2780,00 грн. на місяць), 31.12.2022 року Наказом № 2 затверджено тарифи на послуги в розмірі 2900,00 грн. (в разі не проживання - 2780,00 грн.). На дату подачі позову до суду відповідачем допущена заборгованість у розмірі 28 576,96 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 09.05.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що з 26.01.2022 року власником будинку [ADDRESS] у котеджному містечку малоповерхової забудови « [INFO] » став [PERSON] , а тому з вказаної дати відповідач не могла бути споживачем та не могла користуватись будь-якими послугами, кошти за які намагається стягнути позивач, а відтак, позовні вимоги є безпідставними. Крім того, відсутні докази належного повідомлення споживача про зміну тарифів, а твердження позивача про запровадження нового тарифу спростовується документами, наданими самим позивачем. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 28.06.2023 року до суді надійшла відповідь представника позивача Паршикова О.В. на відзив представника відповідача на позовну заяву. У дані відповіді представник позивача зазначає, що відповідач надала заяву щодо зміни власника та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позовні вимоги позивачем заявлено від дати укладання договору до моменту подання заяви щодо зміни власника за період з 01.02.2021 року до 31.03.2023 року. Також, зміна тарифів та ознайомлення з ними відбулося згідно умов договору від 01.02.2021 року. Представник позивача також зазначив, що відповідач до позивача із претензіями щодо надання неякісних послуг не зверталась, сама на власний розсуд сплачувала не повну суму за кожен місяць наданих послуг. Крім того, стороною відповідача не надано жодних доказів щодо ненадання позивачем комунальних послуг або надання їх не у повному обсязі. 04.07.2023 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] на відповідь представника відповідача на відзив на позовну заяву. У даних запереченнях представник відповідача зазначає про те, що новий власник будинку [PERSON] неодноразово у 2022 році повідомляв директора позивача про те, що саме він є новим власником, сплачував у 2022 року комунальні послуги. Крім того, позивачем належним чином не доведено встановлення нових тарифів. 08.09.2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача Паршикова О.В. на відзив (заперечення) представника відповідача. У даній відповіді представник позивача вважає, що сторона відповідача намагається ввести суд в оману, оскільки в 2022 році заяви на ім`я директора позивача надавались нарочно особисто відповідачем і саме на її адресу надавались відповіді, оскільки вона мала дійсний договір та особисто сплачувала за утримані послуги. Також, представник позивача наполягає на тому, що зміна тарифів та ознайомлення з ними відбулось згідно умов договору № 1/27 від 01.02.2021 року. В судовому засіданні представник позивача Паршиков О.В. позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01.02.2021 року між ТОВ "Вертикаль Сервіс" та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 1/27-Г про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг. Додатком № 2 до Договору № 1/27-Г про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг від 01.02.2021 року "Розрахунок вартості житлово-комунальних послуг у котеджному містечку" ТОВ "Вертикаль Сервіс" та відповідачем погоджено тариф у розмірі 2155,32 грн. (в разі не проживання - 1356,30 грн.) на місяць. Відповідно до п. 2.2.1. Договору, Споживач зобов`язується сплачувати послуги на умовах та в строки, встановлені даним договором. Пунктами 3.3, 3.4 Договору, визначено, що споживач забезпечує внесення платежів за спожиті послуги не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно п. 3.5, 3.6. Договору сторонами погоджено, що споживач: 1) визнає, що тарифи на житлово-комунальні послуги, є відповідними із затвердженими тарифами органами місцевого самоврядування та зазначені в Додатку №2 до Договору; 2) надає згоду на те, що виконавець у разі зміни тарифів/цін на житлово-комунальні послуги, які затверджені в установленому порядку органами місцевого самоврядування, має право затверджувати та застосовувати ці тарифи; 3) надає згоду на те, що виконавець зобов`язаний ознайомити споживача з новими тарифами на житлово-комунальні послуги або шляхом розміщення їх у приміщенні "Вертикаль Сервіс", або надані наручно за місцем знаходження об`єкта споживача, або електронним листом на адресу (e-mail), зазначену споживачем, або поштовою адресою споживача, вказаною у цьому договорі не пізніше, ніж через п`ять календарних днів з дня їх затвердження виконавцем. Такі зміни тарифів на житлово-комунальні послуги не потребують внесення сторонами письмових змін до цього договору шляхом укладання відповідних додаткових угод. Нові тарифи на житлово-комунальні послуги вступають в силу через 5 календарних днів з моменту їх затвердження виконавцем. Відповідно до Наказу ПП "Вертикаль Сервіс" № 02 від 31.12.2021 року затверджено тарифи на послуги в розмірі 2900,00 грн. (в разі не проживання - 2780,00 грн.) на місяць. Відповідно до Наказу ПП "Вертикаль Сервіс" № 02 від 31.12.2022 року затверджено тарифи на послуги в розмірі 2900,00 грн. (в разі не проживання - 2780,00 грн.) на місяць. Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з лютого 2021 року по березень 2023 року, відповідач має заборгованість в розмірі 28 576,96 грн. Судом також встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 26.01.2022 року новим власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Частиною 4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначено вище, і даний факт визнано і підтверджено сторонами, відповідач [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] до 26.01.2022 року. Відтак, до моменту припинення її права власності саме на неї покладено тягар утримання її майна, в тому числі і сплати за житлово-комунальні послуги, надані позивачем. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за період з лютого 2021 року по січень 2022 року включно в загальному розмірі 4136,30 грн. При цьому суд відхиляє твердження сторони відповідача проти позову в частині незгоди з новими тарифами та порушення процедури їх затвердження, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в цій частині. Накази позивача про встановлення тарифів є чинними та у встановлено законом порядку не оспорені та не скасовані. Також, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що комунальні послуги у вказаний період їй не надавались/надавались частково/надавались неякісно або що відповідач зверталась до позивача з заявами про відмову в отриманні будь-яких комунальних послуг. Відтак, відповідачем не спростовано факту наявності у неї заборгованості перед позивачем за вказаний період у вищевказаному розмірі. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з лютого 2022 року по березень 2023 року включно, то з урахуванням ст.322 ЦК України суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки із припиненням 26.01.2022 року права власності на нерухоме майно у відповідача припинився і обов`язок з його утримання, в тому числі і зі сплати житлово-комунальних послуг, і дане припинення не залежить від дати повідомлення обслуговуючу організацію про зміну власника. Посилання представника позивача на те, що нарахування заборгованості відповідача здійснювалось до моменту надання нею документів про зміну власника 30.03.2023 року суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на власному тлумаченні представником позивача норм чинного законодавства. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з лютого 2021 року по січень 2022 року включно в загальному розмірі 4136,30 грн. є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.Решта вимог задоволенню не підлягають через їх безпідставність. Інші доводи сторін висновків суду не спростовують та підстав для задоволення позову повністю або відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі не дають. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 627,25 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial