Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

07 серпня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, яка здана до відправки 31 липня 2023р. У позовній заяві вказує, що на підставі рішення суду від 06.08.2015р. з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2015р. і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 183 СК України на утримання сина має сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини свого заробітку (доходу) щомісячно, оскільки на утриманні має також доньку [PERSON] , [INFO] , та дружину [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6 років. Зазначає, що немає у власності нерухомого майна; на даний час призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі, у зв`язку із чим отримав поранення при виконанні бойового завдання та перебуває на лікуванні. З огляду на зазначене просить зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. Ухвалою суду від 11.08.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано сторонам по справі строк для подачі заяв по суті справи, зобов`язано Військову частину [NUMBER] та Головне управління ДПС у Чернівецькій області надати суду довідки за 2023р. про доходи позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] відповідно, призначено судове засідання на 31 серпня 2023р. о 11 год. 00 хв., яке відкладено за клопотанням відповідача на 13 вересня 2023р. о 16 год. 00 хв. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою (а.с. 49), в судове засідання не з`явився. При цьому в позовній заяві вказав, що просить розглядати справу за його відсутності, так як перебуває на лікуванні у військовому госпіталі та не може з`явитися в суд за станом здоров`я (а.с. 2-3). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 48), в судове засідання не з`явилась, правом на подання відзиву на позов не скористалась, жодних заяв чи клопотань на судове засідання 13 вересня 2023р. в суд не подала. Про обізнаність відповідача про справу свідчить ознайомлення її представника [PERSON] та особисто [PERSON] із матеріалами справи 15 серпня 2023р. та 31 серпня 2023р. відповідно (а.с. 27-33, 44). 12 вересня 2023р. на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву на позовну заяву, оскільки договір про надання юридичної (правничої) допомоги із клієнтом було укладено лише 04 вересня 2023р., та заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у зв`язку із запровадженням режиму воєнного стану (а.с. 51-52). Згідно ч.ч. 1, 3-4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, обізнаність відповідача про справу та отримання її представником 15 серпня 2023р. матеріалів справи для ознайомлення, беручи до уваги визначені в ухвалі суду про відкриття провадження строки для подачі відзиву, суд приходить до висновку, що строк на подачу відзиву закінчився, а тому клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву на позовну заяву є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, а неявка представника відповідача визнається судом такою, що не має поважних причин. Також суд констатує, що 31 серпня 2023р. за заявою відповідача (а.с. 45), яка була проінформована про судовий розгляд справи, судове засідання було відкладено на 13 вересня 2023р. о 16 год. 00 хв., тобто, станом на 13 вересня 2023р. має місце повторна неявка на судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді. Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зважаючи, що договір про надання юридичної (правничої) допомоги між відповідачем та представником було укладено ще 04 вересня 2023р., а клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подано лише за день до судового засідання - 12 вересня 2023р., що не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України, таке клопотання задоволенню не підлягає та не є самостійною підставою для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Беручи до уваги вищенаведені положення ст.ст.12, 44, 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи на підставі наявних у ній даних та доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , на утримання якого із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2015р. і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.04.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області, та виконавчим листом Новодністровського міського суду Чернівецької області по справі №719/295/15-ц, провадження № 2/719/92/15, виданим 01 вересня 2015р. (а.с. 6, 8). З 22 січня 2019р. позивач [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , від якого у подружжя є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.01.2019р. Дунаєвецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Хмельницькій області, та про народження серії [NUMBER] , виданим 15.04.2019р. Дунаєвецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Хмельницькій області (а.с. 7, 9). На даний час позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із бабусею [PERSON] , братом [PERSON] та донькою [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 195 від 25.04.2023р. та довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 4021 від 17.04.2019р. (а.с. 10, 12). Позивач [PERSON] призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ВЧ [NUMBER] № 1160/1133 від 19.07.2023р. за підписом командира полковника [PERSON] (а.с. 13), а його дружина [PERSON] з 01.01.2023р. по 30.06.2023р. за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості України не перебувала на обліку як безробітна, що підтверджується довідкою Дунаєвецького управління Кам`янець-Подільської філії Хмельницького обласного центру зайнятості № 116 від 26.07.2023р. (а.с. 11). Доказів перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною до 6 років суду не надано. За період служби позивач [PERSON] як військовослужбовець з червня по липень 2023р. отримав грошове забезпечення на загальну суму 49811, 35 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 2837/9 від 24.08.2023р.(а.с. 50). Натомість, згідно відповіді на запит № 2413-2023-0000757 від 21.08.2023р. щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з 1 кварталу 2023р. по 2 квартал 2023р. у відповідача [PERSON] станом на 21.08.2023р. наявний дохід лише у виді соціальних виплат на загальну суму 3912,24 грн. та інший дохід у розмірі 7, 75 грн. (а.с. 40). Будь-якої іншої інформації про доходи сторін по справі та їх розмір суду не надано. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023року становить 2833,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.02.2014р. по справі № 143цс13, при розгляді позовів, заявлених з підстав зміни аліментів, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Отже, при визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Не заперечуючи перебування [PERSON] на військовій службі, суд відхиляє доводи останнього щодо його скрутного матеріального становища у зв`язку із станом здоров`я, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність на момент вирішення справи проблем зі здоров`ям внаслідок поранення при виконанні бойового завдання чи з будь-яких інших підстав, суттєвих та тривалих фінансових затрат на лікування (чеків та квитанцій на купівлю медикаментів, тощо). Окрім того, також відсутні докази зміни матеріального становища позивача у зв`язку із зміною його сімейного стану та народженням дитини, як і докази неможливості у зв`язку із цим сплачувати аліменти на дитину від першого шлюбу у раніше визначеному розмірі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 28.05.2021р. по справі № 715/2073/20, від 03.06.2020р. по справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020р. по справі №565/2071/19, згідно яких зміна сімейного стану платника аліментів - народження другої дитини від іншого шлюбу, за відсутності належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Помилковим також є посилання позивача на ч. 5 ст. 183 СК України щодо граничного розміру частки заробітку, яка має стягуватися як аліменти на дитину, оскільки вказана частина статті містить визначення розміру аліментів за умови звернення із заявою про видачу судового наказу. Натомість, згідно ч. 1 ст. 183 СК України при визначені розміру аліментів у позовному провадженні частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та не має законодавчих обмежень конкретним розміром. Інших обставин, які б доводили наявність підстав для зменшення розміру аліментів, позивач не навів. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1, 3, 4 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів погіршення здоров`я чи матеріального стану позивача, враховуючи, що наявність на утриманні дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, достатність заробітку (доходу) платника аліментів для утримання дітей, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 180-183, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed