Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг№ б/н від 16 червня 2017 року станом на 19 січня 2021 року у розмірі 204729,41 грн. та судовий збір у розмірі 3070,94 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16 червня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого [PERSON] відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 10 серпня 2018 року отримав картку типу: преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № б/н від 16 червня 2017 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні обов`язкові мінімальні платежі в результаті чого станом на 19 січня 2021 року має заборгованість в розмірі 204729,41 грн., а саме: 186350,92 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч.: 132301,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 540549,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9317,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 9060,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 26 січня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що в момент підписання [PERSON] заяви № б/н від 16 червня 2017 року не було надано можливості ознайомитися з умовами та правилами надання банківських послуг та наданий суду витяг з "Тарифів Банк" і витяг з "Умови та правила надання банківських послуг" належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту цивільного права, адже сторони справи фактично не визначили суттєву умову договору у порядку, а саме ціну договору. Також було порушено вимоги щодо письмової форми кредитного договору, що тягне нікчемність такого правочину. 10 лютого 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 16 червня 2017 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом зазначив про згоду, що ця заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами становить між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Також зазначає, що відповідно до виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся. Представником відповідача до суду надана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням з 05 вересня 2023 року по 06 вересня 2023 року у відрядженні в м. Куп`янськ Харківської області для надання гуманітарної допомоги цивільному населенню. Суд, дослідивши вказану заяву з урахуванням ст. 223 ЦПК України вважає причину неявки представника відповідача до суду неповажною оскільки, останній у своєму клопотанні просить відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану в Україні, однак ніяких правових обґрунтувань вказаному не наводить. Крім того, представник відповідача був обізнаний про дату розгляду справи, про що свідчить його підпис у явочному листі від 05 липня 2023 року, тобто за два місяці до судового засідання. Суд зазначає, що вказана справа перебуває на розгляді суду з 04 березня 2021 року. Позивач та відповідач за час розгляду справи скористались свої правом на надання доказів, що стосуються предмету спору у зв`язку з чим, суд з метою недопущення прав сторін по справі та невиправданого затягування розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Також, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи тривалість розгляду справи, неодноразове перенесення розгляду справи на підставі виключно клопотань представника відповідача, з метою недопущення порушення прав всіх учасників судового процесу, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 червня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів банку, Умови та правила надання банківських послуг. Відповідно до довідки наданою АТ КБ «Приватбанк», відповідачу були видані наступні кредитні картки: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] . З виписки по рахунках [PERSON] за договором № б/н наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами наданими позивачем, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отримував кошти через банкомат, тощо. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 січня 2021 року у [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» мається заборгованість в розмірі 204729,41 грн., а саме: 186350,92 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч.: 132301,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 540549,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9317,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 9060,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16 червня 2017 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 червня 2017 року, посилався на «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Platinum, World Black Edition, Worid Elite, Infinite, Visa Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Паспорт споживчого кредиту суд не може прийняти до уваги, як достатній, належний та допустимий доказ, виходячи з того, що він має виключно інформаційний характер, що прямо випливає з його змісту. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 186350,92 грн., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. В іншій частині в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав слід відмовити. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial