Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

представник-адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до АТ "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю. В обґрунтування своїх вимог представник позивачів посилається на те, що 25.08.2018 вантажний потяг №1615, рухаючись зі сторонни станції "Здолбунів" у напрямку станції "Львів", на станції "Дубно" (102 км 6 пікет) скоїв наїзд на [PERSON] , 1955 року народження, яка внаслідок отриманих травм померла. Вказані обставини було встановлено рішенням Дубенського міськрайонного суду від 13.12.2021 за позовом чоловіка загиблої до АТ "Укрзалізниця" про відшкодування шкоди. Власником електровоза ВЛ80к №390 є АТ "Українська залізниця", а машиність потяга [PERSON] працює у вирорбничому підрозділі "Локомотивне депо Львів-Захід" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" з 10.12.2008. Передчасна смерть матері стала різкою психотравматичною подією для позивачів, смерть матері спричиняє для них страждання, які є не "одномоментними", а "триваючими". З урахуванням наведенного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 250000 грн. Тому, позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення моральної шкоди заподіяної смертю. Вважає, що такий розмір є розумним і справедлитвим, і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Короткий виклад заперечень сторін: 28 липня 2023 року представник відповідач АТ "Укрзалізниця" подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. У відзиві вказано, що 25.08.2018 вантажний потяг №1615, рухаючись зі сторонни ст. "Здолбунів" у напрямку ст. "Львів", на ст. "Дубно" (102 км 6 пікет) скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. 26 серпня 2018 року за даним фактом було внесено відомості до ЄДРДР. Постановою заступника начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Гонтара О.А. від 24.09.2019 кримінальне провадження було закрите, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.284 КК України, в діяні машиніста [PERSON] . Досудовим слідством вини працівників залізниці в настанні смерті [PERSON] не встановлено, також слідство прийшло до висновку, що до загибелі людини внаслідок наїзду поїзда призвели дії піщохода [PERSON] , котра при наближені поїзда, вийшла на залізничну колію на такій відстані, на якій машиніст був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстренного гальмування. Зазначає, що відсутність у машиніста потяга технічних можливостей уникнути ДТП є непереборною силою. Відтак, враховуючи, що потерпіла [PERSON] усвідомлювала небезпечний характер свого діяння, відсутність вини машиніста та обставини непереборної сили, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів. Крім того, сума моральної шкоди 750 000 грн не відповідає принципу розумності та справедливості. Також звертає увагу, що в умовах воєнного стану АТ «Укрзалізниця» працює в посиленому режимі. Всі можливі кошти йдуть на забезпечення безперебійної стабільної роботи товариства. Враховуючи обставини даної справи та підстави позовних вимог, просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 04.08.2023 року представник позивачів адвокат Таргоній В.М. подав до суду відповідь на відзив. Рух справи: Ухвалою суду від 05 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження в справі із призначенням підготовчого засідання. 14 серпня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, ухвалами суду від 14 серпня 2023 року, 13 вересня 2023 року та 14 вересня 2023 року забезпечено представнику позивачів та представнику відповідача участь у судових засіданнях в режимі відеконференції. Позиції учасників процесу в судовому засіданні: В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Додатково пояснив, що позов обґрунтовано тим, що 25.08.2018 потяг, який належить відповідачу скоїв наїзд на матір позивачів. Внаслідок такого наїзду [PERSON] померла і це спричинило її дітям - позивачам у справі, моральну шкоду. Ці обставини були встановлені рішенням Дубенського міськрайоного суду у справі №559/1926/21 та підлягають врахуванню при розгляді даної справи. При визначені моральної шкоди позивачів, вони виходили з таких критеріїв, як невідновність попереднього стану, вони не можуть жодним способом повернути свою матір. Ця невідновність призводить до тривалості моральної шкоди, тобто ці страждання будуть з ними все життя. Також враховували непоправне руйнування важливого життєвого зв`язку з близькою їм людиною, зміну стану життєвого устрою, оскільки в них змінилося коло найближчих осіб. Крім того, позивачам завдає моральних страждань той факт, що їх мати померла насильницькою смертю. На думку позивачів, з урахуванням принципу справедливості, при визначенні розміру моральної шкоди, підлягає врахуванню рішення Дубенського міськрайонного суду за позовом чоловіка загиблої. Також вказав, що станом на час, коли мала місце дана подія, разом з загиблою проживав її син - [PERSON] , вів з нею спільне господарство, інші діти проживали окремо, так як мають свої сім`ї. На даний час [PERSON] продовжує проживати разом із батьком у тому ж будинку. Тому, просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвокат Яковчук О.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Додатково вказала, що насильницьких дій з боку джерела підвищеної небезпеки не було. Загиблою було порушено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Тому вважає, що у відшкодуванні моральної шкоди позивачам необхідно відмовити, оскільки є груба необережність зі сторони загиблої [PERSON] . Суд, заслухавши доводи, викладені представником позивачів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення, викладені представником відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. За вимогами ст.ст. 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайоного суду від 13.12.2021 у справі №559/1926/21 частково задоволено позовні вимоги чоловіка загиблої [PERSON] - [PERSON] та стягнуто з АТ «Укрзалізниця» 100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди (а.с. 8-12). Вказаним рішенням встановлено, що 25.08.2018 вантажний потяг № 1615, рухаючись зі сторони ст. "Здолбунів" у напрямку ст. "Львів", на ст. "Дубно" (102 км 6 пікет) скоїв наїзд на [PERSON] , яка, внаслідок отриманих травм, померла. 26 серпня 2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №12018180000000484. Кримінальне провадження№12018180040000484 від 26.08.2018 закрито постановою заступника начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Гонтара О.А. від 24.04.2019, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.284 КК України, в діянні [PERSON] . Крім того, встановлено, що незадовго до смерті, [PERSON] вживала алкогольні напої, концентрація етилового спирту в крові становила 2,80 ‰, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно висновку експерта між спричиненням [PERSON] залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням її смерті ісунє прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Позивачі у справі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є дітьми загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , а також свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 15, 19, 23, 24). Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 08.07.2021, електровоз серії ВЛ80к №390 перебуває на балансі виробничого підрозділу "Локомотивне депо Козятин" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 13). Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що померла загинула, оскільки у стані алкогольного сп`яніння переходила залізничні колії, порушивши Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Між спричиненням [PERSON] залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Дослідивши докази, суд робить висновок, що спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було. Однак, суд враховує стан сп`яніння померлої і перехід залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, що свідчить про грубу необережність потерпілої, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 748/359/20 зроблено висновок, що "будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом". Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Позивачі втратили свою матір, внаслідок залізнично-транспортної пригоди та її наслідків у них змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони понесли значні потрясіння і душевні страждання через смерть близької людини, що змусило докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Відновити попередній стан життя позивачів неможливо, як і встановити ціну людського життя. Однак, суд враховує стан сп`яніння померлої і перехід залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, що свідчить про грубу необережність потерпілої, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. За вказаних обставин, зважаючи, що внаслідок залізнично-транспортної пригоди позивачам завдано значної моральної шкоди, враховуючи всі обставини справи та доводи сторін, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та вважає справедливим застосувати положення ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування з врахуванням вини загиблої [PERSON] . Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди індивідуально кожному з позивачів, суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] на момент настання залізнично-транспортної пригоди, проживали окремо від загиблої, мають власні сім`ї, тому спосіб їхнього життя докорінно не змінився. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель матері, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 90000 грн та суму моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 90000 грн. Щодо позивача [PERSON] , який проживав з матір`ю, вів з нею спільне господарство, суд вважає, що його життєвий устрій докорінно змінився, у нього виникли додаткові фактичні обов`язки по відношенню до свого батька, який надалі з ним проживає. Враховуючи тяжкість вимушених змін у його житті, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму моральної шкоди на його користь у розмірі 110000 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3220,80 грн, а саме суми розмірів судового збору, який мали понести позивачі при зверненні до суду із даним позов за відсутності вказаних пільг.

Outcome: partial