Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

26.07.2022 [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 15.11.2022 року суддя Ірпінського міського суду Київської області направив справу для розгляду за територіальною підсудністю до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2023 справу передано для розгляду судді Котляр А.М. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 20.01.2021 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . Шлюб був розірваний 13.12.2021 року. З народження дитини відповідач проживає окремо, та не бере участі у вихованні дитини. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забрав дитину з пологового будинку, дитина була зареєстрована без участі батька, не приймає участі у піклуванні про здоров`я дитини та у розвитку дитини. Просить суд: -позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього дочки [PERSON] . 17.04.2023 року суддя відкрив загальне провадження по справі та призначив підготовче судове засідання. 14.08.2023 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача адвокат Возний М.В. позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , справу просила розглядати за його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області Шепетько С. просив суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 20 лютого 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] (а.с.11). [INFO] від шлюбу народилась [PERSON] (а.с. 12). 11 листопада 2021 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення, яким розірвав шлюб між сторонами по справі (а.с.13-15). [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїми батьками та дочкою [PERSON] . Батько дитини [PERSON] разом з ними не проживає (а.с.21). Міський голова Бучанської міської ради Федорук А. затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] . Вирішуючи наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, суд враховує наявність доказів, з яких встановлено, що [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Суд враховує, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . З досліджених по справі доказів суд робить висновок, що відповідач по справі ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, а тому він підлягає позбавленню батьківських прав. Також суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до статті 169 СК України у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення його батьківських прав, він має право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved