Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] , [INFO] , кошти на утримання непрацездатної матері, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 20% від його грошового забезпечення, починаючи з часу служби в збройних силах України до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 2500,00 грн., якої останній не вистачає, інших доходів не має, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її син [PERSON] , який несе службу в ЗСУ за контрактом та отримує достойну заробітну плату. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не прибули, але останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, але надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, оскільки він сплачує аліменти на утримання двох дітей: доньки [PERSON] , [INFO] ; та сина [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи просив провести без його участі. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, але кожен окремо надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважають їх необґрунтованими. На їх думку, вказаний позов подано з метою зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши надані сторонами в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , який народився [INFO] , є сином позивача [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про народження № 4 від 11.04.1986 (а.с.74). Із позовної заяви слідує, що позивач [PERSON] є пенсіонером, розмір її пенсії становить 2500,00 грн. Позивач [PERSON] окрім сина [PERSON] , відповідача по справі, має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією актового запису про народження № 12 від 12.11.1983 (а.с. 73), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області № 333 від 23.08.2023 (а.с. 101). Окрім того, 26.02.1983 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про укладення шлюбу № 2 від 26.02.1983 (а.с. 72), останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: (дружина) [PERSON] , 1962 року народження, про що свідчить довідка виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області № 53 від 23.08.2023 (а.с. 100). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Враховуючи наведене, суд погоджується із тим, що позивач [PERSON] у правовому розумінні є непрацездатною особою в силу свого віку, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону. Крім цього, судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання материнських обов`язків щодо свого сина - відповідача у справі. В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч. 3 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить 2093 гривні. Таким чином, позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Натомість, положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Розмір аліментів на батьків визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. До уваги береться матеріальний та сімейний стан сторін, можливість одержання батьками утримання від інших осіб: дітей, дружини, чоловіка, а також своїх батьків. Також, до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Позивач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів про те, що її матеріальне становище є настільки скрутним, що створює необхідність у сторонній, примусовій допомозі від її сина. Тому, на переконання суду, під час розгляду даної справи не знайшов свого підтвердження той факт, що, враховуючи вік позивачки, її матеріальне забезпечення та стан здоров`я, вона потребує матеріальної допомоги у відповідній сумі. Відмовляючи у позові суд також бере до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати батьків покладається на усіх дітей, тоді як [PERSON] до іншого сина [PERSON] із позовом не зверталась. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed