Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовної заявою до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування. Свої вимоги мотивував тим, що 15 вересня 2014 року позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, 02 жовтня 2014 року подано заяву про повернення заяви від 15 вересня 2015 року. 03 жовтня 2014 року позивачем повторно подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Згідно з інформацією Прокуратури міста Києва, Генеральної прокуратури України 10 жовтня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000001186 внесено відомості щодо можливих неправомірних дій старшого слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України [PERSON] при розслідування кримінальної справи № 02-39956, порушеної стосовно [PERSON] за ч.2 ст. 191 КК України. 01 грудня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва постанову старшого слідчого в ОВС першого СВ управління з розслідування особливо важливих справ ГСУ ГПУ Гронського В.В. від 22.02.2016 року про закриття кримінального провадження № 42014100000001186 від 10.10.2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернути до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України для проведення досудового розслідування. 27 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 42014100000001186 від 10 жовтня 2014 року та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: зобов`язано уповноважених осіб Генеральної прокуратури України виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 42014100000001186 від 10 жовтня 2014 року. 17 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Київської області Сейка Д. В. від 28.05.2019 про закриття кримінального провадження № 42014100000001186 скасовано. Незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням йому спричинено моральну шкоду, у зв`язку з тим, що з вини відповідачів він відчуває глибокі моральні страждання, протягом тривалого часу змушений готувати документи та виїжджати до судів, щоб викрити посадових та службових осіб у прийнятті незаконних рішень. Позивач просить з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 30 серпня 2022 року ухвалою суду клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості відповідача Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Києві 03 жовтня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної Н.Є. від 09 травня 2023 року прийнято справу до свого провадження. 13 вересня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги повністю. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові Представник позивача [PERSON] судовому засіданні підтримав пояснення позивача. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора Стрільчук Л.М. позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиву на позов. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора Дикий О.В. підтримав пояснення представника відповідача [PERSON] . Представника відповідача Державного бюро розслідувань Рудак О.В. позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиву на позов. Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві Ковальова А.Г. позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 15 вересня 2014 року позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 21-33), 02 жовтня 2014 року подано заяву про повернення заяви від 15 вересня 2015 року (а.с.34-36, том 1). 03 жовтня 2014 року позивачем повторно подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 37-50, том 1). Згідно з інформацією Прокуратури міста Києва, Генеральної прокуратури України 10 жовтня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000001186 внесено відомості щодо можливих неправомірних дій старшого слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України [PERSON] при розслідування кримінальної справи № 02-39956, порушеної стосовно [PERSON] за ч.2 ст. 191 КК України (а.с.52,54-55,57,58, том 1). 01 грудня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва постанову старшого слідчого в ОВС першого СВ управління з розслідування особливо важливих справ ГСУ ГПУ Гронського В.В. від 22.02.2016 року про закриття кримінального провадження № 42014100000001186 від 10.10.2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України для проведення досудового розслідування. (а.с.103-104, том 1). 27 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 42014100000001186 від 10 жовтня 2014 року та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: зобов`язано уповноважених осіб Генеральної прокуратури України виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 42014100000001186 від 10 жовтня 2014 року (а.с.111-112, том 1). 17 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Київської області Сейка Д. В. від 28.05.2019 про закриття кримінального провадження № 42014100000001186 скасовано (а.с.77-8, том 11). Позивач просить про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено бездіяльність органів досудового розслідування та надмірну тривалість досудового розслідування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Офіса Генерального прокурора скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки 01 червні 2022 року відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014100000001186 слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві Братіновим І.І. прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Сам факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчить про реальне порушення його прав. Незгода позивача з прийнятими органами слідства процесуальними рішеннями, які були в подальшому оскаржені в передбаченому законом порядку, тобто наявність певних недоліків в процесуальній діяльності слідчих та прокурорів, само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди (а.с. 164-172, том 1). Позивач скористався правом відповіді на відзив представника відповідача Офіса Генерального прокурора, відповідно до якої зазначив, що в додатку до позову надані докази на підтвердження дій та бездіяльності слідчих органів прокуратури, які не розслідували кримінальне провадження більше 7 років (а.с. 227-231, том 1). Представник відповідача Державної казначейської служби України скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки не існує жодного судового рішення, яким би дії Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідування та їх структурних підрозділів були визнані незаконними. При цьому звернення позивача зі скаргами щодо бездіяльності вказаних органів до суду в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їм моральної шкоди (а.с. 187-192, том 1). Позивач скористався правом відповіді на відзив представника відповідача Державної казначейської служби України, відповідно до якої зазначив, що Державна казначейська служба України не є відповідачем як заподіювач шкоди, а є органом, який відповідно до законодавства здійснює списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду. Позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування, а це більш 7 років і те, що тим самим йому завдано моральну шкоду (а.с. 203-208, том 1). Представник відповідача Державного бюро розслідувань скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки не є належним відповідачем. Позивач підміняє в тексті позовної заяви дії слідчих Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, на дії посадових осіб ДБР під час досудового розслідування кримінального провадження, органом досудового розслідування якого відповідно до доручення про проведення досудового розслідування є Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Києві. Крім того, сам факт неодноразового скасування процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватися обвинувальним актом суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій (а.с.215-222, том 1). Позивач скористався правом відповіді на відзив представника відповідача Державного бюро розслідувань, відповідно до якої зазначив, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди зазначив бездіяльність органів досудового розслідування, надмірну тривалість(понад 7 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи в суді незаконно закрита 01 червня 2022 року (а.с.197-208, том 1). Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки всі дії відповідача вчинено в межах та строки відповідно до чинного законодавства (а.с.30-43, том 2). Позивач скористався правом відповіді на відзив представника відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, відповідно до якої зазначив, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди зазначив бездіяльність органів досудового розслідування, надмірну тривалість(понад 7 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи в суді незаконно закрито 01 червня 2022 року (а.с.48-54, том 2). Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, скористався процесуальним правом подачі заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням права та наслідками, які спричинило це порушення (а.с. 61-65, том 2). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, то, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17). Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом досліджено матеріали кримінального провадження № 42014100000001186 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 374, ч.2 ст.372, ч. 3 ст.371, ч. 1 ст. 366 КК України, за заявою позивача від 15 вересня 2014 року щодо неправомірних дій старшого слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України [PERSON] при розслідування кримінальної справи № 02-39956, порушеної стосовно [PERSON] за ч.2 ст. 191 КК України, та встановлено, що 01 червні 2022 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014100000001186 слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві Братіновим І.І. прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Оцінивши докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд вважає, що копіями матеріалів кримінального провадження не підтверджено заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників органів досудового розслідування, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди. Оскільки позивачем не доведено як факту заподіяння йому шкоди, так і наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників органів досудового розслідування та шкодою, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування, повністю.

Outcome: dismissed