Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, шляхом виселення. У поданому до суду позові вказувала на те, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . ЇЇ син, [PERSON] (син позивача) уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 23.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві.Після придбання квартири позивач надала дозвіл на проживання та реєстрацію відповідачці та третій особі, як сім`ї. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 13.11.2010 року. В подальшому були зареєстровані діти з моменту їх народження, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 17 травня 2021 року Подільським районним судом міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] , зареєстрований 23.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 937 - розірвано. Починаючи з 2020 року, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися власною квартирою, не має вільного доступу. [PERSON] не проживає в даній квартирі з моменту погіршення відносин, а саме з 2020 року. Відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, та була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . на підставі дозволу власника - позивача у справі. Відповідач навмисно не бажає звільняти квартиру, з яких мотивів не відомо, мирно вирішити дане питання не виявляється можливим. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила його задовольнити, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнають, вважають їх не обгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позовні вимоги. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є власником квартири, за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2010 року. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва станом на 21.07.2021 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 13.11.2010 року зареєстрована відповідачка. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2008 року , який був розірваний рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року. Окрім позивача, у спірній квартирі зареєстровані також її онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва станом на 21.07.2021 року Позивачка несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг у належній їй квартирі, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначає, також, про наявність у власності відповідача іншого нерухомого майна, що дозволяє йому в повному обсязі користуватись ним. Зокрема, вказане підтверджується Інформацією з державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідно до якого відповідачка є співласником 1\\1 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] , 05.02.2008 року, виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради. Зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженням позивача щодо того, що спірна квартира не є єдиним місцем для проживання відповідача. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Водночас, статтею 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Окрім того, відповідач не несе витрат по утриманню житла, порушує в квартирі нормальну атмосферу постійними сварками, чинить перешкоди в користуванні власнику житлом. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] після припинення шлюбних стосунків за рішенням суду з її сином [PERSON] , більше не є членом її сім`ї, а отже втратила право користування належним їй нерухомим майном, а саме житловою площею на праві сервітуту. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на той факт, що підставою для встановлення [PERSON] особистого сервітуту був факт реєстрації його шлюбу з [PERSON] та проживання разом однією родиною у квартирі позивача, а отже факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, зважаючи, що відповідач втратив статус члена сім`ї власника квартири. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач втратив право на користування чужим майном, а відтак право сервітуту підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Щодо заявленої вимоги щодо виселення, в цій частині суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки суду не надано будь-яких доказів проживання відповідача на цей час в спірній квартирі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.

Outcome: partial