Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної інспекції архітектури та містобудування України, [PERSON] про зобов`язання приватизувати квартиру, визнання прибудови самочинно збудованою, зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову, скасування права власності, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до ордеру № 11648 від 27 липня 1987 року позивачу та членам його сім`ї було надано право зайняття житлового приміщення площею 15.1 кв.м., яке складає із однієї кімнати в кв. [ADDRESS] . Позивач з 18 серпня 187 року зареєстрований в кв. [ADDRESS] . Рішенням Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 серпня 2022 року № 43-81/22 позивачу відмовлено в приватизації приміщень спільного заселення № 47 у буд. [ADDRESS] . У зв`язку з чим просить зобов`язати Сектор приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Дніпровської в м. Києві РДА приватизувати 52 % частини кв. [ADDRESS] [PERSON] , [INFO], враховуючи такі загальні параметри квартири: загальна площа 43,7 кв.м., житлова площа 29,2 кв.м., за аналогією приватизаційної справи [PERSON] від 18 лютого 1998 року; визнати прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м. самочинною, а реконструкцію квартири незаконною; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , знести незаконну прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м., привести квартиру (систему опалення, водопостачання, стіни, вікна, несучі конструкції, прибудинкову територію, тощо) до стану, що існував до самочинної прибудови та реконструкції; скасувати право власності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на самочинну прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03 листопада 2022 року, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 283 від 03 листопада 2022 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 48330292, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара Олександра Олександрівна; внести зміни у записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності до об`єкту нерухомого майна 982397680000, замінити у графі «опис об`єкта» загальну площу з 62,6 кв.м. на 43.7 кв.7 кв.м., житлову площу з 29.6 кв.м. на 29.2 кв.м. та стягнути з відповідачів судові витрати. 24 березня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 03 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач підтримав позовні вимог з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа [PERSON] визнав позовні вимоги. Підтримав пояснення позивача. Представник третьої особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представники третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Державної інспекції архітектури та містобудування України у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ордеру № 11648 від 27 липня 1987 року позивачу та членам його сім`ї було надано право зайняття житлового приміщення площею 15.1 кв.м., яке складає із однієї кімнати в кв. [ADDRESS] (а.с. 9). Позивач з 18 серпня 187 року зареєстрований в кв. [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 серпня 2022 року № 43-81/22 позивачу відмовлено в приватизації приміщень спільного заселення № 47 у буд. [ADDRESS] (а.с.11). Позивач просить визнати прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м. самочинною, а реконструкцію квартири незаконною. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що квартира є реконструйованою, прибудова знаходиться на земельній ділянці, яка не належала відповідачу [PERSON] та попереднім власникам, тобто здійснена з порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності. На підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 жовтня 2021 року щодо кв. [ADDRESS] (а.с. 12-13), копію технічного паспорту на в кв. [ADDRESS] станом на 12 листопада 2020 року (а.с. 14-15), копію довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про показники об`єкта нерухомого майна: кв. [ADDRESS] (а.с. 16), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 лютого 2022 року щодо кв. [ADDRESS] (а.с. 17-18), копію технічного паспорту на кв. [ADDRESS] станом на 27 травня 2008 року (а.с. 19-20). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в частині зобов`язання приватизувати квартиру, оскільки позивачу було відмовлено в приватизації квартири у зв`язку з розбіжностями в показниках загальної площі квартири. Різниця в показниках загальної площі квартири на підставі яких були зроблені розрахунки площі кімнати, що раніше приватизовувалась та оформлено свідоцтво про право власності на 48/100 частин квартири, унеможливлює правильність подальших розрахунків. Крім того, в довідці про показання об`єкта нерухомого майна, виданій Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомляється, що квартира реконструйована і документи, що надають право на виконання будівельних робіт до Бюро не надходили (а.с. 87-91). На підтвердження відзиву надано копію матеріалів приватизаційної справи від 18 лютого 1998 року (а.с. 92-95). Третя особа Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до яких зазначає, що Департамент не видавав документів, що надають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та не здійснював заходи державного архітектурно-будівельного контролю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 97-105). Треті особи Десята Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Державна інспекція архітектури та містобудування України, [PERSON] не скористалися процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх пояснень. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (реконструкція) об`єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц (провадження № 61-12893св18). Відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Згідно п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 підставою для проведення позапланової перевірки є, серед іншого, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340 на заміну Державній інспекції містобудування та Державній сервісній службі містобудування, що були утворені 13 березня 2020 р. замість Державної архітектурно-будівельної інспекції України, було утворено новий орган - Державна інспекція архітектури та містобудування України, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Згідно з п.п. 11, 13, 14 Порядку посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом, видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно п. 4 Положення про Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01 жовтня 2015 року № 978 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва (далі - Департамент) відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах міста Києва; розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб Департаменту; виявляє, реагує та запобігає фактам самочинного будівництва об`єктів на території міста Києва Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що прибудова у квартирі [ADDRESS] є самочинною та збудованою саме відповідачами за наявності їх вини. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання прибудови самочинно збудованою. Також позивач просить зобов`язати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , знести незаконну прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м., привести квартиру (систему опалення, водопостачання, стіни, вікна, несучі конструкції, прибудинкову територію, тощо) до стану, що існував до самочинної прибудови та реконструкції. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Отже, законодавцем визначено, що вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: 1) доведеності факту порушення прав; 2) це будівництво є самочинною забудовою. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)». У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 зроблено висновок, що «правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У справі, яка переглядається, судами встановлено, що об`єкт нерухомості збудований на земельній ділянці, що не була відведена у встановленому порядку для цієї мети. Разом із тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог особи, яка не є власником земельної ділянки, на якій зведено об`єкт нерухомості, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, не встановив, яким чином порушуються права зазначеної особи, хоча для правильного застосування статей 376, 386, 391 ЦК України встановлення цього факту є обов`язковим». Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» [Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria] (№46577/15) від 21.04.2016 р., вказав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: 1) власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; 2) власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; 3) самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (постанова Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц (провадження № 61-2011св19). Отже, існує певний алгоритм дій, при дотриманні якого правомірним чином може бути висунута вимога про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості. Заявник звернувся до суду з вимогами про знесення самовільно збудованої споруди, проте, у супереч нормам частини сьомої статті 376 ЦК України, просив вжити крайніх мір по усуненню порушень його прав. Натомість, першочергово повинна була бути заявлена вимога про проведення відповідної перебудови, а у випадку відмови від її проведення - знесення самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила, у зв`язку з чим заявлені вимоги є передчасними. Крім того, позивачем не надано доказів неможливості здійснення перебудови та про відмову відповідачів від її проведення. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] було вручено приписи контролюючих органів щодо усунення порушень та що остання притягалися до адміністративної відповідальності, тому підстави для її зобов`язання знести самочинну прибудову відсутні. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 та Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 199/13042/13-ц (провадження № 61-8733св18). Також позивач просить суд зобов`язати Сектор приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Дніпровської в м. Києві РДА приватизувати 52 % частини кв. [ADDRESS] [PERSON] , [INFO], враховуючи такі загальні параметри квартири: загальна площа 43,7 кв.м., житлова площа 29,2 кв.м., за аналогією приватизаційної справи [PERSON] від 18 лютого 1998 року. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Відповідно до п. 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, жилі приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства (п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудованих територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року). Згідно з п. 1.4.3 цих Правил до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Судом встановлено, що позивачу було відмовлено в приватизації квартири у зв`язку з розбіжностями в показниках загальної площі квартири. Різниця в показниках загальної площі квартири, на підставі яких були зроблені розрахунки площі кімнати, що раніше приватизовувалась та оформлено свідоцтво про право власності на 48/100 частин квартири, унеможливлює правильність подальших розрахунків. Ця обставина позивачем визнається та зазначена як підстава для задоволення позовних вимог. Отже, позивачем не доведено незаконність відмови відповідача в оформленні приватизації кімнати, тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про приватизацію кімнати не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить скасувати право власності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на самочинну прибудову у кв. [ADDRESS] , позначену у технічному паспорті КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2020 року як «кухня 3» площею 18,9 кв.м., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03 листопада 2022 року, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 283 від 03 листопада 2022 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 48330292, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара Олександра Олександрівна. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про загальну та житлову площу квартири з врахуванням самочинної прибудови, яка підлягає виправленню із зазначенням параметрів квартири до самочинної прибудови та реконструкції. На підтвердження позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 березня 2023 року щодо кв. [ADDRESS] (а.с. 21-22). За встановлених обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування права власності відповідача. Вимоги позивача про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є похідними від позовних вимог про позовних вимог про скасування права власності відповідача, тому задоволенню не підлягають. За встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю. Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed