Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини: [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 09 від 22 травня 2008 року [PERSON] , [INFO] , в графі «відомості про батька» вказати: «громадянин України [PERSON] , [INFO] »; - допустити негайне виконання судового рішення в частині внесення змін до актового запису про народження № 09 від 22.05.2008 року [PERSON] , [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позову Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах, ведуть спільне господарство, займаються вихованням спільної дитини, яка у них народились за час сумісного проживання однією сім`єю, а саме: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2008 року Володимирівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 09. Однак, у зв`язку з тим, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час здійснення реєстрації народження спільної з відповідачкою дитини [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану, відомості про батька дитини були зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері, а дані про батька дитини були записані за її вказівкою. Станом на теперішній час позивач бажає оформити батьківство щодо спільної з відповідачкою [PERSON] доньки, тому звернувся до суду з даною позовною заявою з метою поновлення та захисту його прав як батька неповнолітньої дитини. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. Просив суд розглядати справу у відсутність позивача, вимоги позову підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак надала до суду заяву в якій зазначила, що вона повністю визнає позовну заяву та обставини, на які посилається позивач, не заперечує проти задоволення вимог в повному обсязі, наслідки визнання позову їх відомі та зрозумілі. Просить справу розглядати без її участі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах, ведуть спільне господарство, займаються вихованням спільної дитини, яка у них народились за час сумісного проживання однією сім`єю, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2008 року Володимирівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 09. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2008 року Володимирівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] народилася [INFO] , про що 22.05.2008 року в книзі реєстрації актів про народження був зроблений актовий запис за № 09, в графі батько вказано - « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] ». Під час розгляду справи встановлено, що у зв`язку з тим, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час здійснення реєстрації народження відповідачкою [PERSON] дитини [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану, відомості про батька дитини [PERSON] були зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері, а дані про батька дитини були записані за її вказівкою, вказаний факт підтверджується витягом № 0015542028 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України сформованого від 02.07.2015 року. Тобто, прізвище зазначено відповідачки « [PERSON] », а по-батькові дитини « [PERSON] ». З матеріалів справи та пояснень відповідачки встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, біологічним батьком [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній позивач [PERSON] бажає оформити батьківство щодо спільної з відповідачкою дитини, тому він звернувся до суду з даною позовною заявою з метою поновлення прав як батька неповнолітньої дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Згідно вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved