Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, дітей, третьої особи 1. Виклад позиції позивача 27.06.2023 року Джуринська сільська рада як орган опіки та піклування звернулася до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] . Реєстрація народження дітей проведена відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. З довідки Джуринської сільської ради вбачається, що [PERSON] має зареєстроване у передбаченому законом порядку місце проживання в [ADDRESS] , але на теперішній час не проживає та її фактичне місце перебування та проживання невідоме. До Служби в справах дітей Джуринської сільської ради звернулася [PERSON] із заявою щодо тимчасового влаштування у свою сім`ю малолітніх онуків [PERSON] та [PERSON] , а також про позбавлення батьківських прав щодо вказаних дітей її доньки [PERSON] , зсилаючись на те, що остання покинула дітей приблизно два роки тому, мотивуючи свій від`їзд заробітками за межами с. Джурин. З того часу [PERSON] до дітей не приїздила, інколи присилала грошові кошти, а впродовж півроку матеріально дітей не забезпечує взагалі, в режимі телефонного зв`язку спілкується лише із своєю матір`ю, але не з дітьми. З характеристик дітей закладом освіти вбачається, що [PERSON] не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язків з класними керівниками дітей, не здійснює належного контролю за навчанням синів. Сімейним лікарем дітей повідомлено сільську раду про те, що [PERSON] та [PERSON] регулярно з`являються на огляди до лікаря, але в супроводі бабусі - [PERSON] , тоді як матір дітей здоров`ям останніх не піклується. Згідно з наказами начальника служби у справах дітей Джуринської сільської ради 02.06.2023 року за №№101-Д та 102-Д, [PERSON] та [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Фахівцями Центру надання соціальних послуг Джуринської сільської ради були здійснені заходи для встановлення контакту з матір`ю дітей - [PERSON] для надання її сім`ї послуги соціального супроводу для подолання та мінімізації складних життєвих обставин. Разом з тим, [PERSON] від співпраці з Центром відмовилася. Так, [PERSON] не звернулася ні до Центру надання соціальних послуг, ні до відділу праці, соціального захисту та охорони здоров`я Джуринської сільської ради для надання соціальних послуг, оскільки не зацікавлена у подоланні та мінімізації складних життєвих обставин, у налагодженні стосунків з дітьми. Під час обстеження органом опіки та піклування умов проживання дітей відповідача встановлено, що вихованням, навчанням, утриманням, лікуванням дітей займається бабуся [PERSON] . Викладене, на думку позивача, свідчить про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків відносно малолітніх дітей, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, а також можливість створення належних умов проживання та догляду за ними, не бажає змінювати свою поведінку. 05.06.2023 року Комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Джуринської сільської ради було визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. 15.06.2023 року виконком Джуринської сільської ради ухвалив рішення за №32, яким затвердив висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. При визначенні розміру аліментів позивач просить врахувати, що відповідач [PERSON] ніде не працює, разом з тим є працездатною особою і спроможна сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому у ч.2 ст.182 СК України. У судовому засіданні представник позивача - Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування Гуменна Г.В., що діє на підставі довіреності від 18.09.2023 року (а.с.59), позовні вимоги підтримала та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дітей не цікавиться, не може забезпечити синам належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача [PERSON] було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Джуринської сільської ради з метою вирішення питання про налагодження відносин з дітьми, на яке остання не прибула. Відповідач також проігнорувала пропозицію Центру надання соціальних послуг Джуринської сільської ради надати їй соціальну послугу для мінімізації складних життєвих обставин. Представник органу опіки та піклування вважає, що відповідач після звернення з цим позовом до суду не змінила свою поведінку на краще, не створила належні умови для виховання, утримання та лікування дітей, та не запропонувала шляхів вирішення питання щодо подальшого проживання дітей з нею, виховання та утримання синів. Також, Гуменна Г.В. зазначила, що повністю підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо її дітей на краще неможливо. Вважає, що малолітні [PERSON] та [PERSON] , маючи матір, фактично позбавлені материнського піклування та турботи, оскільки дітьми опікується лише бабуся дітей - [PERSON] . Батько малолітніх дітей у актових записах про їх народження записаний зі слів матері, тобто на підставі ст.135 СК України. 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування про позбавлення її батьківських прав на пропозицію суду, висловлену в ухвалі від 27.06.2023 року, - не подала. При цьому, відповідач [PERSON] в судові засідання не прибула повторно. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судові повістки відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 31.07.2023 року та на 19.09.2023 року, надсилалися судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, згідно з інформацією з Єдиного демографічного реєстру від 27.06.2023 року за №129574: [ADDRESS] (а.с.30). Вказана поштова кореспонденція - судові повісткі про виклик у судові засідання, призначені на 31.07.2023 року та на 19.09.2023 року, що надсилалися судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, отримані відповідачем (а.с.50, 56). Відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Крім того, відповідач повідомлялася про виклик у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, призначені на 31.07.2023 року та на 19.09.2023 року, розміщені на веб-сайті «Судова влада України» відповідно 11.07.2023 року та 31.07.2023 року (а.с.46, 55). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибула до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 27.06.2023 року, не подавала. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за її відсутності, суд вислухав думку представника позивача і постановив ухвалу про заочний розгляд справи та про продовження розгляду справи у відсутності відповідача. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] , оскільки її нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. 3. Виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - [PERSON] . У судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей останньої підтримала. [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її донькою та проживала разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] у належному їй будинку в [ADDRESS] , оскільки власного житла не мала. Понад два роки тому донька поїхала з дому та залишила своїх дітей на її утриманні, мотивуючи це необхідністю заробітків за межами Вінницької області. З того часу онуки [PERSON] та [PERSON] проживають з нею та знаходяться на її утриманні, оскільки їх матір впродовж двох років додому не приїздила жодного разу. Спочатку донька висилала на утримання дітей грошові кошти, зокрема, одного разу вислала 2500 грн., а іншого - 3000 грн. Після цього донька усунулася від утримання дітей взагалі. З дітьми відповідач також не бажає спілкуватися. Вона неодноразово телефонує до доньки, просить, аби остання повернулася до дітей, або порозмовляла з ними, але відповідач не бажає спілкування з дітьми та розмовляє інколи з меншим сином. Утриманням, вихованням, навчанням, повсякденним життям та здоров`ям дітей відповідач не займається. Вона займається належним утриманням, вихованням, навчанням, повсякденним життям дітей, піклується про їх здоров`я, цікавиться успіхами в навчанні, відвідує батьківські збори, шкільні свята. Їй достеменно не відомо, де на теперішній час знаходиться донька, зі слів останньої, в Київській області. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, так як обізнана про звернення органу опіки та піклування з цим позовом до суду, але не змінила свою поведінку щодо дітей. 4.Виклад думок дітей - [PERSON] та [PERSON] . Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року встановлено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд з метою з`ясування їх думки, вислухав дітей [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 19.09.2023 року. [PERSON] суду пояснив, що проживає з бабусею та своїм молодшим братом [PERSON] в [ADDRESS] . Їх матір [PERSON] не проживає з ними. Він не бачив матері впродовж останніх двох років, оскільки остання його не відвідує ні за місцем проживання, ні за місцем навчання. Крім того, матір не телефонує йому, не цікавиться його повсякденним життям, навчанням, успіхами у навчанні, проведенням дозвілля. Оскільки матір уникає спілкування з ним, не бажає приймати участь в його житті, то він не заперечує щодо позбавлення останньої батьківських прав. Наслідки позбавлення батьківських прав йому зрозумілі. [PERSON] суду пояснив, що проживає з бабусею та старшим братом [PERSON] в [ADDRESS] , в будинку бабусі. Їх матір [PERSON] не проживає з ними. Він не бачив матері тривалий час, оскільки остання не приїздить додому. Крім того, матір також не телефонує йому, але коли бабуся телефонує матері, то він просить дати йому телефон, щоб порозмовляти з нею. Він сумує з приводу того, що матір не цікавиться його життям, успіхами у навчанні. Не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав. Наслідки позбавлення батьківських прав йому зрозумілі. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. 1. 31.07.2023 року представник позивача Гуменна Г.В. подала до Шаргородського районного суду заяву про проведення судового засідання у справі у її відсутності (а.с.51). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала. 3. Третя особа [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 27.06.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] , - про позбавлення батьківських прав; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.07..2023 року; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов (а.с.31-32). 2. 11.07.2023 року закрито підготовче провадження у означеній справі та призначено судовий розгляд по суті; визначено дати двох судових засідань: 31.07.2023 року та 19.09.2023 року (а.с.41-42). 3. 31.07.2023 року судове засідання у означеній справі відкладено на 19.09.2023 року (а.с.52). 4. 19.09.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.63-64). 5. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного судового рішення у судовому засіданні - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, утримання, підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Установлено, що відповідач [PERSON] [INFO] народила сина : [PERSON] , а [INFO] народила сина: [PERSON] . Так, з Витягу від 25.05.2023 року за №00039833832 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 26.03.2010 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №09. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.12). Крім того, з Витягу від 25.05.2023 року за №00039834140 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 19.04.2012 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №13. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.13). Вказані обставини також підтверджуються свідоцтвами про народження дітей: [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6, 7). З довідок за №№528, 529 від 10.05.2023 року Джуринської сільської ради вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване у [ADDRESS] , як і її дітей [PERSON] та [PERSON] , у будинку, що належить матері відповідача - [PERSON] (а.с.9 та на звороті). Фактичне місце проживання відповідача [PERSON] на теперішній час не відоме, що вбачається з довідки Джуринської сільської ради від 10.05.2023 року за №530 (а.с.18). 02.06.2023 року Службою у справах дітей Джуринської сільської ради дітей відповідача - [PERSON] та [PERSON] взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків з виховання, згідно з наказами начальника Служби від 02.06.2023 року за №№101-Д, 102-Д (а.с.14, 15). З актів Джуринської сільської ради від 21.06.2023 року про обстеження умов проживання дітей відповідача вбачається, що відповідач за адресою зареєстрованого місця проживання у [ADDRESS] , відсутня, діти проживають у будинку бабусі [PERSON] з останньою. У будинку [PERSON] створені належні умови для проживання онуків, приготована їжа, наявний оптимальний запас продуктів. Кожна дитина має у будинку власне ліжкомісце, сезонний одяг (а.с.16, 17). Крім того, з вказаних актів вбачається, що утриманням, вихованням, навчанням дітей відповідача займається їх баба [PERSON] , тоді як матір дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню, навчанню, утриманню. З характеристик Джуринського ліцею від 11.05.2023 року за №№87, 88 на учня 6 класу [PERSON] та учня 5-Б класу [PERSON] вбачається, що діти навчаються у ліцеї з першого класу, працелюбні, володіють учбовим матеріалом на середньому та достатньому рівнях, але не в повну міру своїх сил, потребують контролю з боку дорослих, мають добрий загальний розвиток, виконують доручення вчителів. Навчанням та вихованням дітей займається бабуся [PERSON] . Матір дітей не відвідує батьківських зборів, не підтримує зв`язків з класними керівниками та вчителями, не контролює навчання дітей (а.с.19, 20). Також, судом встановлено, що здоров`ям дітей відповідача також опікується їх баба [PERSON] , котра водить їх на періодичні огляди до сімейного лікаря, виконує всі рекомендації лікаря, тоді як відповідач не займається здоров`ям дітей та їх лікуванням, що підтверджується довідками сімейного лікаря КНП «Шаргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02.06.2023 року (а.с.21, 22). З довідки-характеристики Джуринської сільської ради від 10.05.2023 року за №530 на [PERSON] вбачається, що відповідач за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе задовільно (а.с.18). Судом встановлено, що у період часу з 24.05.2023 року по 29.05.2023 року фахівцями комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Джуринської сільської ради проведено оцінку потреб [PERSON] , з якою проживають онуки [PERSON] та [PERSON] , в результаті якої встановлено, що діти перебувають у складних життєвих обставинах; матір дітей [PERSON] не проживає з дітьми, не виконує батьківських обов`язків, не проживає з дітьми, не цікавиться утриманням. Після постановки дітей на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, фахівці Центру здійснювали заходи для налагодження контакту з їх матір`ю [PERSON] з метою надання сім`ї послуги соціального супроводу для подолання та мінімізації складних життєвих обставин. Проте, [PERSON] не співпрацювала з фахівцями Центру, а також не звернулася ні до Центру, ні до Відділу праці, соціального захисту та охорони здоров`я Джуринської сільської ради для надання їй соціальних послуг (а.с.23). 05.06.2023 року Комісією з питань захисту прав дитини Джуринської сільської ради визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.24-26). Крім того, 05.06.2023 року Джуринською сільською радою як органом опіки та піклування ухвалено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно малолітніх дітей», який затверджено рішенням виконкому сільської ради 15.06.2023 року за №32 (а.с.27, 28). Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач вихованням дітей не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток, проживаючи окремо, не відвідує дітей, не цікавиться станом здоров`я, лікуванням та утриманням, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дітей, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (впродовж двох років) проживає окремо від своїх дітей, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до синів, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям, вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається матеріальним забезпеченням та лікуванням. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможна забезпечити дітям - [PERSON] та [PERSON] належного піклування, утримання, виховання, оскільки свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, створенню належних умов проживання та догляду за дітьми, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Допитані в судовому засіданні малолітні [PERSON] та [PERSON] підтримують рішення органу опіки та піклування звернутися з позовом до суду про позбавлення їх матері [PERSON] батьківських прав та вважають, що поведінка їх матері, яка уникає не тільки їх утримання, лікування, а й спілкування з ними, є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток синів, їх здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, навчання, утримання, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання, не спілкується з синами взагалі, оскільки проживає тривалий час окремо від них, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, так як не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на правових висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON] в частині вимог про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дітей аліментів на їх утримання. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] на їх утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей. При цьому суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Відповідно доч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства… Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). VІ. Висновки суду Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» та від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі №138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз статей 150, 155, 164 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, які полягають, зокрема, у обов`язку піклуватися про виховання, здоров`я дитини, її духовний, фізичний та моральний розвиток, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, третьої особи, дітей, дослідивши висновок Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із синами, не приймає участі в їх вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям, утриманням, навчанням, проживає окремо від дітей, що суперечить їх інтересам. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, а також проігнорувала виклики до суду, не навела доказів того, що вона зацікавлена у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує ухилятися від участі у вихованні, навчанні, спілкуванні, лікуванні, утриманні дітей, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до них. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити дітям життя, розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи, що неможливо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] передати на опікування іншим особам, слід передати їх на опікування Джуринській сільській раді як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом Джуринською сільською радою як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Так, підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved