Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

адвокат Струс Н.Я. в інтересах [PERSON] та [PERSON] , 28.11.2022 звернулися в суд з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрація Львівської області про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів №\~9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,\~9297 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, визнання недійсним Державного акта серія І-ЛВ №\~085947 на право приватної власності на землю від 15.01.2002 та скасування його державної реєстрації за №\~1212, визнання права по 1/2 частині землі (середньої земельної частки) площею 2,\~54 ум.кад.га., що на території Городоцької міської ради Львівської області, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ\~№\~145858 від 26.03.1997 за реєстровим №\~3331, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , який на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, проте спадкових прав не оформив після смерті [INFO] [PERSON] , який на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, проте спадкових прав не оформив після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , однак їм відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №\~085947 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий 15.01.2002, тобто після смерті останньої, а відтак земельна ділянка не входить до складу спадщини, інше. Просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.12.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 37). Представник позивачки [PERSON] та позивач [PERSON] у заявах від 16.12.2022 та від 13.09.2023 відповідно, позов підтримали, просили про розгляд справи за їх відсутності, у заяві від 13.09.2023 представник [PERSON] вимоги уточнила, просить визнати за позивачами право по 1/2\~частині землі\~(середньої\~земельної частки)\~площею 2,\~54\~ум.кад.га.,\~що на\~території Городоцької\~міської ради\~Львівської області,\~згідно Сертифікату\~на право\~приватної власності\~на землю\~(середню\~земельну частку)\~серія ЛВ\~№\~146294\~від 21.05.1997\~за реєстровим\~№\~3768 (а.с. 96, 97). Представник відповідача Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області Хома В.А. у письмових поясненнях від 31.12.2021 позов визнала, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 42, 43). Начальник Львівської районної військової адміністрації Львівської області Х.Замула, як представник третьої особи, у клопотанні від 30.03.2023 просила про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 159). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] , із копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] видно, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2-4, 9, 10). Як убачається із змісту позовної заяви, із копії спадкової справи №\~403/03 заведеної 02.10.2003 Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області, інших матеріалів справи [PERSON] при житті доглядав, займався побутовими справами та вів спільне господарство із [PERSON] та [PERSON] , 1920р.н., а після смерті [INFO] [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, успадкував належне йому за життя майно, в т.ч. й те, яке останній на підставі ст. 549 ЦК УРСР,\~вступивши в\~управління спадковим\~майном, успадкував після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 78-109). [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 7). Із довідки Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області №\~581 від 04.07.2019 убачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] значився зареєстрованим та проживав разом з тещею [PERSON] , сином [PERSON] , 1972р.н. та дочкою Гладкою (д.п. Мазур) Г.М., 1972р.н. на [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно Витягів зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №\~57186524 від 12.08.2019, №\~59281464 та №\~59281259 від 04.02.2023, довідки №\~382/02-14 від 10.12.2019, після смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. заведено спадкову справу №\~47/2019, спадкоємцями належного [PERSON] при житті майна є [PERSON] , 1972р.н. є [PERSON] , 1972р.н. (а.с. 11-14). Разом з цим, згідно Витягу з книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району Львівської області від 18.07.2023, [PERSON] , при житті, на підставі рішення Городоцької районної ради №\~70 від 21.03.1996 належало право на землю (середню земельну частку) площею 2,\~54 ум.кад.га, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 209). 14.10.2022 постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т., [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,\~92997 га, що на території Городоцької міської ради Львівської області, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №\~085947 виданий Городоцькою райдержадміністрацією Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] 15.01.2002, тобто після смерті спадкодавця (а.с. 103, 119). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Із матеріалів справи убачається, що 15.01.2002 головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , видано Державний акт серія [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 2,\~9297 га призначену для ведення товарного сількогосподарського виробництва, що на території Завидовицької сільської ради, на підставі розпорядження №\~9 від 11.01.2002, тобто майже як через два роки після смерті спадкодавця (а.с. 103 зворот). Державний акт серія І-ЛВ\~№\~085947 від 15.01.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №\~1212 (а.с. 103). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16\~Цивільного Кодексу\~України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року №\~7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15\~Цивільного процесуального\~Кодексу України (2004 року), статті 12\~Господарського процесуального\~кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний\~судом\~недійсним,\~є\~недійсним\~з моменту\~його вчинення. Отже, ураховуючи, що розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів №\~9 від 11.01.2002 і Державний акт серія І-ЛВ\~№085947 на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] від 15.01.2002, видані після смерті [PERSON] , а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в натурі у приватну власність [PERSON] землі (середньої земельної частки), що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області та Державний акт серія [NUMBER] на право приватної власності на землю, а також скасовує його державну реєстрацію за №\~1212. Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що 21.05.1997 на ім`я [PERSON] на підставі рішення Городоцької районної ради №\~70 від 21.03.1996, видано Сертифікат серія ЛВ\~№\~146294 на землю (середню земельну частку), що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на землю (середню земельну частку) за №\~3768 (а.с. 209). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд доходить висновку, що [PERSON] при житті набула право на землю (середню земельну частку) площею 2,\~54 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Городоцької міської ради Львівської області, згідно Сертифікату серія ЛВ\~№\~146294, а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, що спадщину після смерті [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР, в порядку спадкування за законом прийняв [PERSON] , а після смерті останнього, на підставі ст. 549 ЦК УРСР в порядку спадкування за заповітом - [PERSON] , є підстави до визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права по 1/2 частині землі (середньої земельної частки) згідно означеного Сертифікату, за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved