Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем 02.11.1972 року був зареєстрований шлюбі, від шлюбу мали двох дітей [PERSON] та [PERSON] 24.04.1992 року шлюб між сторонами було розірвано, однак відповідач продовжував проживати разом з позивачкою та їх спільними дітьми за адресою: [ADDRESS] . З 2004 року відповідач став проживати у відокремленій частині будинку, яку позивачка виділила для старшого сина. У 2019 році помер старший син [PERSON] , а у 2020 році молодший [PERSON] . Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали та бійки, застосовує до позивачки психологічне та фізичне насильство, про що позивачка неодноразово зверталась в правоохоронні органи з відповідними заявами. Крім того з 2002 року позивачка набула права спільної часткової власності на 41/100 майна за адресою: [ADDRESS] , який у 2003 році був перейменований в [ADDRESS] . У 2008 році на підставі договору про поділ майна позивачка набула права власності на житловий будинок, котельню, гараж, мостіння, теплицю, огорожу на ділянці 580 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивачка є єдиною особою, яка є власницею та зареєстрована за зазначено адресою. Виходячи з вищевикладеного позивачка звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.59). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.52,53), причини неявки не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, відзив на позов не подавав. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 листопада 1972 року про що було складено відповідний актовий запис №3376 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Від шлюбу [INFO] народився [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] . 24 квітня 1992 року рішенням Ленінського районного (міського) народного суду м.Одеси у справі №2-282 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). 02 серпня 2002 року [PERSON] набула права спільної часткової власності на 41/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий №4466. 16 липня 2003 року розпорядженням Суворовської районної адміністрації №868 від 16.07.2003 року на виконання рішення виконкому Одеської міської ради від 22.03.2001 №205 «Про найменування провулку без назви, який розташований у [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] (а.с.26) 22 січня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. зареєстрованого за №132 відповідно до якого спільна часткова власність на майно припинена та [PERSON] набула приватної власності на житловий будинок, житловою площею 57,9 кв.м., загальною площею 126,2 кв.м., та котельню, гараж, мостіння, теплицю, огорожу на земельній ділянці 580 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). В квітні 2019 року помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , про що 26.07.2020 року складено відповідний запис №7316 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.11). Відповідно до довідки №С1-66301-ф/л від 18.04.2023 року [PERSON] є власником будинку та єдиною хто зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). [PERSON] вчиняє по відношенню до [PERSON] домашнє насильство, що підтверджується талонами-повідомленнями про звернення позивача із заявами до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ м.Одеси, на підставі яких відповідач притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.14,15,17). [PERSON] страждає психічним розслідом в наслідок вживання алкоголю і перебуває під наглядом психіатра з діагнозом F079, що підтверджується довідкою від 18.09.2023 року КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР (а.с.56) та виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого №678 виданого КНП «Одеська обласна лікарня №2» Одеської обласної ради» (а.с.58). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст.321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В силу ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення . Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку. Власник житла має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, про що йдеться в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц. Відповідно до ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду в постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17; Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення є пропорційними переслідуваній меті та підлягають задоволенню, з огляду на те, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, право власності на спірний будинок позивачка набула уже після розірвання шлюбу з відповідачем та [PERSON] страждає психічним розладом внаслідок вживання алкоголю, що унеможливлює спільне проживання сторін. Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави 1073, 00 гривень судового збору.

Outcome: approved