Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємицею за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] . Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] . Позивач звернулася до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, проте постановою №130/02-31 від 18.05.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно. Позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , через неможливість оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист своїх майнових прав. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 13.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Витребувано матеріали спадкової справи №16/2023 щодо майна померлої [PERSON] 18.07.2023 на адресу суду надійшла копія матеріалів спадкової справи №16/2023 [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 07.08.2023 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача подав до суду клопотання про проведення засідання за його відсутності. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п. 22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1051. Відповідно до складеного заповіту 28.12.1998, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було, із чого б воно не складалось взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона має право за законом заповіла [PERSON] . Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який був виготовлений станом на 27.05.2022, житловий будинок був збудований у 1972 році. Довідкою від 27.05.2022 за №508, яка видана КП «Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що станом на 31.12.2012, згідно наявних даних паперових носіїв, право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не зареєстрований. Відповідно до витягу з погосподарської книги від 11.05.2023 за № 77, виданого Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, померла [PERSON] мала житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; погосподарська книга №9; особовий рахунок [NUMBER] за 2016-2023, відкритий на [PERSON] , яка була головою домогосподарства. Позивач 18.05.2023 звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинського О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , 1935 р.н., яка померла [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинського О.М. від 18.05.2023 за №130/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , 1935 р.н., у зв`язку з тим, що документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відсутній. Аналізуючи наведені нормативні акти, слід дійти висновку, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинки На час завершення будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] , а це 1972 рік, чинним законодавством не передбачалося, що особа набуває права власності на будинок після державної реєстрації такого права. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON] , що як наслідок до позивача переходять всі майнові та окремі особисті немайнові права та обов`язки спадкодавця, при цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується у разі існування перешкод для оформлення спадкових прав та враховуючи відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved