Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 86,5 кв.м. (житлова площа 50,1 кв.м.), що розташована у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35535609. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 09 листопада 1995 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року у справі № 607/6466/23 шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя сторонами було набуте нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 86,5 кв.м. (житлова площа 50,1 кв.м.), що розташована у [ADDRESS] . Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже належить до розподілу по 1/2 частці квартири кожному з сторін. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. 19 вересня 2023 року представником відповідача - адвокатом Яненко О.Ю. подано відзив на позов, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі. Ухвалою судді від 05 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому. Відповідач повідомлялася про час та місце судового розгляду у встановленому порядку, в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши відзив на позов, згідно якого позов визнає. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 1995 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2023 року у справі № 607/6466/23. Згідно довідки № 595/45 від 03 серпня 2001 року, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] », про що 03 серпня 2001 року зроблено актовий запис № 355. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 333530258 від 25 травня 2023 року, трикімнатна квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2011 року виконкомом Тернопільської міської ради. Тобто, дане майно набуте відповідачем у власність під-час спільного подружнього життя з [PERSON] . Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, судом встановлено, що спірна трикімнатна квартира, загальною площею 86,5 кв.м. (житлова площа 50,1 кв.м.), що розташована у [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними - по 1/2 частини. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 86,5 кв.м. (житлова площа 50,1 кв.м.), що розташована у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35535609, як на частку майна, нажитого подружжям за час шлюбу. Щодо судового збору. Вимогами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача - [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 4 768,55 гривень судового збору, а також позивачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 4 768,55 гривень, сплаченого ним при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved