Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

04.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, якою просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: Одеська область, Фрунзівськи район, с. Н. Зарицька, на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань не менше 100 метрів до місця проживання [PERSON] , дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням: перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. А також, заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги заявник мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 10.09.2006 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З [PERSON] заявник не проживає однією сім`єю з 2010 року. У 2013 року шлюб було розірвано та на даний час заявниця разом із дітьми проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] під приводом побачення з дітьми приходить в будинок заявниці де вона спільно проживає з дітьми та постійно влаштовує сварки, висловлюється грубою нецензурною лайкою, погрожує заявниці та дітям, шарпає дітей, завдаючи їм морального та фізичного болю, хапається за ножа. Від поведінки [PERSON] діти постійно налякані, бояться щоб він не прийшов та не вчинив сварку чи побої. Така поведінка з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин, втім він все рівно не залишає в спокою заявницю, весь час її переслідує та погрожує їй. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області [PERSON] неодноразово визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, заявник та її діти є особами, які зазнали домашнього насильства. В подальшому насильство не припиняється і для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від подальшого вчинення домашнього насильства щодо неї та її дітей необхідно визначити [PERSON] вищевказані тимчасові обмеження його прав. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник заявника надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою заяву про видачу обмежувального припису підтримує та просить її задовольнити. Зацікавлена особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за допомогою телефонограми, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.09.2006 року, виданого виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 07. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.02.2008 року, виданого виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають, окремо. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 11.08.2023 року, наданої головою товариства садоводів № 14, до складу сім`ї [PERSON] , входять донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, а саме 05.02.2018 року [PERSON] знаходячись за місцем мешкання вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною, висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, а саме 30.03.2021 року [PERSON] знаходячись за місцем мешкання вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON] , висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 10.07.2023 року інспектором СД ДН ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області відносно [PERSON] було складено терміновий заборонений припис серії АА № 229982 та зобов`язано залишити місце проживання (перебування) потерпілої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, а саме 12.07.2023 року біля 18:00 год. [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА № 229982 від 10.07.2023 року, а саме прийшов до місця проживання [PERSON] та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці та її дітей, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву користування житлом кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис. Обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, судом на час розгляду не встановлено. Аналіз вищезазначених норм національного права та обставин справи дає підстави для висновку про те, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч.2 ст.350-8 цього Кодексу про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved