Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

20.06.2023 року представник [PERSON] через засоби поштового зв`язку звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить постановити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. Вимоги заяви мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2023 року задоволено первісний позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою в сумі 6100 євро, а у задоволенні зустрічного позову про визнання договору недійсним відмовлено. Представник вказує, що відшкодуванню підлягають не лише вже фактично понесені стороною витрати на правничу допомогу, а й витрати, які будуть сплачені стороною в майбутньому. 25.01.2021 року між АО «Фіделіс» та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги з приводу представлення клієнта у справі пов`язаній із стягненням з [PERSON] боргу в сумі 6100 євро за розпискою від 23.09.2020 року. Цим же договором встановлено, що гонорар АО за надання правової допомоги, передбаченої умовами договору становить 20000,00 грн., оплата якого здійснюється протягом 30 банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг, а акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами протягом 5 робочих днів із дня ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. Виконуючі умови договору, адвокат Яковенко А.О. підготував та подав до суду позовну заяву, підготував відзив на зустрічний позов та взяв участь в судових засіданнях, і після ухвалення у справі рішення, 19.06.2023 року між АО та [PERSON] був підписаний акт приймання-передачі адвокатських послуг. Отже, в результаті розгляду справи [PERSON] понесе в майбутньому судові витрати в розмірі 20000,00 грн. за надану адвокатським об`єднанням правничу допомогу. Представник зазначає, що враховуючи те, що на момент закінчення судових дебатів у справі строк оплати за договором не настав, представник [PERSON] в судовому засіданні зробив усну заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть надані додатково, у строки, передбачені ЦПК України. 14.09.2023 року та 18.09.2023 року до суду надійшли пояснення [PERSON] з приводу поданої заяви про ухвалення у справі додаткового рішення, в яких [PERSON] просить урахувати викладену в поясненнях інформацію та зазначає, що не погоджується із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення, вважає, що представник [PERSON] надав суду необґрунтований розрахунок судових витрат, адже опис вказаних робіт не містить зазначення вартості кожного окремого виду роботи. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, представником [PERSON] не надано жодного допустимого доказу фактичного понесення витрат, як-то офіційні чеки здійснення оплати послуг адвоката. Посилаючись на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 року в справі №911/1563/18 та від 24.12.2019 року в справі №926/1795/18, [PERSON] зазначає, що вказані у заяві судові витрати є значно завищеними, не обґрунтованими та неспівмірними з фактично наданими послугами. Вивчення доказів адвокат повинен був здійснити в межах надання консультації та до укладення договору про надання правової допомоги. [PERSON] просить суд урахувати, що вона є малозабезпеченою особою, пенсіонеркою (не отримує додаткових доходів, окрім пенсії), потребує невідкладного дороговартісного лікування та перебування у клініці, у зв`язку із цим стягнення витрат на правничу допомогу поставить її у вкрай складне та скрутне становище. Також [PERSON] зазначає, що під час розгляду справи вона не зловживала своїми правами, з повагою відносилась до учасників справи та суду, не здійснювала жодних заходів для затягування судового процесу, а її зустрічний позов не мав явних ознак безпідставності, тому суд з урахуванням принципів верховенства права та законних очікувань має підстави для відмови у задоволенні заяви або зменшення судових витрат. В судовому засіданні представник [PERSON] заперечує проти задоволення заяви та зазначив, що предмет первісного позову не є складним, такий позов міг скласти навіть студент юридичного факультету, крім того, відсутні докази фактичної сплати [PERSON] витрат на правничу допомогу. У справі було проведено лише кілька повноцінних засідань. Також, представник не надав розрахунку виконаних робіт, їх вартості та витраченого часу. Заявлена до стягнення сума є завеликою і суд повинен також врахувати похилий вік [PERSON] та її стан здоров`я. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є людиною похилого віку, народилась у 1938 році, пенсіонерка, не має інших доходів окрім пенсії. На теперішній час проживає в орендованій квартирі, тому вимушена сплачувати орендні платежі, а також комунальні послуги. Також зазначає, що має незадовільний стан здоров`я, потрапила до лікарні і саме тому судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення було відкладене. Вказує, що потребує постійного лікування і купівлі ліків, тому суд має взяти до уваги всі її посилання. Сума до стягнення заявлена дуже велика і має бути зменшена або повістю знята. Просить відмовити у задоволенні заяви. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши заяву представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та додатки до неї, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2023 року задоволено первісний позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 23.09.2020 року в сумі 6100 євро, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним відмовлено. У мотивувальній частині рішення зафіксовано, що представник [PERSON] в судовому засіданні заявив, що протягом 5 днів від дня ухвалення у справі рішення ним будуть подані до суду докази понесення судових витрат згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу надійшла була подана до суду через засоби поштового зв`язку 20.06.2023 року. Отже, представником [PERSON] дотриманий встановлений законом процесуальний строк для подання доказів понесення судових витрат. Також представником [PERSON] дотримано положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України, оскільки в матеріалах заяви наявні докази надсилання відповідної заяви з додатками [PERSON] . Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. До часу надходження заяви про ухвалення додаткового рішення, у справі містився оригінал ордеру серії КС №844211 виданий АО «Фіделіс» 27.01.2021 року на представлення інтересів [PERSON] адвокатом Яковенко А.О. на підставі договору від 25.01.2021 року, та копія свідоцтва про право на зайняття [PERSON] адвокатською діяльністю. Разом із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення представник [PERSON] надав суду: - копію договору про надання правової допомоги від 25.01.2021 року, укладеного між АО «ФІДЕЛІС» та [PERSON] згідно умов якого: п. 2.1. АО, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги, пов`язаної із представництвом клієнта у справі, пов`язаній із стягненням з [PERSON] боргу в сумі 6100 євро за розпискою від 23.09.2020 року; п. 4.1. Гонорар АО за надання правової допомоги, передбаченої умовами даного договору становить 20000,00 грн. без ПДВ; п. 4.2. Сплата гонорару здійснюється протягом 30 банківських днів із дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг; п. 4.3. Акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами протягом 5 робочих днів із дня ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи; - копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 19.06.2023 року згідно якого: 1. АО надало клієнту наступну правову допомогу (дослідження матеріалів позовної заяви та підготовка правової позиції у справі; підготовка позовної заяви та подача її до суду; підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву, відправка копії відзиву сторонам у справі, подача відзиву до суду; участь у судових засіданнях); 2. Загальна вартість послуг за цим актом, відповідно до п. 4.1. договору складає 20000,00 грн.; 3. За характером, обсягом, строками і якістю наданих послуг у клієнта претензій до АО немає. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] та її представника на те, що у матеріалах справи відсутні докази фактичної оплати [PERSON] витрат на правничу допомогу, оскільки цивільне процесуальне законодавство передбачає стягнення не тільки тих витрат які вже понесені, а й тих, які мають бути сплачені і саме такою є усталена практика Верховного Суду. Стороною [PERSON] у належний спосіб доведено розмір витрат в сумі 20000,00 грн. з урахуванням наявності в матеріалах справи ордеру, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договору про надання правової допомоги та ату приймання-передачі виконаних робіт. Поряд із цим, ураховуючи наявність заперечень сторони [PERSON] щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, вивчивши матеріали справи та встановивши додаткові обставини, які мають вплив на вирішення питання про стягнення судових витрат, суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення судових витрат [PERSON] до 3000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тобто, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial