Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідачів, третіх осіб. Процесуальні дії. Позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, та свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19.06.2015 [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , потім подружні стосунки між ними були припинені і шлюб розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.05.2017 по цивільній справі №592/3818/17, яке набрало законної сили. Під час шлюбу відповідачка народила сина [PERSON] , [INFO] , батьками якого є позивач та відповідачка. Оскільки після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати разом з матір`ю, то рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 по цивільній справі №592/5439/16-ц з позивача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову - 07.06.2016. Виконавчий лист знаходиться на виконанні в Ковпаківському відділі державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Малолітній син [PERSON] є дитиною з інвалідністю і має право на одержання державної соціальної допомоги відповідно до вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Оскільки малолітній син проживав разом з матір`ю - відповідачкою по справі, то саме вона, як його законний представник, отримувала і отримує вказану соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. З виданої довідки Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради вбачається, що розмір державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю з дитинства до 18 років з надбавкою на догляд складає: з 01.11.2022 - 2790.90 грн., з 01.12.2022 і по теперішній час - 2881.60 грн. В зв`язку з тим, що відповідачка створила іншу сім`ю та [INFO] народила доньку від другого чоловіка, з яким у малолітнього [PERSON] не склалися відносини і від якого дитина зазнала фізичного насильства, тому він попросив матір дозволити йому жити постійно з батьком - позивачем по справі. Починаючи з 01.11.2022 і до теперішнього часу, малолітній син [PERSON] проживає постійно з батьком [PERSON] та його дружиною за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним начальником відділу управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 23.11.2022. Рішенням Ковпаківського райсуду м.Суми від 30.05.2023 р. по цивільній справі №592/3973/22 позовні вимоги [PERSON] були задоволені і суд визначив місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] , а провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини було закрито. З довідки про реєстрацію місця проживання дитини, виданої управлінням « ЦНАП у м. Суми» СМР, вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 28.12.2015 р. зареєстрований за місцем реєстрації та проживання його батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Але, не дивлячись на те, що дитина постійно проживає з батьком та знаходиться на його утриманні та вихованні, мати дитини продовжує отримувати аліменти на дитину, які стягнуті з . позивача на її користь рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 по цивільній справі №592/5439/16-ц. Домовитися з нею про припинення стягнення аліментів на дитину позивач не зміг, тому змушений звертатися до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів на дитину. Тому просить ухвалити рішення, яким: - припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, які були стягнуті рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 по цивільній справі №592/5439/16-ц; - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] 31709,12 грн. грошових коштів, безпідставно отриманих в якості аліментів на малолітню дитину [PERSON] , 2015 року народження; - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] 22\~962,10 грн. грошових коштів, безпідставно отриманих в якості державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю з дитинства віком до 18 років, яка призначена малолітній дитині [PERSON] , 2015 року народження. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. 25.08.2023\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву представника\~відповідача [PERSON] ,\~відповідно до\~якого,\~останні й\~зазначив,\~що відповідачка визнає\~ту обставину,\~що на\~даний час\~малолітній син\~ [PERSON] проживає\~разом з\~позивачем. Враховуючи ту обставину, що з моменту ухвалення рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 у справі №592/5439/16-ц змінилась істотна обставина, а саме те, що дитина почала проживати окремо від отримувача аліментів - відповідачки та наразі проживає з батьком - позивачем по справі, що є підставою для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, а тому позовна вимога в цій частині визнається відповідачкою. Щодо стягнення безпідставно отриманих коштів. Звертаючись до суду представником позивача - [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 31709,12 грн., як безпідставно отримані в якості аліментів на малолітню дитину [PERSON] обґрунтовуючи тим, що у період з 01.11.2022 по 31.05.2023 включно, дитина не проживала разом з отримувачем аліментів - відповідачкою, а тому вважає, що вказана сума коштів підлягає поверненню позивачу так як отримана нею без достатніх правових підстав. Відповідачка проти задоволення даної позовної вимоги заперечує в повному обсязі з огляду на наступне. По-перше, позивачем не підтверджено та не доведено належними, допустимими доказами того, що починаючи з 01.11.2022 малолітній син проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. По-друге, вважають, що у змісті позовної заяви представником позивача проведено помилковий розрахунок отриманих відповідачем сум оскільки, в ході складання довідки розрахунку зі сплати аліментів державним виконавцем невірно зазначено загальну суму заборгованості по аліментам станом на 31.05.2023, включно, що в подальшому вплинуло на кінцевий розмір заборгованості після вирахування сплачених коштів. Так, як вбачається із наданої довідки, сукупний розмір заборгованості станом на 31.05.2023, включно зазначено 21636,28 грн. В той час за підрахунком представника відповідача, розмір заборгованості на вказану дату становить 33451,35 грн. Таким чином, розмір сплачених аліментів за період з 01.11.2022 по 31.05.2023 за мінусом заборгованості за період з 09.09.2021 по 31.10.2022, включно (33412,95 грн.) становить 19894,05 грн. Вказане спростовує доводи представника позивача про отримання відповідачем грошових коштів за вказаний період в розмірі 31709,12 грн. Крім цього існує несплачена заборгованість зі сплати аліментів згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у справі №592/5439/16-ц, що набрало законної сили. По-третє, з посиланням на ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, зважаючи на те, що грошові кошти у період з 01.11.2022 по 30.06.2023 були сплачені як аліменти на утримання дитини на виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 у справі №592/5439/16-ц, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх стягувачем, відсутні правові підстави для стягнення їх з відповідачки на користь позивача як безпідставно набутих. Фактично позовні вимоги про стягнення сплачених аліментів та державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю на підставі ст. 1212 ЦК України зводяться до повороту виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів позивачем не доведено, як і обставин про стягненої допомоги оскільки позивач не є її надавачем, а тому зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягає. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно отриманих коштів з підстав зазначених у відзиві. При цьому зазначивши, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів відповідачкою визнаються. Фактичні обставини,\~встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Частинами 1, 2, 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що сторони з 19.06.2015 перебували у шлюбі, мають сина [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства, у зв`язку з встановленим діагнозом: аномалія [PERSON] , тип «В». Відкрита артеріальна протока. Відкрите овальне вікно. Початкова легенева гіпертензія. Отримує соціальну допомогу по інвалідності. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2016 у справі № 592/5439/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів вирішено стягувати з [PERSON] ( [INFO] , уродженця м. Суми, ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] \~до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 07 червня 2016 року та аліменти сплачувати його матері [PERSON] . Стягувати з [PERSON] ( [INFO] , уродженця м. Суми, ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дружини [PERSON] ( [INFO] , уродженки м. Суми) до досягнення сином [PERSON] , [INFO] \~шести років, тобто по [INFO] , починаючи стягнення з 07 червня 2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення набрало законної сили 02.08.2016. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.05.2017 у справі № 592/3818/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - шлюб, зареєстрований 19 червня 2015 року Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 333 розірвано. Рішення набрало законної сили 16.05.2017. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.05.2023 у справі № 592/3973/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). Рішення набрало законної сили 30.06.2023. Даним розглядом також встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету СМР № 347 від 26.08.2022 визначено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у формі систематичних побачень та спілкування з дитиною, а саме: - у період літніх канікул, щотижня з ранку понеділка до вечора середи; - у період навчання дитини в закладі освіти, щотижня з 13:00 год. п`ятниці до 17:00 год. неділі; побачення та спілкування з дитиною проводити з урахуванням бажання та стану здоров`я останньої, інших обставин, що мають істотне значення. Станом на 20.02.2023, [PERSON] , [INFO] , є учнем 1-В класу Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 м. Суми та проживає у будинку [ADDRESS] , що на праві приватної власності належить [PERSON] (батьку нинішньої дружини [PERSON] [PERSON] ). Щодо позовних вимог про звільнення від сплати аліментів. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Отже, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 червня 2022року (справа №596/826/21-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Зібрані докази вказують на те, що малолітній син сторін, проживає разом із батьком , який здійснює його виховання та утримання. Водночас із позивача на користь матері дитини, продовжують стягуватися аліменти на підставі судового рішення. Факт проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком визнається відповідачкою. Щодо стягнення безпідставно отриманих аліментних платежів та соціальної допомоги. Статтею 79 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аліменти на дитину це визначений законом обов`язок батьків утримувати дитину, яка потребує такого утримання (матеріальної допомоги). Сплата аліментів на дитину здійснюється як за згодою платника аліментів, так і за рішенням суду. Дитина є власником одержаних аліментів, при цьому той із батьків або законний представник, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається ними виключно на потреби дитини. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття стягувачем майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання рішення суду не вважається безпідставним. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зокрема, не підлягають поверненню аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування. Водночас названа норма встановлює два виключення із загального правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Із матеріалів справи слідує, що з позивача на користь відповідачки за виконавчим листом утримувались аліменти на дитину. Водночас у справі відсутні дані про те, що здійснення вказаних платежів є результатом рахункової помилки чи недобросовісності набувача коштів. Оскільки [PERSON] отримала аліменти за судовим рішенням за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, то ці кошти не можуть бути витребувані у неї. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Щодо цільового використання відповідачем одержаних від позивача на утримання сина аліментів за спірний період, то суд звертає увагу, що позивач, як платник аліментів, не позбавлений можливості в порядку ст. 186 СК України звернутися до органу опіки та піклування з приводу здійснення контролю за цільовим використанням одержаних відповідачем аліментів. Крім того, обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів позивачем не доведено, як і обставин про стягненої соціальної допомоги оскільки позивач не є її надавачем, а тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином,\~задоволенню підлягає\~лише вимога\~позивача про припинення стягнення аліментів, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010). Щодо розподілу судових витрат. Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Outcome: partial