Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначив, що 10 січня 2023 року ним було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири. Позивач зазначає, що після того як він став власником квартири, йому стало відомо, що на особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 27\~547,34 грн. та 320,76 грн. за абонентське обслуговування. 20 січня 2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виключення з особового рахунку № [NUMBER] заборгованості попередніх власників, яка виникла до 10 січня 2023 року, однак йому було відмовлено відповіддю від 01.02.2023 року №118/0109/154. Позивач зазначає, що він фактично не отримував від відповідача послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по даній квартирі, не був споживачем послуг. З урахуванням викладеного позивач просить суд зобов`язати Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників квартири за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та за абонентське обслуговування, що виникла до 10 січня 2023 року. Представник відповідача Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Станом на 01.01.2023 року заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] становить 27\~547,34 грн.. Представник відповідача зазначає, що КП ДОР «Аульський водовід» не вважає власника квартири [PERSON] своїм боржником по сплаті заборгованості попередніх власників квартири за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Чинним законодавством не передбачено списання заборгованості за спожиті послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, про що свідчить лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України «Щодо проблеми погашення заборгованості населення за спожиті житлово-комунальні послуги» від 17.05.2007 року №12/1-64, тому відповідна заборгованість, що виникла з вини попередніх власників квартири, правомірно рахується за особовим рахунком. Особовий рахунок на квартиру є внутрішнім первинним бухгалтерським документом КП ДОР «Аульський водовід» і [PERSON] не може втручатися в господарську діяльність КП ДОР «Аульський водовід», примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку. Відповідно до діючої облікової політики підприємства, КП КМР «Аульський водовід» веде облік наданих послуг та здійснення оплати по особовим рахункам, які відкриті за кожною адресою, а не власником. Тобто особовий рахунок прив`язаний до конкретної адреси, а не власника квартири, тому відкрити новий особовий рахунок не є можливим. Представник відповідача зазначив, що зобов`язання КП ДОР «Аульський водовід» щодо виключення заборгованості за оплату послуг з водопостачання та водовідведення з особового рахунку не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Пред`явлення позову про зобов`язання виключення із особового рахунку заборгованості за надані послуги на квартиру, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» Голенко Ю.Л. позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А., зареєстрований в реєстрі за №41 (а.с.4). Згідно із витягом №319871577 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2023 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 10.01.2023 року (а.с.5). Згідно довідки №02 від 16 січня 2023 року, виданої Кам`янським водопровідно-каналізаційним господарством КП ДОР «Аульський водовід», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , є заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 27547,34 грн., плата за абонентське обслуговування в сумі 320,76 грн. перед Кам`янським водопровідно-каналізаційним господарством КП ДОР «Аульський водовід» станом на 01 січня 2023 р. (а.с.9). 20 січня 2023 року [PERSON] звернувся до керівника КП ДОР «Аульський водовід» з заявою про виключення з особового рахунку № [NUMBER] заборгованості попередніх власників, яка виникла до 10 січня 2023 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до листа Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» від 01.02.2023 року №118/0109/154 вбачається, що станом на 01.01.2023 року заборгованість за адресою [ADDRESS] складає: за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення 27\~547,34 грн. та абонентське обслуговування у сумі 320,76 грн.. Також, в листі зазначено, що чинним законодавством не передбачено списання заборгованості за спожиті послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та не передбачено закриття особового рахунку, відкритого за відповідною адресою виконавцем послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, та відкриття нового рахунку у разі зміни власника (а.с.7). Також в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія заяви від продавця [PERSON] про відсутність заборгованості за комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] , яка надана при укладанні договору купівлі-продажу даної квартири від 10 січня 2023 року за реєстровим номером №41 (а.с.34-35, 38-39). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Договір купівлі-продажу квартири, підписаний між [PERSON] та [PERSON] 10 січня 2023 року, згідно з яким позивач став власником квартири за адресою: [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). [PERSON] не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з надання централізованого водопостачання та водовідведення попередніх власників вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників квартири за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та за абонентське обслуговування, що виникла до 10 січня 2023 року, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 10 січня 2023 року. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21), від 15 березня 2023 року у справі №176/552/22 (провадження № 61-12657 св22). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: approved