Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду (збитки) в розмірі 8000 грн.; кошти, на виконання п.4.3. Договору оренди приміщення (квартири) від 22 листопада 2022 року в сумі 6289, 00 грн.; моральну (немайнову) шкоду, в розмірі 30 000, 00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 22 листопада 2022 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди приміщення (квартири), згідно якого позивач передала у тимчасове користування належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для проживання орендаря та членів його родини. 30 січня 2023 року, відповідач покинула орендовану квартиру без попереднього повідомлення позивача, як власниці. Нею було виявлено ряд пошкоджень належного їй майна, яке знаходилося у квартирі, яким користувалася орендар, і яке до здачі квартири в оренду не було пошкоджене і було в належному стані. Зокрема, серед іншого майна було виявлено телевізор, який знаходився у квартирі і який виявився побитим, карниз вирваний із стіни, а саме приміщення квартири було в жахливому антисанітарному стані. Крім того, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, не здійснювала оплату за надані комунальні послуги, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 6 289,00 грн. Також вважає, що окрім майнової шкоди, відповідачем завдано їй і немайнові втрати, спричинені моральними ьа фізичними стражданнями, які позначили зміни у її житті: щоденні думки, спогади про наслідки психотравмуючої події, насторога, потреба в уникненні аналогічних обставин, тривога, почуття образи, обурення, приниження гідності. Ухвалою суду від 07 червня 2023 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Відповідно до вимог ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвала суду від 07 червня 2023 року разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів, відповідно до вимог ст. 190 ЦПК України, були направлені на адресу відповідача, за якою остання згідно з відповіддю № 102877 від 07.06.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрована, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення. Також 26 липня 2023 року до суду повернулася не врученою судова повістка для відповідача на 12.09.2023 року з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказані причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу 12 січня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. 22 листопада 2022 року між [PERSON] , як фізичною особою - підприємцем (Орендодавець), та фізичною особою [PERSON] (Орендар), було укладено договір оренди приміщення (квартири), згідно якого позивач передала у тимчасове користування належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для проживання орендаря та членів його родини. Згідно 3.1.5 вищевказаного договору, орендар зобов?язується компенсувати вартість ремонту (при пошкодженні приміщення з вини орендаря), компенсувати вартість побутової техніки (при пошкодженні власноруч ((з вини орендаря)) та компенсувати вартість меблів (при пошкодженні з вини орендаря). Пунктом 3.2 Договору визначено, що орендар несе повну матеріальну відповідальність за майно, що передано йому згідно акту прийому-передачі приміщення, яке орендується. Строк оренди визначається з 22 листопада 2022 року по 22 березня 2023 року - 4 місяці, про що зазначено в п.7.2 вищевказаного договору. В розділі 9 вищевказаного договору зазначено, що квартира повністю укомплектована меблями та технікою, а саме: холодильник, пральна машина, телевізор, мікрохвильова, газова колонка. З позову вбачається, що 30 січня 2023 року, орендар [PERSON] покинула орендовану квартиру без попереднього повідомлення позивача, як власниці. Позивачем було виявлено ряд пошкоджень належного їй майна, яке знаходилося у квартирі, яким користувалася орендар, і яке до здачі квартири в оренду не було пошкоджене і було в належному стані. Зокрема, серед іншого майна було виявлено телевізор, який знаходився у квартирі і який виявився побитим, карниз вирваний із стіни, а саме приміщення квартири було в жахливому антисанітарному стані. Позивач звернулася із відповідною заявою до поліції. Листом № P-46/1158/122/01/09-2023 від 07 березня 2023 року начальник ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області повідомив позивачку, що в діях відповідачки ознак кримінального та адміністративного правопорушення не встановлено, одночасно зазначив, що в даному випадку можуть мати ознаки цивільно-правових відносин. Разом з тим, рекомендовано позивачу звернутися до суду, в порядку цивільного судочинства. З метою проведення ремонту пошкодженого телевізора, позивач звернулася до ТОВ «Західполітехсервіс». Згідно довідки № 230003982 про технічний стан виробу станом на 05 травня 2023 року, а саме: виріб LCD телевізор, марки KIVI, модель 32HK30GU, серійний номер 20100321190612 - знаходиться в неробочому стані, що виявляється в тріщені на екрані панелі. Вартість заміни матриці складає 8000,00 гривень. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з ії вини. В силу з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз?яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка і заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 8 000,00 грн. Задовільняючи також позовні вимоги в частині стягнення комунальних платежів в розмірі 6 289 грн., суд вказав на таке. Пунктом 4.3 договору оренди квартири передбачено, що орендар має сплачувати комунальні послуги, такі як (електроенергія, водопостачання, газопостачання, теплопостачання, квартплата, Інтернет, телефон, сміття). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, не здійснювала оплату за надані комунальні послуги, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 6 289,00 грн. Суд вважає доведеним факт порушенням відповідачем її зобов`язань за договором оренди квартири, вважає доведеним розмір заборгованості по комунальним платежам. Отже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, оскільки відповідач не надала суду доказів належного виконання власних зобов`язань щодо сплати за комунальними платежами, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комунальні платежі в розмірі 6 289,00 грн. задоволити. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., суд зазначає таке. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачка зазнала моральні страждання, моральна шкода, спричинена позивачці полягає у зміні способу та організації способу життя, переживаннях. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Суд також вважає за необхідне зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивачки, завданих відповідачкою неналежним виконанням умов договору оренди квартири, конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь наставших негативних явищ в житті позивачки, тривалість строку порушення її законних прав, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 8 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачкою.

Outcome: partial