Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Адвокат Ципліцький Д.О. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позову в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу представник позивача зазначає, що починаючи з 2014 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. 15 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис: 3451. [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис: 157. У подальшому, після початку військової агресії Російської Федерації 24 лютого 2022 року відносини між сторонами почали значно погіршуватися через різні погляди на майбутнє сім`ї, в результаті чого відповідач фактично самоусунулася від виконання обов`язків матері та дружини, шо, в свою чергу виражалося у відсутності інтересу до майбутнього позивача та їх малолітнього сина. В результаті численних конфліктів та непорозумінь, а також кардинально різних поглядів на майбутнє сім`ї, відповідач зібрала речі та переїхала до свої батьків у с. Таранівку Чугуївського району Харківської області. Малолітній син залишився проживати разом з батьком у квартирі, що належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача акцентує увагу, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В обґрунтування позову в частині позовної вимоги про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини сторін представник позивача зазначає, що позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину [PERSON] , 2015 року народження, котрий вже тривалий термін, починаючи з моменту переїзду відповідачки до батьків у с. Таранівка Чугуївського району Харківської області, що відбувся в результаті повної відсутності взаєморозуміння між подружжям та постійних сварок, проживає разом з батьком (позивачем), який, в свою чергу, забезпечує нормальний фізичний та психологічний розвиток дитини. Жодних перешкод у спілкуванні з матір`ю дитини позивач не чинить, проте мати, яка націлена влаштувати своє життя поза межами України, не виявляє інтересу та активності щодо прийняття участі у вихованні дитини. Представник позивача наголошує, що під час спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, тому просить суд визначити місце проживання малолітнього сина саме з позивачем. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2023 року провадження у справі відкрито, сторонам роз`яснено, що розгляд справи відбуватиметься за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року у цивільній справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. 11 вересня 2023 року представник позивача адвокат Ципліцький Д.О. через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. 18 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, зазначила, що не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Представник третьої особи в особі директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малька О.П. 28 липня 2023 року направив до суду пояснення по справі, в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги [PERSON] , розгляд справи просить провести без участі третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків. 15 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис: 3451. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис: 157. У подальшому, після початку військової агресії Російської Федерації 24 лютого 2022 року відносини між сторонами почали значно погіршуватися через різні погляди на майбутнє сім`ї, в результаті чого відповідач фактично самоусунулася від виконання обов`язків матері та дружини, шо, в свою чергу виражалося у відсутності інтересу до майбутнього позивача та їх малолітнього сина. В результаті численних конфліктів та непорозумінь, а також кардинально різних поглядів на майбутнє сім`ї, відповідач зібрала речі та переїхала до свої батьків у с. Таранівку Чугуївського району Харківської області. Малолітній син залишився проживати разом з батьком у квартирі, що належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . Суд констатує, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом положень ч. 1 ст. 24\~СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2020 року, зареєстрованому Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис: 3451. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, мають кардинально різні погляди на життя. Таким чином, виходячи з викладеного вище, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї неможливо, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а також положенням\~ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Щодо позову в частині визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.\~8\~закону «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства",\~сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, прийнятої 20.11.1959 року резолюцією Генеральної Асамблеї ООН дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Судом взято до уваги та констатовано факт відсутності заперечень у відповідачки щодо визначення місця проживання спільної малолітньої дитини разом з батьком (позивачем). Суд акцентує увагу, що відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що надійшов до суду 28 липня 2023 року, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved