Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що є фізичною особою-підприємцем, яка надає послуги з перевезення пасажирів на таксі та перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення з 2015 року. З лютого 2018 року державний виконавець повідомив боржнику про намір реалізувати в примусовому порядку належний [PERSON] автомобіль, який є єдиним джерелом доходу боржника. 05 березня 2018 року державний виконавець Києво-Святошинського РВ ДВС арештував та вилучив у боржника належний йому на праві власності автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , та передав його для реалізації до ДП «Сетам». Позивач наголошує на тому, що 20 лютого 2018 року державний виконавець видав доручення Оболонському РВ ДВС на вилучення рухомого майна боржника. 05 березня 2018 року державний виконавець прийняв постанову про опис та арешт майна боржника, а також того ж числа - 05 березня 2018 року, представником ДП «Сетам» складено акт приймання-передачі транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , та транспортовано вказаний транспортний засіб на площадку для зберігання. З метою забезпечення життєдіяльності боржник змушений був скористатися послугами оренди автомобіля, в зв`язку з чим поніс значні витрати грошових коштів, які вважає понесеною матеріальною шкодою, завданою незаконними діями державного виконавця. Скаржник наголошує на тому, що такі дії державного виконавця були ним оскаржені в судовому порядку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року у справі № 369/2887/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, скасовано постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 03 липня 2017 року, внаслідок чого був фактично скасований розшук транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] . Вказане судове рішення державним виконавцем не було виконано у розумний строк, внаслідок чого боржник звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби 24 січня 2019 року. Постановою державного виконавця від 29 січня 2019 року було скасовано розшук майна боржника, фактично скасовано звернення стягнення на транспортний засіб боржника. Постановою начальника Києво-Святошинського РВ ДВС від 12 лютого 2019 року було встановлено протизаконність дій виконавця, визнано дії державного виконавця Тарасенка В. О. в частині передачі майна, що є єдиним джерелом доходу, такими, що суперечать вимогам переліку майна, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами. 13 лютого 2019 року боржник отримав вимогу Тарасенко В. О. до ДП «Сетам» про повернення належного йому автомобіля. 18 лютого 2019 року [PERSON] отримав від ДП «Сетам» належний йому автомобіль. Позивач вважає, що оскільки внаслідок незаконних дій державного виконавця не перериваючи свою підприємницьку діяльність змушений був скористатися послугами оренди автомобіля, то понесені ним витрати складають заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 90 142,00 грн. Крім того, позивач зауважує, що внаслідок незаконних дій державного виконавця та дій, спрямованих на повернення незаконно відібраного майна та відновлення порушеного права зазнав моральних утисків, внаслідок чого розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює у 345 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] просить суд стягнути з Управління ДКС України у Києво-Святошинському районі в Київській області на користь [PERSON] шкоду у розмірі 435 142,00 грн, яка складається з матеріальної шкоди у розмірі 90 142,00 грн та моральної шкоди у розмірі 345 000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2021 року № 695 на підставі рішення Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21 липня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді [PERSON] та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення з посади судді, відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями та призначено судді Фінагеєвій І. О. У жовтні 2021 року судом отримано відзив Управління ДКС у Києво-Святошинському районі Київської області на касаційну скаргу, в обґрунтування якого останнє посилається на те, що не є учасником спірних правовідносин за своїми функціональними обов`язками, а тому є неналежним відповідачем у справі. Крім того, відповідач наголошує на тому, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не обґрунтовані належним чином, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 квітня 2015 року є фізичною особою-підприємцем. Позивач надає послуги таксі (49.32) на підставі ліцензії, виданої 16 квітня 2015 року, серії АЕ № 572386, строк дії якої необмежений. Послуги таксі [PERSON] надавав на транспортному засобі «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , відповідно до ліцензійної картки серії [NUMBER] до ліцензії серії [NUMBER] , строк дії якої необмежений. 23 квітня 2015 року між [PERSON] та ПП «Плай» ІДС «Еліт таксі» було укладено договір № 071/1 на невизначений строк на надання інформаційних послуг, згідно з пунктом 1.2 якого [PERSON] доручає, а Служба зобов`язалася надавати підприємцю інформаційні послуги про наявність потенційних замовлень громадян, підприємств, установ на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів та інших транспортних послуг, які надаються Підприємцем. Постановою головного державного виконавця від 20 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] Оболонському РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві доручено провести дії, а саме опис та арешт рухомого майна боржника, а саме транспортного засобу за адресою: м. Київ, вул. Г. Сталінграда, 15, та винести постанову про опис та арешт майна, яку направити до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області. Постановою старшого державного виконавця від 05 березня 2018 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] описано та накладено арешт на майно, зокрема, на транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , який належав боржнику [PERSON] ДП «Сетам» прийняло від Оболонського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , що підтверджується актом приймання-передачі від 05 березня 2018 року. 16 лютого 2018 року ТОВ «ЛВМ Холдінг» та [PERSON] уклали договір оренди автомобіля, за умовами якого [PERSON] отримав у строкове платне користування автомобіль «Volkswagen POLO», реєстраційний номер [NUMBER] . Сторони узгодили орендну плату за користування автомобілем у розмірі 1 500,00 грн за добу оренди, в тому числі 250,00 грн ПДВ. 16 лютого 2018 року сторони також підписали акт прийому-передачі автомобіля № 21 до Договору від 16 лютого 2018 року, за змістом якого на момент підписання акту сторони взаємних претензій не мають, підтверджують, що комплектація транспортного засобу відповідає Договору та додатку до нього. У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, в якій просив суд скасувати постанову головного державного виконавця від 03 березня 2017 року про розшук автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , скасувати доручення про проведення виконавчих дій та постанову, прийняту на підставі доручення про опис та арешт рухомого майна боржника від 05 березня 2018 року, зобов`язати ДП «Сетам» повернути належне боржнику рухоме майно автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, скасовано постанову державного виконавця від 03 липня 2017 року про розшук автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] . Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В. О. скасовано постанову про розшук майна боржника від 17 липня 2017 року у виконавчому провадженні № [NUMBER], виданої під час примусового виконання виконавчого листа № 369/6035/15-ц, виданого 21 січня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 08 червня 2015 року і до досягнення повноліття. Постановою від 12 лютого 2019 року начальником Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчуком М. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] визнано дії головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В. О. в частині передачі на зберігання ДП «Сетам» транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , належного боржнику, яке є єдиним джерелом доходу, а отже на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами. Згідно зі змістом Акту видачі майна 18 лютого 2019 року ДП «Сетам» видало, а [PERSON] прийняв транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , синього кольору. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вважає, що його право порушене незаконними діями органу державної влади, а отже він має право на відшкодування понесеної ним матеріальної шкоди. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підставою поданого позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця щодо відібрання транспортного засобу, який є єдиним джерелом доходу позивача, в зв`язку з чим останній був вимушений орендувати інший автомобіль для заробітку коштів та забезпечення власної життєдіяльності. З матеріалів справи вбачається, що судами першої та апеляційної інстанцій у справі 369/2887/18 було встановлено незаконність дій державного виконавця, які стосувалися прийняття неправомірної постанови від 03 липня 2017 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] про розшук належного боржнику автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , та скасовано вказану постанову. Аналогічного висновку дійшов і начальник Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, про що зазначено у постанові від 12 лютого 2019 року (ВП № [NUMBER]). Вказані обставини дають підстави для беззаперечного висновку про порушення органом державної влади прав позивача, які підлягають поновленню шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, факт заподіяння та розмір якої суду слід встановити на підставі належних та достатніх доказів. Щодо стягнення матеріальної шкоди. Позивач стверджує, що внаслідок відібрання належного йому автомобіля він був вимушений скористатися послугами оренди автомобіля, що призвело до додаткових витрат його бюджету. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (статті 799 ЦК України). Отже, посилаючись як на підставу заподіяння матеріальної шкоди на вимушену оренду автомобілів, позивачу слід щонайперше надати оформлені відповідно до закону копії договорів оренди транспортних засобів. Судом встановлено, що на підставі Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21 позивач отримав у строкове платне користування автомобіль «Volkswagen POLO», реєстраційний номер [NUMBER] . Факт отримання позивачем вказаного автомобіля судом перевірено на підставі акту приймання передачі автомобіля від 16 лютого 2018 року. Пунктом 7 Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21 встановлено, що за користування зазначеним автомобілем [PERSON] зобов`язувався сплачувати орендну плату у розмірі 1 500,00 грн, в тому числі 250,00 грн ПДВ за добу оренди. Орендна плата сплачується не пізніше 15:00 год п`ятниці за попередній календарний тиждень в касу підприємства. Відповідно до пункту 8 Договору оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21 орендна плата визначається актом виконаних робіт, який підтверджує кількість діб оренди та підписується сторонами не пізніше середи наступного тижня. Позивачем не надано до суду Акту виконаних робіт відповідно до пункту 8 Договору або платіжних документів на підтвердження факту оплати оренди автомобіля за час фактичного його використання, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити тривалість користування послугами оренди автомобіля за вищезазначеним договором та суму фактично понесених позивачем матеріальних збитків. Копія Договору оренди автомобіля та акт прийому-передачі автомобіля в розумінні статті 80 ЦПК України не є достатніми доказами, оскільки не містять достатньої інформації щодо предмета доказування, а саме щодо розміру понесеної матеріальної шкоди, пов`язаної з орендою автомобіля за Договором оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21. Таким чином, навіть незважаючи на те, що Договір оренди автомобіля від 16 лютого 2018 року № 21 не посвідчений нотаріально, суд дійшов висновку про існування між [PERSON] та ТОВ «ЛВМ Холдінг» правовідносин з оренди автомобіля, проте внаслідок відсутності достатніх доказів суд позбавлений можливості встановити розмір фактично понесених позивачем витрат за цим договором Суд також надає оцінку посиланням позивача про понесені матеріальні витрати, пов`язані з орендою автомобілів за договорами з ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] та наголошує на тому, що договорів оренди автомобіля з вищевказаними потенційними орендодавцями автомобілів позивачем до суду не надано. Долучені до позовної заяви фото автомобілів, копії технічних паспортів, страхового полісу не є достатніми доказами, які дозволяють однозначно стверджувати про існування договірних правовідносин між [PERSON] та кожним з вищезазначених фізичних осіб-підприємців щодо оренди автомобіля. Предметом дослідження суду стали також квитанції про перерахування [PERSON] грошових коштів на банківські рахунки ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , у призначенні платежу яких зазначено: «ТСО, поповнення карти/рахунку», проте такі докази можуть лише в сукупності з іншими доказами слугувати додатковим підтвердженням виконання орендарем автомобіля зобов`язання зі сплати орендної плати. Таким чином, позивачем не доведено належними та достатніми доказами понесеної ним матеріальної шкоди, а суд на підставі недостатніх доказів та припущень в контексті вимог статті 81 ЦПК України позбавлений права встановлювати наявність факту заподіяння матеріальної шкоди. Щодо заподіяння моральної шкоди. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. За змістом частини першої статті 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Судом встановлено факт порушення цивільного права позивача, внаслідок чого цивільне законодавство наділяє постраждалу сторону правом на відшкодування моральної шкоди, завданої такими незаконними діяннями за умови доведення факту заподіяння такої шкоди та доведення її розміру. На підтвердження посилань про заподіяння моральної шкоди позивачем не надано до суду доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди на суму 345 000,00 грн. В той же час суд наголошує на тому, що порушення права [PERSON] на володіння автомобілем, який є єдиним його джерелом доходу, тривало протягом певного проміжку часу, починаючи з моменту арешту та вилучення автомобіля, належного позивачу, на підставі неправомірної постанови державного виконавця, а саме з 05 березня 2018 року, до моменту видачі автомобіля його власнику, а саме до 18 лютого 2019 року, на підтвердження чого позивачем надано відповідні докази: Акт приймання-передавання майна від 05 березня 2018 року та Акт видачі майна від 18 лютого 2019 року. Протягом вказаного періоду позивач крім іншого змушений був вживати додаткових дій на поновлення його порушеного права, що апріорі свідчить про порушення звичайних життєвих укладів. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доведення факту заподіяння моральної шкоди та з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, характеру немайнових втрат, їх тривалості та вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 3 000,00 грн. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача та кореспондуватиме глибині та силі душевних страждань останнього. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заподіяної у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: partial