Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] , через систему «Електронний суд», звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не менше але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду. В обґрунтування вимог позову зазначає, що з відповідачем з 22 червня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. З квітня 2022 року, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності характерів, різних поглядів на життя та сімейні обов`язки, з відповідачем шлюбних відносин не підтримують. Неповнолітній син проживає з позивачем та знаходиться виключно на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на неповнолітнього сина не надає та відмовляється сплачувати аліменти на його утримання. Спроби досягти згоди з відповідачем щодо розміру аліментів які він має сплачувати на утримання неповнолітньої дитини залишились без результатними. Посилаючись також на визначений законодавством обов`язок щодо утримання дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіславши до суду, зареєстровану в канцелярії, заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився повторно, будь-яких заяв, клопотань, відзову ви заперечень проти позову, до суду не надав. Про розгляд даної справи судом відповідач повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 26, 31), що відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним повідомленням відповідача про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до глави 10 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частиною 2 статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі зазначеного вище, суд вважає можливим провести розгляд даної справи у відсутності учасників справи, ухваливши по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (позивач по справі) 22 червня 2018 року зареєстрували шлюб, відомостей про його розірвання між сторонами матеріали справи не містять. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 07 грудня 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] (відповідач по справі) та матір`ю [PERSON] (позивач по справі). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2\~статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII\~та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку. Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 \~ст. 181 СК України\~визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної з позивачем дитини, на відсутність якої також зауважує і позивач. У підпункті 1 пункту 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3\~судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно абз. 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Матеріали справи не містять відомостей та їх документального підтвердження щодо неможливості відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільного сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), яку просить позивач стягнути з відповідача на свою користь на утримання спільної дитини чи інших обставин визначених в ч. 1 ст. 182 СК України які б перешкоджали суду визначити розмір частки аліментів на неповнолітню дитину яку просить позивач. Як-то і не встановлено, що такий розмір аліментів буде перевищувати обмеження у вигляді не більше як сімдесяти відсотків заробітної плати встановлені приписами ч. 3 ст. 128 Кодексу законів про працю України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. Згідно приписів ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зазначене вище, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості,\~ суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, є достатнім та об`єктивним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернувся до суду з даним позовом 05 травня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved