Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] 01.06.2023 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим що 22.09.2021 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області задоволено позов заявлений ним до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу з розмірі 26830,57 грн. 16.06.2022 відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості. Станом на день подачі позовної заяви до суду на рахунок позивача жодних зарахувань щодо погашення заборгованості не надходило, тобто, рішення суду не виконується. Станом на 30.05.2023 року зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язань встановлених рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської від 22.09.2021, утворилась заборгованість, а саме: 3 % річних, що складає 1460\~грн. та інфляційних втрат, що складає 9406,81 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки та судові витрати по справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.06.2023 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.08.2023 позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони та зазначив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов зодоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2021 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму завданої шкоди в порядку регресу в розмірі 26830,57 грн, сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., та витрати на правничу правову допомогу в розмірі 4000грн. (а.с.7-12). 08.06.2022 до ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачем подану заяву про відкриття виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] вищевказаних сум (а.с.15). Станом на 31.05.2023 рішення суду не виконано та кошти [PERSON] не відшкодовано. Згідно із ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1\~ст.614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також за умови прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Тож, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10. 2014 № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.10. 2018 року у справі №758/7649/16-ц. Відповідно до статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихстаттею 625 цього Кодексу,за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу 22.09.2021 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за завдану шкоду не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, заувесь час прострочення. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.\~625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). За таких обставин, станом на 30.05.2023 року зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань встановлених рішенням, що ухвалив Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської від 22.09.2021 року по справі №345/3270/21, котрим з відповідача стягнуто завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 26830 грн, та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 06.08.2021 року по 30.05.2023 року: розмір 3 % річних за вказаний період складає 1460,00\~грн розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 9406,81 грн грн. Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданим розрахунком заборгованості. Водночас відповідач [PERSON] відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надав. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019. Відповідно до п.п. 2.1. Договору Адвокат зобов`язується надати правову допомогу , в тому числі за окремими дорученнями Клієнта, представляти законні інтереси та здійснювати професійну діяльність Відповідно до Додаткової Угоди , Клієнт сплачує за надані послуги 4\~000 грн. \~ \~ \~ \~Так, на виконання умов Договору складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19, відповідно до котрого, вказується розмір та обсяг наданої правової допомоги із зазначенням вартості. Відповідно до Акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 3300,00 грн, Факт сплати позивачем за послуги адвоката на виконання Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 13.03.2023 підтверджується банківською платіжною інструкцією на суму 4000грн. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 858,55 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача . На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.264,509, 524, 526, 599,611,614,625 ЦК України, ст.ст.12,13,141,259,263-265,\~268,280-282,\~288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved