Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

13 червня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач у справі - [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . 27 грудня 2020 року [PERSON] залишила своїх дітей у [PERSON] , з яким у той час співмешкала та пішла у невідомому напрямку. В подальшому діти були влаштовані на повне державне забезпечення до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», в якому перебувають і на цей час як діти, позбавлені батьківського піклування. Із грудня 2020 року матір дітей жодного разу не цікавилась життям і здоров`ям дітей, тобто не виконувала батьківських обов`язків, ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. Із урахуванням викладеного позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Крім цього, прохає суд стягувати з відповідача на користь дітей аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку кожного місяця на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, Царичансь- ка С. М, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] (а.с.10). Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.10). При цьому відомості про батька дитини зроблені в актовому записі про народження дитини за вказівкою матері відповідно до норм ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.13). [INFO] народився [PERSON] (а.с.10). Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.11). При цьому відомості про батька дитини зроблені в актовому записі про народження дитини за вказівкою матері відповідно до норм ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.14). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідач не проживає із 09 липня 2019 року (а.с.17). 27 грудня 2020 року малолітні діти доставлені до КНП «Кобеляцька ЦРЛ» у зв`язку з тим, що залишені матір`ю без догляду (а.с.26). Під час огляду дітей установлено, що матір дітей - [PERSON] свідомо та без поважних причин залишила свої малолітніх дітей і наміру повертатись по них не мала (а.с.18,19). З КНП «Кобеляцька центральна районна лікарня» Кобеляцької районної ради Полтавської області [PERSON] дітей не забрала. Реєстрація народження [PERSON] проведена на підставі розпорядження голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області № 397 від 30.12.2020 року (а.с.24). Цього ж дня, тобто 30.12.2020 року головою Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області винесено розпорядження № 398 про влаштування дітей до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с.20). 06 січня 2021 року малолітні [PERSON] і [PERSON] прийняті до комунального підприємства «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» на повне державне забезпечення, де і перебувають на цей час ( а.с 21-23). З 27 грудня 2020 року та по цей час матір дітей жодного разу не цікавилась життям і здоров`ям своїх дітей, не відвідувала їх. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення будь-кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом установлено, що відповідач свідомо допускає ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2. ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, нормами ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Тобто саме такий розмір законодавець визначає як рекомендований і безспірний при стягнення аліментів на утримання дітей. Враховуючи викладене вище, із [PERSON] необхідно стягувати на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб, де перебуватимуть діти, аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини із усіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви - 13 червня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, в порядку ст. 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. При подачі позову до суду позивачем судовий збір не сплачувався, а тому з відповідача, на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved