Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачаіз вищевказаним позовом. Посилався на те, що відповідачка є колишньою дружиною його покійного брата з яким вона аж до смерті проживала у незареєстрованому шлюбі. Між сторонами до останнього часу були нормальні, родинні відносини. Більше того, відповідачка отримала у спадок частку робітничого двору в житловому будинку в с. Н. Вербіж після смерті свого чоловіка. Попередньо вони домовились про те, що відповідачка продасть позивачу свою частку. Тому коли остання на вулиці звернулась із проханням позичити їй для термінових витрат 250 доларів США, позивач позивач, зважаючи на те, що відповідачка в короткий час продасть спадкову частку, а дана позва буде як частина оплати такої частки. Проте, попросив відповідачку написати йому розписку на аркуші паперу із зошита, який знайшов в той час біля себе. На прохання повернути кошти відповідачка не реагувала, більше того, перестала з ним спілкуватись та відповідати на дзвінки. На момент звернення до суду відповідачем борг за розпискою не повернуто. Просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 250 доларів США, що становить 10 056,15 гр. . Відповідачем відзиву на позов подано не було. У судовому засіданні позивач надав суду для дослідження оригінал розписки та повідомив, що свої позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно дост. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , 13.12.2019 року написала власноручно розписку, в якій зазначив, що позичила у відповідача грошові кошти у розмірі 250 доларів США. (а.с. 11). Зазначена розписка була складена у письмовій формі та підписана позичальником. Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин першої та другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Кодексу). Аналізуючи наведені положення закону, суд зауважує, що договір позики за своєю суттю є двостороннім правочином та одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. Отже, до істотних умов договору позики віднесено умови щодо: суми позики, обов`язку позичальника повернути позики та строк позики. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі №756/12238/16ц. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, письмова форма договору позики сторонами дотримана не була. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана копія розписки, яка наявна в матеріалах справи та оригінал якої було надано в судовому засіданні та оглянуто суддею (а.с. 11). Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved