Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №211217-32622-14 від 17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. На сьогоднішній день відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку. Станом на 16.01.2023 заборгованість відповідача перед Банком становить 43164,00 гривень, яка складається з: 12 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 7164,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 17.12.2021 року по 16.01.2022 року (включно); 24000,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 17.01.2022 року по 07.03.2022 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач обов`язки щодо погашення заборгованості в добровільному порядку не виконує, внаслідок чого позивач просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати з відповідача у судовому порядку. Ухвалою суду від 16.06.2023 прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. 14 вересня 2023 року представник позивача надав суду заяву про розгляд\~ справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. 29 березня 2023 року представник відповідача надав до суду заяву про закриття провадження у справі в якій зазначив, що станом на 27.03.2023 заборгованість відповідача за спірним кредитним договором відсутня, тому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Правова позиція, щодо застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України зазначена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20, зокрема, суд зазначає, що підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Таким чином, логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Суд встановив, що предметом позову ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» до [PERSON] є стягнення заборгованості за кредитним договором №211217-32622-14 від 17.12.2021, яка існувала станом на момент звернення до суду з даним позовом (23.01.2023). Разом з цим, до заяви про закриття провадження у справі представник відповідача додав копію довідки ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», в якій зазначено, що станом на 27.03.2023 заборгованість відповідача [PERSON] за спірним кредитним договором відсутня, тобто предмет спору у зазначеній справі перестав існувати після відкриття провадження. Таким чином, у даному випадку суд позбавлений можливості застосувати норми п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. При цьому, якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). Між тим у даній справі заяв про залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди до суду не надходило. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1052 ЦК України\~ у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного договору №211217-32622-14 від 17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту Як встановлено судом, відповідачем умови кредитного договору станом на час звернення до суду з позовом не виконано. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 16.01.2023 заборгованість відповідача перед Банком становить 43164,00 гривень, яка складається з: 12 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 7164,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 17.12.2021 року по 16.01.2022 року (включно); 24000,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 17.01.2022 року по 07.03.2022 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з цим, згідно з довідкою ТОВ «ФК «Ріальто» №27/03/2023-1090468-1М від 27.03.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №211217-32622-14 від 17.12.2021 відсутня (а.с. 81). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як свідчать матеріали справи, станом на день ухвалення рішення у справі відповідач надав до суду докази сплати заборгованості за кредитним договором. Виходячи з викладеного, враховуючи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Поряд з цим, у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2684,00 грн судового збору та 9000,00 грн витрат на правову допомогу. Відповідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У даному випадку суд вважає, що спір між сторонами по справі виник внаслідок неправильних дій сторони відповідача, а саме, неналежним виконанням зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором та, як наслідок, утворення кредитної заборгованості перед позивачем, на що вказує добровільна сплата відповідачем заборгованості за кредитним договором після відкриття провадження у справі, тобто визнання останнім позовних вимог та самостійне усунення порушених прав позивача, а тому суд вважає за доцільне покласти судові витрати у цій справі на відповідача, проте, дещо у меншому розмірі, аніж заявлено позивачем, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником позивача було надано: копію договору про надання юридичних послуг №02/06/2022 від 02.06.2022 (а.а. 52-55); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 51); акт прийому-передачі послуг за договором із зазначенням опису обсягу надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с. 57), платіжну інструкцію №482 від 08.12.2022 про сплату юридичних послуг згідно з договором та актом (а.с. 56). Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, що підтверджують склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумності таких витрат. З попереднього розрахунку надання послуг адвокатом вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив: підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою - 8000,00 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів - 1000,00 грн. Разом з цим, з урахуванням складності справи (справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін) обсягу і складності виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви про стягнення заборгованості та клопотання про витребування доказів, формування пакету документів та подача до суду позовної заяви з додатками), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи фахівця з права, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, сплачена сума судового збору у розмірі 2684,00 грн також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved