Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 08.09.2020 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення графіку зустрічей з дитиною - [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] . Поданий позов обґрунтовується тим, що її син [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них народився син - [PERSON] . З моменту народження онука, позивач приймала активну участь у виховані та догляді дитини, надавала матеріальну допомогу. Після двох років спільного проживання відповідач забрала онука та залишила сім`ю. Після припинення шлюбних відносин, позивач мала змогу бачитись з онуком, спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні. Однак, протягом останніх трьох років відповідач перешкоджає у спілкуванні з онуком та відмовляється від отримання матеріальної допомоги. У зв`язку з цим, просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні онука та бабусі, а також визначити графік зустрічей з онуком. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 21.09.2020 справу прийнято до провадження судді Бруховського Є.Б. та постановлено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.11.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 17.05.2022. 06.05.2022 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. 19.10.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023 справа передана судді Збаражському О.М. для розгляду. Ухвалою від 09.05.2023 суд прийняв справу до свого провадження, постановив здійснювати розгляд справи №293/1746/20 за правилами загального позовного провадження, повторно розпочавши розгляд справи по суті з урахуванням поданих раніше матеріалів, судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 09.06.2023. Залучив до участі у справі правонаступника третьої особи (Черняхівської РДА Житомирської області) - службу у справах дітей Житомирської РДА Житомирської області. Ухвалою від 09.06.2023 суд замінив у справі третю особу на службу у справах дітей Черняхівської селищної ради Житомирської області та постановив витребувати з органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради Житомирської області висновок щодо розв`язання спору про встановлення графіку зустрічей з дитиною. Ухвалою від 20.07.2023, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 11.09.2023. 11.09.2023 в судове засідання сторони не прибули, про дату і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку. В судові засідання призначені на 09.06.2023, 20.07.2023 та 11.09.2023 позивач не з`явилась, копія ухвали від 09.05.2023 разом з судовою повісткою про виклик до суду та виклики на наступні судові засідання були направлені позивачу за місцем її проживання та були вручені позивачу особисто, що підтверджується даними з офіційного сайту АТ "Укрпошта" за трекінгом відстеження поштового відправлення №1230102869370, №1230102884638 (а.с.107-108, 109-110), однак, позивач будь-яких заяв та клопотань до суду не подавала. Згідно поданої до суду заяви від 03.07.2023 відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] просили справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн (а.с.101-104). Служба у справах дітей Черняхівської селищної ради Житомирської області уповноваженого представника в судове засідання не направила, згідно поданого листа від 20.07.2023, просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника, щодо рішення покладались на розсуд суду (а.с.105). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні від 11.09.2023 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). З 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.06.2016 року (справа №293/394/16-ц) з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини (а.с.45). На підставі вказаного рішення суду, Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м.Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29.05.2018 року відкрито виконавче провадження за № 56480798 (а.с.47,48). Відповідно до розрахунку заборгованості Дарницького відділу державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м.Київ) [PERSON] має заборгованість по аліментам, та станом на 01.02.2022 року заборгованість складає у сумі 356904 грн 43 коп. (а.с.49-50). Судом встановлено, що у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України [PERSON] та малолітній [PERSON] на даний час проживають за межами України в Німеччині, що унеможливлює заслуховування думки дитини щодо вирішення спору в судовому засіданні (а.с.101-102). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частинами 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до положень частин 1, 2, статті 257 Сімейного кодексу України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Нормами статі 159 СК України встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Згідно з частиною другою статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, пункт 100). Пред`являючи позов, [PERSON] посилається на вчинення перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з онуком. Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів коли конкретно, яким чином та за яких обставин відповідачем чинилися їй перешкоди у спілкуванні з онуком та які заходи застосовувала позивач щодо побачення і спілкування з онуком. До органу опіки та піклування, який визначає способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з бабою, позивач з метою розв`язання спору не зверталася. В матеріалах справи відсутні докази наявності перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та докази того, що позивач вживала заходів щодо налагодження побачень та спілкування з дитиною. Вимога про витребування судом висновку органу опіки та піклування щодо встановлення графіку побачень з онуком та усунення перешкод у їх спілкуванні позивачем також не заявлялась. Більше того, у зв`язку із воєнними діями на території України, з метою збереження життя і здоров`я дитини, відповідач разом із сином виїхали до Німеччини, де проживають по даний час, що очевидно, унеможливлює встановлення будь-яких обов`язків для відповідача забезпечити приїзд онука до баби у бажаний для неї час та встановлення судом відповідних графіків зустрічей. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат понесених на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України, також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачу надавала адвокат Палій А.В. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги адвокатом від 16.04.2022 (а.с.30), ордер на надання правничої допомоги (а.с.31), акт виконаних робіт на надання послуг згідно з договором про надання правової допомоги від 16.04.2022 року (а.с.52), попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести, що був поданий представником відповідача 06.05.2022 (а.с.53), квитанцію до прибуткового касового ордера №139 від 21.04.2022, згідно якого [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги сплатила 5500грн (а.с.55). Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, яка є нескладною, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом, час витрачений адвокатом на представництво інтересів відповідача в суді, обсяг наданих послуг, кількість та тривалість судових засідань в яких приймала участь адвокат Палій А.В., значимість спору для сторін, суд вважає що витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу в розмірі 5500гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому заява підлягає частковому задоволенню. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що розмір витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача становить 3000грн.

Outcome: approved