Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою [PERSON] про оспорювання батьківства. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який станом на день подання подачу позову розірвано Деснянський районним судом м.Києва від 23.12.2020 року. Під час перебування в шлюбі у сторін народилося троє дітей. Третя дитина - син [PERSON] , в Свідоцтві про народження дитини якого, біологічним батьком був вписаний позивач. 01.01.2018 відповідачка забрала дітей та зникла в невідомому напрямку. Станом на даний час, будь-який зв`язок з відповідачкою відсутній, відповідно позивач не мав згоди бачити молодшого сина - [PERSON] , з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, а саме з 01.01.2018 року. Водночас у листопаді 2022 року до позивача потрапила фотокартка молодшого сина - [PERSON] у віці 6 років, на якій чітко видно, що дитина має карі очі. Це викликало великі сумніви у наявності кровної спорідненості між ним та сином, оскільки ані в позивача, ані відповідачки колір очей не є карим. Крім того, риси обличчя [PERSON] , на відміну від старших дітей, абсолютно не співпадають з рисами обличчя позивача. Карі очі - це домінантний ген, тоді як сірі, блакитні або зелені очі - рецесивний ген. За правилами генетики, вірогідність народження дитини з карими очима у батьків, колір очей жодного з яких не є карим, дорівнює нулю. Крім того, після народження третьої дитини, з 2017 року відношення відповідачки до позивача стало вкрай незадовільним, незважаючи на те, що вони проживали в одній квартирі, але фактично не спілкувалися та не вели спільного побуту, тобто фактичні сімейні відносини були відсутні. А тому, зважаючи на викладене, позивач розцінює таку поведінку відповідачки, починаючи з 01.01.2018 року, як намагання приховати факт подружньої зради та факт народження позашлюбної дитини - [PERSON] , батьком якого позивач не є, а також спробу незаконного збагачення за рахунок аліментів та стягнення інших коштів з позивача, у зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді від 29.12.2022 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23.01.2023 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначає про безпідставність пред`явлених до неї вимог. Посилається на те, що обставини викладені в позові не відповідають дійсності, оскільки під час спільного проживання, позивачем було завдано відповідачці та їх спільним дітям багато страждань, регулярно вчиняв психологічне та фінансове насилля, застосовував фізичну силу, як батько дітьми не займався, що стало причиною припинення шлюбно - сімейних відносин та розірвання шлюбу. Крім того, позивач є боржником перед відповідачкою з приводу аліментних зобов`язань, що також є причиною подання даного позову. Діти, народженні від шлюбу між сторонами є біологічними дітьми позивача, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. 02.02.2023 позивачем подано заперечення на відзив на позовну заяву, в якому він просив призначити по справі судово-медичну експертизу на тест ДНК, на вирішення якої поставити питання: - чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що народилась у [PERSON] , [INFO] . 07.02.2023відповідачкою подано заперечення про оспорювання батьківства. Згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 15.03.2023 у справі призначено судово - медичну експертизу на тест ДНК. 19.06.2023 на адресу суду з експертної установи надійшов висновок експерта №103-72-2023. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 04.07.2023 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надаючи пояснення посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача та на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 15.09.2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження (а.с.15). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають трьох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.25, 26, 27). Позивач не визнає себе біологічним батьком малолітьного сина - [PERSON] , [INFO] , тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, [PERSON] , народився [INFO] , про що Деснянським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 2371, батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За клопотанням позивача судом була призначена судово-медична експертиза на тест ДНК, на вирішення якої було поставлено питання: -Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що народилась у [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку експерта №103-72-2023 від 14.06.2023 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, враховуючи, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] на 99,9 %, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню відповідачкою понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою судом в задоволенні його позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed