Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

14 липня 2023 року до Веселинівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є його батьком. На підставі Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.06.2020 р. з [PERSON] на користь [PERSON] , стягувались аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для кожної дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 3 01.09.2021 р. по 12.10.2022 р. він навчався в Державному університеті «Одеська політехніка» на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб. 3 приводу стягнення аліментів на період навчання в Державному університеті «Одеська політехніка» він звернувся 23.12.2021 р. до Веселинівського районного суду Миколаївської області і на даний час розглядається справа N° 472/1003/21. 3 01.10.2022 р. він навчається на денній формі навчання на оплачуваній основі в Вищій Банківській Школі в м. Познань Польща, строк закінчення навчання 31.03.2026 р.. Навчання у вказаному навчальному закладі є платним, місцезнаходження вказаного навчального закладу знаходиться не за його місцем проживання, що потребує значних грошових коштів для оплати навчання та проживання. Також, на період навчання він потребує кошти на продукти харчування, одяг, предмети гігієни, на проїзд до місця навчання, приладдя, літературу, тощо для навчання. У зв?язку з тим, що він навчається на денній формі навчання, в нього немає можливості працевлаштуватися то він потребує матеріальної допомоги на час навчання. Вказані потреби, як і плату за навчання та проживання в м. Познань Польща, на даний час задовольняє його мати , надаючи для цього необхідні кошти. Батько [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на навчання не надає, а тому він змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 02.08.2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його відсутність, позовні вимогип підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням за веб-адресою: http://court.gov.ua/sudovavlada/sudy/sud1406/gromadyanam/789/. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та що позивач та представник позивача не заперечують проти такого вирішення справи, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] виданого відділом РАГСу Веселинівського РУЮ Миколаївської області, його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . На підставі Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.06.2020 р. з відповідача на користь [PERSON] - матері Позивача, стягувались аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для кожної дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідок N 115 від 10.12.2021 р. та Ne 07/18 від 21.04.2023 р., виданих НУ "Одеська політехніка", з 01.09.2021 р. по 12.10.2022 р. позивач навчався в Державному університеті «Одеська політехніка» на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб. 3 приводу стягнення аліментів на період навчання в Державному університеті «Одеська політехніка» [PERSON] звернувся 23.12.2021 р. до Веселинівського районного суду Миколаївської області і на даний час розглядається справа N° 472/1003/21. 3 01.10.2022 р. Згідно довідки № REF-2259304 від 08.08.2022 року, виданої Вищою Банківською Школою в м. Познань Польща, позивач навчається на денній формі навчання на оплачуваній основі в Вищій Банківській Школі в м. Познань Польща, строк закінчення навчання 31.03.2026 р. Згідно Витягу з Наказу начальника Первомайського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки N 41 від 18.03.2022 р. та Довідки про доходи Миколаївського обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 10.07.2023 p. N 9/2/1182, відповідач - [PERSON] з 18.03.2022 р. проходить військову службу в роті охорони [INFO] та отримує щомісячне грошове забезпечення в середньому в розмірі 30.000,00 грн. Відповідно до частини 1 статт 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Дитина, у тому числі повнолітня, для нормальної життєдіяльності та розвитку потребує не лише оплати її навчання, а і витрат на інші природні потреби, які не є безкоштовними. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, покликано забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти. Відповідно до положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надав належних та беззаперечних доказів усіх витрат і того, що він потребує матеріальної допомоги саме у розмірі зазначеному в позові. Встановивши, що повнолітній син відповідача навчається на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, а тому не може забезпечити свої потреби, пов`язані з фізичним існуванням та навчанням, враховуючи відомості про матеріальний стан сім`ї, не надання ним належних, допустимих та достовірних доказів усіх витрат і того, що він потребує матеріальної допомоги в розмірі визначеному у позові, взявши до уваги доведений належними та допустимими доказами сукупний дохід відповідача, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і вважає встановлення розміру аліментів у розмірі 4000 грн.в місяць є необхідним та достатнім для забезпечення потреб [PERSON] , його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Визначений розмір аліментів на переконання суду дозволить зберегти баланс між потребами сина, який продовжує навчання і потребує допомоги батьків та потребами відповідача. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали [PERSON] у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial