Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті останнього, а саме: частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; двокімнатної квартири [ADDRESS] ; частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Проте, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. № 02-31 від 21.06.2023 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна, виданої відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві № 758/20 від 11.02.2010. З метою зняття арешту з вищевказаного майна, позивач звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з відповідною заявою, у відповідь на яку була отримана інформація про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 17314481 про стягнення з [PERSON] на користь Київського НДІ судових експертиз боргу в сумі 625,60 грн. Разом з тим, вказане виконавче провадження завершено державним виконавцем 20.12.2011 на підставі ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених проваджень, зняти арешт не уявляється за можливе. З урахуванням наведеного представник позивача, уточнивши позовні вимоги у заяві від 20.09.2023, просить зняти арешт з нерухомого майна, яке належало [PERSON] , накладений постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 11.02.2010 № 17314481; номер запису про обтяження 6806160. Ухвалою суду від 18.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги в частині зняття арешту з нерухомого майна підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Київський Науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила ухвалити рішення з урахуванням письмових пояснень, в яких зазначила, що про існування виконавчого провадження № 17314481 про стягнення з [PERSON] на користь Київського НДІ судових експертиз боргу в сумі 625,60 грн. їй стало відомо з матеріалів позовної заяви. Проте, на сьогоднішній день у КНДІСЕ відсутні будь-які матеріали щодо вказаного провадження, оскільки з дати його завершення минуло понад 11 років. З урахуванням наведеного, у КНДІСЕ відсутні документальні підтвердження існування вищевказаного боргу. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2023. 29.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб [PERSON] , [INFO] , з позивачем [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.2015, актовий запис № 2686. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00024534376 від 12.11.2019, дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] , - « [PERSON] », яке він змінив на « [PERSON] » [INFO] після реєстрації шлюбу з [PERSON] . 19.01.2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. заведено спадкову справу № 1/2023 (номер у спадковому реєстрі - 70161657). Згідно з довідкою про коло спадкоємців № 7/02-14 від 19.01.2023, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., спадкоємцем першої черги згідно документів, що містяться у спадковій справі є дружина померлого - [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. № 02-31 від 21.06.2023 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; частку житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно отримана інформація щодо арешту нерухомого майна спадкодавця, який зареєстровано 11.02.2010 за № 9508778 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови № 17314481 ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, 758/20. Наявність обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно [PERSON] підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 336451745 від 21.06.2023. Листом Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 25/63 від 26.07.2021 повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 17314481 про стягнення з [PERSON] на користь Київського НДІ судових експертиз боргу в сумі 625,60 грн. Разом з тим, вказане виконавче провадження завершено державним виконавцем 20.12.2011 на підставі ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених проваджень, зняти арешт не уявляється за можливе. З листа Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № В/8 від 11.05.2021 вбачається, що на виконанні і відділі провадження щодо [PERSON] не перебувають, виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Ураховуючи наведене, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено судом, арешт на майно, був накладений на підставі постанови ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві № 758/20 від 11.02.2010 в межах ВП № 17314481, матеріалами справи не доведена необхідність у подальшому арешті вказаного нерухомого майна, на даний час у виконавчій службі не перебуває виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на вказане майно. Наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Позивач позбавлена можливості захистити свої права у інший спосіб. Враховуючи викладене, оскільки позивач позбавлена можливості захистити свої права у інший спосіб, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зняти арешт з нерухомого майна, належного [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , номер запису про обтяження: 6806160, зареєстрований 11.02.2010 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тимофєєвим Олександром Анатолійовичем на підставі постанови серія та номер: 17314481, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві № 758/20 від 11.02.2010, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 15400493 від 27.08.2014 15:21:06 (реєстраційний номер обтяження 9508778 від 11.02.2010).

Outcome: approved