Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

02 лютого 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути із нього заборгованість за кредитним договором № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року, у сумі 43992 гривні 97 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 25006 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 18686 гривень 62 копійки, заборгованість за пенею у сумі 300 гривень (а. с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 23 липня 2019 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору. 10 вересня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/5-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами позики в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 вказаного договору реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 43992 гривні 97 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 25006 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 18686 гривень 62 копійки, заборгованість за пенею у сумі 300 гривень, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 2481 гривня (а. с. 2-4). Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 29). 24 лютого 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 07 лютого 2023 року, позивачем усунуто (а. с. 31-37). Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 20 хвилин 11 травня 2023 року (а. с. 40), копія якої надіслана учасникам справи 11 квітня 2023 року за вихідним № 10550/23-вих/2/204/1286/23 (а. с. 41). 07 вересня 2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача (а. с. 60), в якій він зазначив про те, що позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування заяви вказав те, що у грудні 2020 року він звертався до АТ «Таскомбанк» із заявою про реструктуризацію боргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 45), в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 55), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що 23 липня 2019 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем укладено заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року (а. с. 5). 10 вересня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/5-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами позики в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а. с. 12-14). Відповідно до вимог п. 2.3 вказаного договору факторингу, відступлення прав вимоги і всіх інших прав, належних клієнту та кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимог згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, п. 1.1 вказаного договору, з-поміж іншого визначено, що «дата відступлення прав вимоги» - робочий день, в який фактор набуває права вимоги до позичальників в розмірі суми боргу, шляхом підписання акту прийому-передачі реєстру прав вимог. На підтвердження набуття права вимоги за вказаним договором до боржників, позивачем надано копію акту прийому передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/5-Ф від 10 вересня 20211 року (а. с. 15), що підписаний сторонами договору та скріплений їх печатками. З Витягу реєстру прав вимоги вбачається, що позивач набув право вимоги за договором № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року (а. с. 16) у сумі 43992 гривні 97 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 25006 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 18686 гривень 62 копійки, заборгованість за пенею у сумі 300 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року, в сумі 43992 гривні 97 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 25006 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 18686 гривень 62 копійки, заборгованість за пенею у сумі 300 гривень. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу договір № 208/6696618-СК від 23 липня 2019 року про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а. с. 5). Вказаний договір підписаний 23 липня 2019 року від імені [PERSON] (а. с. 5), паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» від 23 липня 2019 року (а. с. 6) та довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 липня 2019 року (а. с. 7). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із [PERSON] кредитний договір, право вимоги за яким перейшло позивачу. Позичальник умови договору належним чином не виконує, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості [PERSON] , яке він реалізував, звернувшись до суду. Натомість відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався, а лише надав заяву про невизнання позовних вимог, в обґрунтування якої зазначив те, що у грудні 2020 року він звертався до АТ «Таскомбанк» із заявою про реструктуризацію боргу (а. с. 61), однак суд не приймає вказану заяву до уваги та, вважає її неналежним доказом у справі, оскільки з неї не зрозуміло за яким саме договором відповідач просив реструктуризацію та, які результати її розгляду. Таким чином відповідач не спростував заявлені позивачем вимоги. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved