Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

04.07.2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 15.12.2021 року. Відповідачем погоджено використання ОТР паролю в якості підпису та інших видів простого електронного підпису. 29.01.2022 року відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР паролю. Після цього із відповідачем за допомогою ОТР пароля було підписано Кредитний договір б/н від 29.01.2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 75200,00 гривень шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної ставки у розмірі 18%. Додатково із відповідачем пза допомогою ОТР паролю підписано Графік кредиту. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши йому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором, станом на 29.05.2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 83\~384,26 грн., з яких: 75200 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8184,26 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.07.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до судового розгляду. 01.08.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що 29.01.2022 року з її кредитної картки шахрайськими діями відбулось заволодіння коштами у сумі 75 000 грн. В зв`язку з вищевказаними подіями 29.01.2022 року остання звернулась з заявою до ВП №1 Баштанського РВИ ГУНП в Миколаївській області, після чого за вищевказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР №12022153270000025 від 30.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Після цього 31.01.2022 року [PERSON] звернулася до відділення «Приват Банку», де їй повідомили, що 29.01.2022 року, на її ім`я відкритий рахунок на суму 75 000 грн., але остання жодних рахунків не оформляла, ніякої згоди не давала, жодних повідомлень їй не надходило. \~ \~ \~ \~Крім цього\~01.02.2022\~року остання\~поштою звернулася із заявою до Начальників служби безпеки АТ КБ «Приватбанку» в м.Києві та у м.Дніпро про проведення службового розслідування по даному факту, оскільки до шахрайських схем можуть бути залучені співробітники банку. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд в задоволенні позовних відмовити. 29.08.2023 року від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. У пункті 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним\~договором. Згідно з ч. 16 ст. 14 вказаного Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Вказує на те, що відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: - застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП); - інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП); У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень Відповідача про втрату карти, заперечення Відповідача не можуть прийматися судом до уваги оскільки являються необґрунтованими. Крім того оспорювані відповідачем операції були забезпечені авторизацією та ідентифікацією, переказ коштів відбувся з правильним введенням OTP-паролів, що направлялися на його фінансовий телефон. Зазначає, що умови договору банком не порушено, відповідач, у свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з осіб, винних у вчиненні злочину, в разі ухвалення відповідного вироку судом. В судове засідання представник позивача та відповідач не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.12.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснено ідентифікацію клієнта [PERSON] та останньою підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 29.01.2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклав у письмовій формі з [PERSON] , шляхом накладення останньою простого електронного підпису, кредитний договір б/н «Миттєва розстрочка», в якому сторони узгодили його умови. Відповідно до кредитного договору банк надав [PERSON] строковий кредит на 36 місяців у розмірі 75 200 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок [PERSON] . Крім того у договорі встановлено процентна ставка 1,5 % на місяць (18% річних). Визначено порядок повернення Кредиту щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів. Сторони погодили використання простого електронного підпису. Крім того узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, між сторонами виникли кредитні відносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника встановлено, що 29.01.2022 року з кредитного рахунку [PERSON] було здійснено грошовий переказ на суму 75 200,00 гривень, що призвело до утворення заборгованості за кредитом. На вказану заборгованість банк нарахував позичальнику проценти. 30.01.2022 року за зверненням [PERSON] від 29.01.2022 року про незаконне заволодіння належними їй грошовими коштами, до Єдиного реєстру досудових розслідувань ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області внесені відомості під № 12022153270000025 від 30.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (перекваліфіковано на ч.3 ст.190 КК України) щодо вчинення відносно неї шахрайських дій. 01.02.2022 року [PERSON] зверталася з письмовими заявами до служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» розташованих в м.Дніпро та в м.Київ, в яких повідомляла, що 29.01.2022 року невстановленою особою шляхом введення її в оману, представившись працівником служби безпеки Приват Банк (зазначену інформацію було підтверджено оператором колл-центру Приват Банку за номером 3700) заволоділа її грошовими коштами та просила провести службове розслідування за вищевказаним фактом. Згідно з розрахунком позивача, сума нарахованого банком боргу відповідача склала той розмір, що відповідає саме тій сумі, яка не санкціоновано, без згоди відповідача, була перерахована з її кредитного рахунку, та саме на цю суму банком нараховано відсотки. Іншої заборгованості за власними зобов`язаннями, що не пов`язані з оспорюваною сумою, у відповідача перед банком не існує. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п. 14.12 ст.14 вказаного Закону, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Положеннями пунктів 7-9 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. А отже лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не є достатніми для висновку про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 29.01.2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів у розмірі 75200 грн. Натомість надані відповідачем докази підтверджують факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. З огляду на наведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed