Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

позивачка звернула до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та доньку сторін, [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати та виховуватись разом із батьком [PERSON] . В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебувають у шлюбі з 05 червня 2020 року. Шлюб зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що внесено відповідний актовий запис № 760 від 05 червня 2020 року. Від спільного подружнього життя у нас народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що 11.11.2020 року зроблено актовий запис № 97 від 11 листопада 2020 року. 3 моменту народження доньки у сторін почалися непорозуміння щодо способу виховання та утримання дитини, які призводили до систематичних конфліктів, які згодом переростали у скандали, свідком яких була донька. Через постійні стреси позивач була вимушена повернутись проживати за своїм місцем реєстрації. В силу того, що відповідачем були створені усі умови для належного проживання та виховання спільної дитини, донька залишилась проживати з відповідачем за його місцем реєстрації. Спору стосовно поділу майна між сторонами немає, оскільки спільно нажите майно відсутнє. Вказує, що між ними немає нормального спілкування, зникло почуття любові один до одного, є лише обов?язки відносно доньки, що змушує сторін спілкуватись та підтримувати контакт. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені більше року, спільне господарство не ведеться. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та таке призведе до загострення та погіршення психологічного стану сторін та доньки. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Щодо визначення місця проживання дитини з батьком вважає за необхідне зазначити, що оскільки спільна дитина знаходиться на повному утриманні Відповідача, за спільним рішенням сторін донька після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачем. Так як позивач систематично виїжджає за межі території України у виконанні робочих обов?язків, то позбавлена можливості забезпечити постійний догляд за нашою донькою. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою від 31.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте подала на адресу суду про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав : із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.06.2020 року вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 05.06.2020 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 760. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.11.2020 року, що видане Виконавчим комітетом Зимновідської сільської ради Пустомитівського району Львіської області, актовий запис № 97. Відповідно до вимог\~ст. 112 СК України\~\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови,\~\~якщо встановлено, що подальше спільне життя\~ подружжя і збереження їх сім`ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення,\~\~забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ,\~\~а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов`язки подружжя. При вирішенні цього спору суд виходить з того, що відповідно до вимог\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 статті 56 СК України, визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сім`ї та наполягає на розлученні, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї сторін при наявності їх заперечення цього. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що разом із відповідачем позивач шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, сторони спроб для примирення не здійснюють, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, заявлені позивачем, підставні та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про залишення дитини сторін [PERSON] , [INFO] , проживати та виховуватись разом із відповідачем, суд зазначає наступне : стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вказаний спір щодо залишення доньки сторін на вихованні відповідача був ініційований матір`ю дитини, відповідач позов визнав. Зверненню до суду з позовом про залишення доньки сторін на вихованні відповідача має передувати спір між батьками дитини щодо участі у її вихованні. В даному випадку, до суду звернулася матір дитини, при цьому батько дитини визнав заявлені позовні вимоги та не заперечував щодо задоволення таких. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України \~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 895 від 16.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Із довідки\~про складсім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4677 від 27.12.2022 року вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Отже, суд приходить до висновку про те, що вказані вимоги є передчасними, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо вказаних правовідносин, оскільки із наданих суду доказів вбачається, що донька проживає з відповідачем. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. З врахуванням наведеного, судом не встановлено наявності спору між сторонами щодо участі у вихованні дитини, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved