Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

07 липня 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. В обґрунтування вимог позивач зазначила те, що 28 серпня 2021 року Сєвєродонецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 379. 02 червня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про розірвання вищезазначеного шлюбу. Рішення набуло законної сили. Від шлюбу у сторін народилась дитина, донька [PERSON] [INFO] . Донька проживає з позивачем, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Позивач наразі не має змоги працювати тому що доглядає немовля. Єдиним її джерелом доходу є соціальні виплати. Вказує, що відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб утриманні не має, отримує дохід перебуваючи на службі в ЗСУ близько 45 000 гривень на місяць, а тому він може сплачувати аліменти на дитину та на колишню дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді від 11 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 21 липня 2023 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 30 серпня 2023 року представником відповідача адвокатом Буденком Ю. Ю. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що відповідач частково заперечує проти позову з наступних підстав. Щодо стягнення аліментів на користь позивача на її утримання у розмірі 1/5 частини, відповідач вважає, що такий розмір аліментів є необґрунтованим, оскільки єдиною підставою для їх стягнення саме в такому розмірі позивач вказала, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, отримує дохід, перебуваючи на службі в ЗСУ близько 45\~000 грн на місяць. Однак, перебуваючи у зоні бойових дій, виконуючи бойові завдання, бійцям ЗСУ необхідно спеціальне обладнання, спецодяг та взуття, інше матеріально-технічне забезпечення, на придбання якого відповідач витрачає значну частину отриманих виплат. Також, оскільки м. Сєвєродонецьк Луганської області є окупованим, відповідач вимушений орендувати житлове приміщення в місті Дніпро, орендна плата за яке складає 12\~000 грн що місця та комунальні послуги. Також, представник відповідача вказав, що починаючи з грудня 2022 року відповідач добровільно, розуміючи обов`язок утримання своєї малолітньої дитини, пересилає на рахунок позивача грошові кошти. Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/5 частини не відповідають вимогам чинного законодавства, розмір аліментів є необґрунтовано великим. Відповідач не відмовляться від утримання малолітньої доньки та її матері до досягнення дитиною трирічного віку, однак має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини. Також у відзиві представник відповідача просив поновити строк для подачі відзиву, обґрунтовуючи клопотання тим, що відповідач отримав копію позовної заяви лише 22 серпня 2023 року, яку направлено представником позивача на електронну скриньку відповідача. Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, суд вважає за необхідне продовжити відповідачеві строк для подачі відзиву, встановлений ухвалою суду від 21 липня 2023 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у частині стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі, вказуючи, що аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини, як просить у відзиві представник відповідача, будуть для позивача достатніми. Також, указав на те, що відповідач має гарний стан здоров`я про що свідчить військова служба останнього, гарне матеріальне становище, на що вказує договір оренди квартири в місті Дніпро. Зазначив, що стан здоров`я дитини нормальний, зі слів позивача інші обставини, які мають значення для розміру аліментів їй не відомі. Вказав на те, що відповідь на відзив подаватися не буде. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію наведену у відзиві, зазначив, що розмір орендної плати за квартиру в місті Дніпро стосується житла, яке придатне для проживання двох осіб і відповідає цінам на оренду в місті Дніпро, а тому ціна на оренду, як на доказ матеріального стану відповідача, не є завищеною. Відповідач інших осіб на утриманні не має, стан його здоров`я задовільний. Представник відповідача погодився зі станом здоров`я дитини, вказаним представником позивача. Також, наголосив, що перебування відповідача на службі та умови такого перебування викликають необхідність витрачати власні кошти на придбання засобів захисту та спостереження задля зниження летальних наслідків, внаслідок чого витрачається велика частина доходу відповідача. Крім того, зазначив, що зі слів його довірителя позивач має джерело доходу за кордоном, як тимчасово переміщена особа. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Судом установлено, що 28 серпня 2021 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про шлюб /а.с.7/. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2023 року зареєстрований шлюб 28 серпня 2021 року Сєвєродонецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 379 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано /а.с.8-10/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.14/. Відповідно до копії довідки від 30 травня 2022 року № 1201-5001676568, позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] /а.с.17/. За вказаною адресою також зареєстрована малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки від 30 травня 2022 року № 1201-5001676641 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с.18/. Зареєстроване місце проживання позивача та дитини: [ADDRESS] . Сторонами визнано, що відповідач проходить службу /а.с.51/ та отримує дохід. Матеріали справи свідчать, що відповідачем позивачу в безготівковому виді перераховано на розрахунковий рахунок: 09 грудня 2022 року грошові кошти в розмірі 3015,08 грн, 20 грудня 2022 року 15 050,00 грн, 22 грудня 2022 року 3 015,08 грн, 23 січня 2023 року 3 015,08 грн, 23 січня 2023 року 11 050,00 грн, 26 квітня 2023 року 15 050,00 грн, 25 травня 2023 року 15 050,00 грн, 01 липня 2023 року 10 050,00 грн, 23 липня 2023 року 12550,00 грн /а.с.46-50/, частина з яких в призначення платежу визначена, як аліменти. Також, матеріали справи свідчать, що відповідачем укладено договір оренди квартири, в м. Дніпро, орендна плата за яку становить 12 000,00 грн на місяць /а.с.52-54/. Вирішуючи спір, що виник, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково, а з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду 07 липня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на думку суду, враховуючи положення ст. 182 СК України буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, враховуючи визнання сторонами задовільного стану здоров`я дитини, не доведення суду обставин, визначених п.п. 3-1, 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України суд не вбачає обставин, які б указували на необхідність визначення розміру аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку, на якому наполягає сторона позивача. Посилання сторони позивача на великий розмір доходу відповідача суд не приймає до уваги, як не доведений доказами. Саме лише наймання житла за ціною в 12 000,00 грн не є підставою для висновку про надмірний розмір загального доходу. Також не приймає до уваги суд і посилання сторони відповідача на матеріальний стан позивача, як не доведений та такий, що не передбачений положеннями ч. 1 ст. 182 СК України. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років, суд ураховує наступне. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини матері на її утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку з тим, що малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , яка не досягла трирічного віку проживає разом з позивачем, що не оспорюється сторонами, суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача. Однак, ураховуючи викладене вище, те, що представник відповідача не заперечив проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини, а представник позивача погодився на вказаний розмір аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. При цьому, посилання сторони відповідача на добровільну сплату аліментів відповідачем суд не приймає до уваги під час постановлення рішення про стягнення аліментів та дати початку їх присудження, оскільки на час такої сплати домовленості між сторонами щодо сплати аліментів, їх розміру та періоду не було. Вказане не позбавляє права сторону відповідача звернутися до органу виконання рішення з підстав урахування сум, добровільно сплачених, у рахунок присуджених аліментів на утримання дитини та дружини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial