Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

23.05.2023 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , з підстав тривалої відсутності (більше шести місяців), відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки останння не проживає у спірному приміщенні понад встановлені строки, перешкод в користуванні їй не чинилось, вона добровільно залишила місце проживання за вказаною адресою. Ухвалою суду від 24.05.2023 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.21). Ухвалою суду від 20.07.2023 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд витребувано докази по справі (а.с.39). У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась належним чином, причини неявки до суду невідомі. Відзиву на позов до суду не подала. Оскільки відповідач не з`явилася до суду, а конверти з повідомленням про слухання справи повернулися з відміткою "Укрпошти" за закінченням терміну зберігання, на судовому сайті було розміщено оголошення про час та місце розгляду справи (а.с.48). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов. Письмових пояснень до суду не надала. Представник третьої особи - Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Письмових пояснень до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідків, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає з 1990 року, квартирою не цікавиться, а тому відповідно до норм статей 71, 72 ЖК України це є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ордеру на житлове приміщення №82575 від 10.06.1981 р., [PERSON] в 1981 році отримала спірне житло на чотири особи - на себе та членів сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). В подальшому [PERSON] вийшла заміж і знялась з реєстраційного облвку. 14.09.1996 р., [PERSON] в зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9, зворотня сторона). [INFO] , [PERSON] померла (а.с. 8), в зв`язку з чим була знята з реєстраційного обліку. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва наданого на виконання ухвали суду від 24.05.2023 р. в спірному житловому приміщенні зареєстровані позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , та [PERSON] , а також неповнолітні діти третьої особи - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). В судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , надали суду покази проте, що ніколи не бачили [PERSON] в спірній квартирі, не знають її взагалі, ніколи про неї не чули. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно залишила спірне житлове приміщення, в якому зареєстрована та тривалий час в ньому не проживає, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачку такою, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги з підстав зазначених в позові є обґрунтованими та доведеними. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved