Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

23.06.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Руда Х.Д. звернулася до суду з позовом, яким просила розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.08.2009 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовим записом № 49. Заявлені вимоги представник позивача мотивувала тим, що спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та почуття любові, подружні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з позивачкою. З урахуванням відсутності спору між сторонами, щодо того з ким із них буде проживати дитина, просила залишити неповнолітню [PERSON] проживати з матір`ю. Також просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05.07.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 31.07.2023 року представник позивача подала заяву, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.. 04.09.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за яким проти заявленої вимоги про розірвання шлюбу не заперечував. Разом з тим вказав, що між ним та позивачкою існує спір, щодо місця проживання неповнолітньої доньки. На даний час донька проживає з позивачкою у Польщі, однак висловила бажання проживати з ним в Україні. До судового засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У заяві зазначила, що подружні стосунки між нею та [PERSON] припинені з 18 березня 2022 року. У судовому засіданні відповідач проти заявленої вимоги про розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь [PERSON] судових витрат не заперечував, зазначив що шлюбні відносини з позивачкою припинені з березня 2022 року. Вказав, що твердження представника позивача, в тій частині, що між ним та [PERSON] відсутній спір щодо того з ким буде проживати неповнолітня донька, не відповідають дійсності. Вказав, що дитина висловлює бажання повернутися та проживати в Україні. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.08.2009 року сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зроблено актовий запис №49 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає з матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Подружні стосунки припинені, спільне господарство сторони не ведуть та проживають окремо з березня 2022 року. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що подальше спільне життя позивача та відповідача неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на підставі ст.112 СК України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . При вирішення вимоги позивачки залишити проживати дитину з нею, суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву та під час розгляду справи по суті, [PERSON] вказав, що з урахуванням думки доньки, яка бажає проживати разом з ним в Україні, він заперечує проти залишення проживання дитнини разом з матір`ю. За таких обставин суд вбачає наявність спору між сторонами, щодо визначення місця проживання дитини, та роз`яснює [PERSON] її право звернутися до суду для його вирішення, з окремим позовом, в порядку ст.161 СК УКраїни. При вирішенні заявлених представником позивачки вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так з урахуванням частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] слід стянути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 860 грн.. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат по сплаті правової допомоги у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне. За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 - склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги №21/06/23від 21.06.2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Рудою Х.Д., додаткова угода до договору про надання правової допомоги №21/06/23-1д від 21.06.2023 року, рахунок від 21.06.2023 року. Відповідно до п.3 Додаткової угода до договору про надання правової допомоги від 21.06.2023 року, оплата гонорару за правову допомогу, має бути сплачена [PERSON] у строк до 30.06.2023 року. Разом з тим, відповідно до долученої до матеріалів справи платіжної інструкції 0.0.3060932569.1, 3000 грн. правової допомоги по договору №21/06/23 від 21.06.2023 було сплачено [PERSON] , а не позивачкою. З урахуванням зазначеного, та відсутністю будь-яких даних, що вказані витрати були понесені саме [PERSON] , суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved