Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У квітні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшлов позов [PERSON] (далі - Позивач) до [PERSON] (далі-Відповідач), третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі-Третя особа, АТ «ПУМБ», Банк ) про усунення перешкоди у праві користування нерухомим майном. В обґрунтування позову Позивач зазначає про те, що між [PERSON] як Орендарем та АТ «ПУМБ БАНК», яке є правонаступником ПАТ «ПУМБ», як Орендодавцем, укладено Договір оренди житлового приміщення (далі - Договір) від 11.06.2019 року. Предметом Договору оренди є належна АТ «ПУМБ» на праві власності квартира [ADDRESS] (далі - Житлове приміщення). Право власності Банку на Житлове приміщення зареєстровано у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Канівець Л.М. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №25262649 від 13.10.2015 року, про що 15.10.2015 року виданий відповідний витяг про реєстрацію права власності (копія витягу додається). Право власності на Квартиру набуто АТ «ПУМБ» у позасудовому порядку, у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору та укладеного у його забезпечення договору іпотеки вказаного Житлового приміщення. Проте, Відповідач, яка є колишнім власником нерухомого майна, наразі чинить перешкоди Позивачу у законному праві користування Квартирою, що полягає у не допуску Позивача та представників власника до Житлового приміщення. За наведених обставин Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив з урахуванням заяви про зміну предмету позову, усунути перешкоди у праві користування [PERSON] житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] ; вселити громадянина [PERSON] до належного АТ «ПУМБ» житлового приміщення, а саме - квартири [ADDRESS] ; витрати по сплаті збору покласти на Відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження. 31.03.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року прийнято до спільного розгляду заяву позивача про зміну предмету позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надсилала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте подано заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.06.2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений Договір оренди житлового приміщення. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове платне користування квартиру [ADDRESS] , а Орендар, у свою чергу, зобов`язується прийняти її у користування та сплатити Орендну плату на умовах цього Договору. Право власності Банку на Житлове приміщення зареєстровано у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Канівець Л.М. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №25262649 від 13.10.2015 року, про що 15.10.2015 року виданий відповідний витяг про реєстрацію права власності (копія витягу додається). Відповідно до матеріалів справи на виконання умов Договору оренди, Позивачем сплачено на користь Банку грошові кошти у сумі 16 600,00 грн., як плата за користування Квартирою за період з 11.06.2019 року по 30.06.2019 року. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі має право на отримання доходів від використання речі (ст. 189 ЦК України). Одним із прав власника майна є передача майна у користування. Правовідносини власника житлового приміщення та користувача регулюються главою 59 ЦК України. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла. Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається в письмовій формі. Згідно із ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Відповідно до ч. 3 ст. 810 ЦК України до договору найму житла застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3.1. Договору строк оренди Об`єкта оренди складає 6 (шість) місяців. Сторони цього Договору визначають, що датою початку строку оренди Об`єкта оренди Орендарем є дата підписання Сторонами Акту прийому-передачі Об`єкта оренди. Строк оренди припиняється у останню дату строку оренди або у дату дострокового розірвання (дії Договору). Отже суд прийшов до висновку, що договір оренди житлового приміщення на час звернення Позивача до суду з вимогою про, усунення перешкоди у праві користування [PERSON] житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] та вселення громадянина [PERSON] до належного АТ «ПУМБ» житлового приміщення, а саме - квартири [ADDRESS] - припинив свою дію. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо продовження строку дії Договору оренди житлового приміщення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є безпідставними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України,суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed