Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18 задоволено його позов до ПрАТ «Пласт» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплат, належних працівникові при звільненні сум, стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 56846,07 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14596,48 грн. Для примусового виконання вказаного рішення суду 05 грудня 2018 року видано виконавчий лист № 554/27/18, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Стягнуті з відповідача кошти були перераховані йому лише 02 жовтня 2019 року. Постановою державного виконавця від 09 жовтня 2019 року виконавче провадження закінчене. Посилаючись на правила статей 116, 117, 236 КЗпП України, вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки фактичного виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18 за період з 31 грудня 2017 року до 02 жовтня 2019 року у розмірі 100122,73 грн. Крім того, зазначив, що внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідача щодо затримки фактичної виплати заробітної плати, він зазнав моральних страждань, пов?язаних із позбавленням його вкрай необхідних грошових коштів. Порушення законних трудових прав призвели до моральних страждань, він втратив нормальні зв?язки, повинен був докладати додаткових зусиль для організації життя, забезпечення родини всім необхідним для продовження життєдіяльності. Завдану моральну шкоду оцінив в 10000,00 грн. Просив стягнути з ПрАТ «Пласт» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 100122,73 грн, 10000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з\~пунктом 1\~частини 7\~статті 128\~ЦПК України,\~у разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 11 лютого 2021 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за адресою місцезнаходження. 23 лютого 2021 року до суду повернуто конверт із вкладеннями. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причинами повернення відправлення вказано відсутність адресата. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень\~статті 274 ЦПК України,\~справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18 частково задоволено позов [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 56846,07 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2017 року до 30 грудня 2017 року в сумі 14596,48 грн. Примусове виконання рішення суду здійснювалось Відділом примусового виконання рішень Управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі виконавчого листа № 554/27/18 від 05 грудня 2018 року. Постановою державного виконавця від 09 жовтня 2019 року виконавче провадження № 57864389 з виконання виконавчого листа № 554/27/18 від 05 грудня 2018 року закінчене в зв?язку з повним фактичним його виконанням, оскільки кошти стягнуті з боржника та перераховані стягувачеві згідно з платіжним дорученням № 3465 від 02 жовтня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються даними рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18 (а.с. 8-9), постанови від 09 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 57864389 (а.с. 11). Відповідно до даних довідки ПрАТ «Пласт» № 499 від 02 грудня 2017 року розмір середньої заробітної плати [PERSON] за два останніх місяці становить 4903,50 грн, розмір середньоденної заробітної плати 228,07 грн, кількість робочих днів за останні два місяці 43 дні (а.с.12). Позивачем у тексті позовної заяви здійснено розрахунок середнього заробітку за період з 31 грудня 2017 року до 02 жовтня 2019 року, виходячи з даних довідки про заробітку плату та кількості робочих днів, за які має бути така заробітна плата стягнута, та середньоденної заробітної плати в розмірі 228,07 грн. Згідно наданого розрахунку позивач вказав, що до стягнення підлягає заробітна плата за 439 днів у сумі 100122,73 грн. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов?язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України (в\~редакції,\~що була\~чинною на\~момент існування\~правовідносин між\~сторонами) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов?язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов?язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Судом встановлено, що відповідач при звільненні позивача не виплатив заборгованість із заробітної плати в сумі 56846,07 грн. Вказану суму та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2017 року до 30 грудня 2017 року в сумі 14596,48 грн перераховано стягувачу 02 жовтня 2019 року під час виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18 в примусовому порядку. Наведене свідчить, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених статтею 116 КЗпП України, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявного у нього права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв?язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктами 5, 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відтак, за правилами Порядку №100 у розрахунок середньої заробітної плати для цілей визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки при звільненні включаються виплати, які були нараховані працівникові за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. Як уже було зазначено, у день звільнення позивача йому не була виплачена сума заробітної плати у розмірі 56846,07 грн. Вказану суму, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2017 року до 30 грудня 2017 року в розмірі 14596,48 грн стягнуто в примусовому порядку. Враховуючи наведене суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з 31 грудня 2017 року (наступний день після винесення судом рішення) і до дня фактичного розрахунку, тобто до 01 жовтня 2019 року. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 березня 2018 року у справі № 554/27/18, становить 228,07 грн, та позивач просив суд обрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи саме з такого розміру. Кількість робочих днів за період з 31 грудня 2017 року по 01 жовтня 2019 року складає 437 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 31 грудня 2017 року по 01 жовтня 2019 року складає: 437 днів х 228,07 грн = 99666,59 грн. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов?язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов?язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Разом з\~тим,\~відповідно до\~положень частин\~1\~та 2\~статті 233\~КЗпП України\~(в\~редакції,\~що була\~чинною на\~момент отримання\~остаточного розрахунку\~позивачем),\~працівник може\~звернутися з\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до районного,\~районного у\~місті,\~міського чи\~міськрайонного суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~а у\~справах про\~звільнення -\~в місячний\~строк з\~дня вручення\~копії наказу\~про звільнення\~або з\~дня видачі\~трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв?язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012року № 1-5/2012). Відповідно до статті 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У статті 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об?єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв?язку з пропуском зазначеного строку. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.\~ Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.\~ Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження \~№ 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22). Відтак, порушення права на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пов?язане з порушенням прав у сфері трудових відносин, а тому до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду. Як вбачається з матеріалів справи остаточний фактичний розрахунок з позивачем проведено 02 жовтня 2019 року. З позовною заявою [PERSON] звернувся до суду 17 грудня 2020 року. Поважних причин пропуску строків, установлених статтею 233 цього КЗпП України, позивач при зверненні до суду не навів, судом таких причин не встановлено. Відтак позивач пропустив установлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до вимог про відшкодування моральної шкоди, у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (стаття 233 КЗпП України). При цьому, оскільки до вимог про відшкодування моральної шкоди, у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується установлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, а позивач пов?язував своє право на компенсацію такої шкоди саме з затримкою розрахунку при звільненні, тобто з порушенням прав у сфері трудових відносин, які були предметом розгляду у справі № 554/27/18, то вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню у зв?язку з пропуском зазначеного строку. Висновки за результатами розгляду Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Проте позивач пропустив установлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України та з вимогою про стягнення моральної шкоди. В зв?язку з цим відсутні правові підстави для покладення на ПАТ «Пласт» відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а також стягнення з відповідача моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. При подачі позовної заяви судовий збір позивачем не сплачувався. В позовній заяві позивач вказав на наявність пільг щодо сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5\~Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Проте така пільга не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу)\~під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. \~ Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а позивач з урахуванням змісту позовних вимог, не є суб?єктом, якому може бути надана пільга по сплаті судового збору, то сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за звернення до суду із позовною заявою майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн за позовні вимоги стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 840,80 грн за позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, що разом становить 1681,60 грн.

Outcome: approved