Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому уточнюючі позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по заробітній платі та невикористаним додатковим відпусткам в розмірі 129821,36 грн; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги в розмірі 48244,20 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 521430,00 грн; заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн; зобов`язати відповідача подати заяву за ф.№ 1-ОПП до ПФУ, із зміною відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та податкового обліку юридичної особи, із виключенням відомостей відносно [PERSON] , як працюючого головного бухгалтера КП «Червоненська ЖКД», та внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 15865,69 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що, 09.08.2021 вона була звільнена з посади виконуючої обов`язки начальника КП «Червоненська ЖКД» згідно п.1 ст.38 КЗпП України, відповідно до Наказу № 35 від 09.08.2021 на підставі Розпорядження № 86-к від 09.08.2021, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. При звільненні з роботи [PERSON] , відповідачем КП «Червоненська ЖКД», в порушення норм чинного законодавства не виплачені розрахункові на загальну суму 140106,14 грн. На неодноразові прохання позивача до керівництва відповідача погасити борг, позитивних результатів не досягнуто, в зв`язку з чим, 11.11.2021 остання звернулась до Відділу з питань додержання законодавства про працю у Криворізькому регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо вище зазначених порушень законодавства з боку КП «Червоненська ЖКД». Однак Відділом з питань додержання законодавства про працю, виходячи з тексту відповіді, перевірка не здійснювалась та не складено відповідного акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи КП «Червоненська ЖКД», яка використовує найману працю. Натомість, позивачу [PERSON] надано відповідь від 01.12.2021, якою повідомлено її щодо наявності проведення на час її звернення внутрішньої перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства КП « Червоненська ЖКД» та запевнено у нарахуванні та виплаті відповідачем належних їй сум найближчим часом. Крім того, виходячи зі змісту цього ж листа, ГУ Держпраці рекомендує звернутись до суду для вирішення зазначеного спору, мотивуючи тим, що факти, викладені нею у зверненні, мають ознаку індивідуального трудового спору. Позивач сподіваючись все ж таки на позитивне вирішення її питання, знову зверталась неодноразово до КП «Червоненська ЖКД» з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки, на що відповідач лише 21 квітня 2022 року виплатив їй частину заробітної плати в розмірі 10284,78 грн., не надавши ніяких пояснень щодо цієї суми розрахунку, уникаючи спілкування з нею. Таким чином позивач вважає, що на її користь підлягає стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за затримку виплати заробітної плоти та інфляційні втрати. Крім того, невиплата відповідачем до теперішнього часу заробітної плати та компенсаційних виплат за не використані відпустки, негативно вплинуло на здоров`я позивача, її психологічний стан та самопочуття, що призвело до заподіяння їй великих моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. Позивач втратила душевний спокій та рівновагу, постійно перебувала у роздратованому стані, постійно терпіла приниження, звертаючись до відповідача з проханням розрахуватися з нею в повному обсязі, внаслідок чого в неї порушився сон. [PERSON] змушена була весь час турбуватись про те, як забезпечити нагальні потреби її багатодітної сім`ї, де заробити гроші для того; щоб придбати необхідні речі та ліки, розрахуватися за послуги, враховуючи й ті обставини, що з вини відповідача вона навіть не може стати на облік в Державному центрі зайнятості, оскільки відповідач, незважаючи на її неодноразові прохання, до теперішнього часу не зняв її з обліку в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де я й на теперішній час вона перебуває на обліку як головний бухгалтер Комунального підприємства «Червоненська житлово-комунальна дільниця» та відноситься до категорії зайнятого населення, тоді як фактично звільнена та не працює. Таким чином, позивач, вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати заяву за ф.№ 1-ОПП до ПФУ, із зміною відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та податкового обліку юридичної особи, із виключенням відомостей відносно неї, як працюючого головного бухгалтера КП «Червоненська ЖКД», та внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 50000,00 гривень в якості компенсації за заподіяну їй моральну шкоду. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Присутня в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що до позовної заяви не надано жодного доказу невикористаних відпусток, не підтверджено право на компенсацію втрати частини доходів та не наведено підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позивач на момент звільнення була в.о. начальника КП «Червоненська ЖКД», сама себе звільнила та сама себе, як головного бухгалтера зобов`язала виконати всі фінансові операції. Таким чином позивач сама не нарахувала і не виплатила собі заробітну плату. Крім того, позивач мала сама подати заяву за формою № 1-ОПП до ПФУ і податкових органів, про те не подала, у зв`язку із чим позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.01.2015 працювала в КП «Червоненська ЖКД» на різних посадах, останні з яких з 08.07.2016 головний бухгалтер та з 09.08.2021 виконуюча обов`язки начальника КП «Червоненська ЖКД» (а.с.27-28 Том № 1). Відповідно до копії наказу № 35 від 09.08.2021 (а.с.34 Том № 1) [PERSON] на підставі розпорядження заступника голову Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 09.08.2021 (а.с.33 Том № 1) звільнено з посади виконуючої обов`язки начальника КП «Червоненська ЖКД» з 09.08.2021 на підставі ч. 1 ст. 38 КУпАП, у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Зобов`язано головного бухгалтера КП «Червоненська ЖКД» здійснити відповідні фінансові операції. Відповідно до довідки виданій [PERSON] , як такій як працювала головним бухгалтером КП «Червоненська ЖКД» до 09.08.2021 (а.с.35 Том № 1), останній нараховано за липень місяць заробітну плату в розмірі 14232,24 грн та за серпень місяць заробітну плату в розмірі 160857,06 грн. Відповідно до листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.10.2022 (а.с.166-167 Том № 1), [PERSON] нарахована і виплачена заробітна плата за липень 14232,24 грн та за серпень 12776,12 грн, таким чином на день ухвалення рішення позивачу не виплачена заробітна плата в розмірі 148080,94 грн (160857,06 грн - 12776,12 грн =148080,94 грн), доказів протилежного сторонами суду не надано. В судовому засідання представник відповідача, посилалася на те, що заробітна плата позивачу не нарахована та не виплачена у зв`язку із втратою первинної документації внаслідок неналежного та безвідповідального ставлення [PERSON] до своїх обов`язків, як в.о. начальника КП «Червоненська ЖКД». Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини 1 ї статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Конституційний Суд України в рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Таким чином, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВС України від 08.03.2018 (справа № 243/5469/17), що спростовує посилання представника відповідача, як на не нарахування та невиплату позивачу заробітної плати. Про те, у зв`язку із відсутністю такої документації суд не може встановити обсяг не використаних додаткових відпусток. Як видно з матеріалів справи (а.с.36-39, 41-42, 47, 48 Том № 1) позивач неодноразово зверталась з приводу затримки виплати заробітної плати до КП «Червоненська ЖКД» та до управління з питань праці з питанням, щодо затримки виплати заробітної плати, про те, станом на дату винесення рішення заробітну плату позивачу у встановлені законом строки не виплачено. Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Так, позивач перебуваючи на посаді головного бухгалтера та в.о. начальника КП «Червоненська ЖКД» не нарахувала та не здійснила виплати при власному звільненні з мотивів браку часу та недостатньою кількістю первинної документації. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. За час розгляду справи та до моменту ухвалення рішення, первинні документи не відновлені та на адресу суду не надходили, у зв`язку з чим, суд не може встановити обсяг невикористаних додаткових відпусток. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 129821,36 грн., посилаючись на відрахування податків та зборів, які остання зробила самостійно, про те, за відсутності в матеріалах справи доказів, щодо посадового окладу позивача, відомостей про відсотки відрахування податків та інших зборів, суд при розрахунку невиплаченої заробітної плати виходить з довідки про нарахування (Том № 1 а.с.35), з якою в судовому засіданні позивач погодилась так, як сума зазначена в довідці охоплює всі виплати які належні були їй на день звільнення. Відповідно до абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа № 180/683/13-ц), роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, судом встановлено, що позивачу при звільненні не виплачена заробітна плата в розмірі 148080,94 грн (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), яка підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України). Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. З даного приводу ВСУ в постанові Пленуму №13 від 24.12.1999 року вказав, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як видно з довідки наданої КП «Червоненська ЖКД» (а.с.35 Том № 1) за останні два місяці, які передували звільненню, позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 34939,44 грн. (червень-липень 2021 року), в зазначений період було 42 робочі дні, таким чином середньоденна заробітна позивача складає 831,90 грн. З наступного дня після звільнення, тобто з 10.08.2021 та по дату ухвалення рішення - 20.09.2023 (оскільки заробітну плату позивачу в зазначений термін не виплачено), минуло 545 робочих днів, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 453385 гривень 50 копійок (831,90 грн * 545 робочих дні (сума розрахована без утримання податків й інших обов`язкових платежів). У зв`язку із введенням з 24.02.2022 на території України воєнного стану та на підставі ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", розрахунок середнього заробітку здійснювався за відсутності святкових днів. Що стосується компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2021 року по березень 2022 року склала - 18281,78 грн, з розрахунку IIc (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) = 1.11365234; Інфляційне збільшення:160 857,06 x 1.11365234 160 857,06 = 18 281,78 грн. Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2022 року по серпень 2023 року склала 25211,47 грн, з розрахунку Iіc (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) = 1.17025468; Інфляційне збільшення:148080,94 x 1.17025468 148 080,94 = 25211,47 грн. Загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з вересня 2021 року по серпень 2023 року склала 43493,25 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача подати заяву за ф.№ 1-ОПП до ПФУ, із зміною відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та податкового обліку юридичної особи, із виключенням відомостей відносно [PERSON] , як працюючого головного бухгалтера КП «Червоненська ЖКД», та внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 66.4. ст. 66 Податкового кодексу України, платники податків - юридичні особи та їх відокремлені підрозділи зобов`язані подати контролюючому органу відомості стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку юридичної особи, її відокремлених підрозділів, у 10-денний строк з дня взяття на облік чи виникнення змін у облікових даних платників податків, шляхом подання заяви у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідальність за неподання такої інформації визначається цим Кодексом. Пунктом 9.3 розд. IX Порядку № 1588, визначено, що платники податків юридичні особи та відокремлені підрозділи юридичних осіб зобов`язані подати відомості стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи до контролюючого органу у 10-денний строк з дня взяття на облік чи виникнення змін у облікових даних платників податків, шляхом подання заяви для юридичних осіб та відокремлених підрозділів за формою № 1-ОПП (далі заява ф. № 1-ОПП) з позначкою «Відомості про особу, відповідальну за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку». Як видно з листа, Криворізького міськрайонного центру зайнятості від 09.06.2022 (а.с.45 Том № 1), Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 19.06.2023 (а.с.21, 22 Том № 3), позивач значилась як головний бухгалтер КП «Червоненська ЖКД», про те відповідно до відповіді № 127251 від 26.06.2023 сформованої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.28-31 Том № 3), інформація про [PERSON] , як про головного бухгалтера станом на 26.06.2023 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня, у зв`язку із чим вимога позивача про зобов`язання відповідача подати заяву за ф.№ 1-ОПП до ПФУ, із зміною відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та податкового обліку юридичної особи, із виключенням відомостей відносно [PERSON] , як працюючого головного бухгалтера КП «Червоненська ЖКД», та внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до наступного. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, ні в судовому засіданні ні зібраними в матеріалах справи доказами, позивачем не доведено наявності завданих їй моральних страждань, які призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач при звільненні мала можливість нарахувати та виплатити собі заробітну плату, чого своєчасно не зробила, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з Комунального підприємства «Червоненська житлово-комунальна дільниця» на користь держави, слід судовий збір в розмірі 1480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) гривень 80 копійок. Крім того, з Комунального підприємства «Червоненська житлово-комунальна дільниця» на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за задоволені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, в розмірі 3880 (три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 89 копійок. Судовий збір за позовні вимоги в задоволенні яких відмовлено покладається на позивача.

Outcome: partial