Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~13\~січня 2022 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ТОВ «БУДИНОКІНВЕСТСТРОЙ ІНЖЕНЕРІНГ», в якому прохав стягнути з відповідача виплати по листку непрацездатності у сумі 6\~110 грн. 41 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2021 по 13.01.2022 у сумі 25\~760 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідачем при його звільненні 13.08.2021 року було несвоєчасно виплаченого розрахунок, а саме не виплачено 6\~110 грн. 41 коп. виплат по листку непрацездатності. Факт не проведення виплати підтверджено перевіркою Головного управління держпраці у Харківській області та випискою з банківської карти «Приват банк». Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2021 р. по 13.01.2022 р. Згідно з листом Головного управління держпраці у Харківській області від 02.12.2021 р. його заробіток складав 5152 грн. Таким чином, при затримці виплат на п`ять місяців, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 25\~760 грн., що і стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які останнім усунуто в строк вказаний в ухвалі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 лютого 2022 року позивач змінив позовні вимоги та прохав не стягувати з відповідача виплати по листку непрацездатності у сумі 6\~110 грн. 41 коп., оскільки 31 січня 2022 року з ним проведено розрахунок, однак прохав стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2021 по 31.01.2022 у сумі 28 443грн. 75 коп. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 квітня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрського районного суду м.Полтави, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.34). Відповідач ТОВ «БУДИНОКІНВЕСТСТРОЙ ІНЖЕНЕРІНГ» належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.42-43, 48-49) в судове засідання свого представника не направлено, про причини його неявки суд не повідомлено. Відзив від відповідача, у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, до суду не надходив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З довідки Головного управління держпраці у Харківській області № Ш-1364/Ш-1397/02.04/12-08/12788 від 02.12.2021 р. вбачається, що [PERSON] з 17.03.2021 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «БУДИНОКІНВЕСТСТРОЙ ІНЖЕНЕРІНГ», а саме на посаді провідного інженера з опалення та вентиляції з окладом 6400 грн. та був звільнений 13.08.2021 р. Під час звільнення [PERSON] не виплачено допомогу по тимчасовій втраті працездатності на суму 6110 грн. 41 коп., хоча ТОВ «БУДИНОКІНВЕСТСТРОЙ ІНЖЕНЕРІНГ» згідно платіжного доручення № 22872 від 27 липня 2021 року отримано фінансування страхових виплат матеріального забезпечення 27.07.2021 року згідно заяви-розрахунку № 022337 від 03.06.2021 року у сумі 6\~110 грн. 41 коп. (а.с.3-4) Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст.117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сумм власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116\~КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Остаточний розрахунок із позивачем проведено лише 31.01.2022 р., що підтверджується з виписки за картковим рахунком клієнта ( а.с.6-7). Судом встановлено, що до суду звернувся звільнений підприємством [PERSON] з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 28 443 грн. 75 коп., право на який передбачене ч.1 ст.117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 13.08.2021 року по 31.01 2022 року. Так, середньоденна заробітна плата [PERSON] з урахуванням проведених загальнообов`язкових утримань становить 245 грн. 30 коп. ( (заробітна плата за червень 2021 року у сумі 5152 грн. + заробітна плата за липень 2021 року у сумі 5\~152 грн.) : 42 фактично відпрацьованих дні), що підтверджується довідкою Головного Управління держпраці у Харківській області ( а.с.3-4). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 13.08.2021 року по 31.01.2022 року становить 28\~545 грн. 80 коп. ( за серпень 2021 року 11 робочих днів, за вересень 2021 року 21 робочий день, за жовтень 2022 року 20 робочих днів, за листопад 2021 року 22 робочих дні, за грудень 2021 року 23 робочих дні, за січень 2022 року 19 робочих днів, а всього - 116 робочих днів х 245 грн. 30 коп.) Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за не використану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Враховуючи, що суд вирішує позов у межах заявлених позовних вимог, то на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2021 року по 31.01.2022 року у сумі 28\~443 грн. 75 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Outcome: approved