Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 часток з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття; закріпити право на житло за малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що на обліку дітей, позбавлених батьківського піклування, знаходяться малолітні діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .Мати дітей, [PERSON] , згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2018 засуджена за ч. 2 ст. 186, ч. 2 15-ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 01.12.2020 № 246 малолітні діти влаштовані до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , який функціонує на власній житловій площі за адресою: [ADDRESS] .Відповідно до листа ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» [PERSON] згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 звільнена на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково та вибула за місцем реєстрації: [ADDRESS] .Згідно з листом служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 22.09.2021 вбачається, що мати дітей, [PERSON] , стосовно своїх дітей не зверталась.Відповідно до листа Відділу соціальної роботи по Московському району м. Харкова від 22.09.2021 вбачається, що на момент відвідування матері дітей, [PERSON] , за місцем її реєстрації ( [ADDRESS] ) вдома нікого не було, фахівцями були залишені координати Відділу для подальшої роботи з нею, однак вона на даний час не звернулась.Спеціалістами ССД по Московському району спільно з фахівцями Відділу соціальної роботи по Московському району м. Харкова неодноразово відвідувалась мати дітей, [PERSON] , за її місцем реєстрації ( [ADDRESS] ), але двері квартири ніхто не відчиняв. Зі слів сусідів з`ясовано, що [PERSON] за даною адресою проживає. Оскільки мати дітей, [PERSON] безвідповідально підійшла до виховання та утримання своїх дітей, не цікавиться їх подальшою долею, не виявляє зацікавленість у поверненні своїх дітей, вважають що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22«Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова та Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022 року [PERSON] визначено головуючим по справі. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 04.07.2022 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Макарійчук А.В. надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, суд про причину неявки не повідомила. Про дату та час слухання справи повідомлена належним чином.Разом з тим, виклик відповідача у судове засідання 13.09.2023 року здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (Октябрського районного суду м. Полтави). Про причини своєї неявки суд не повідомляла, відзив на позов та жодних клопотань чи заяв до суду не подавала. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з?явилася, в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11.01.2017, а/з № 38, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 26.05.2015, а/з № 867, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України № 00020643178 від 26.07.2018 р. вбачається що відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України. З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України № 00017545667 від 17.01.2017 р. вбачається що відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України. Матеріалами справи встановлено, що на обліку дітей, позбавлених батьківського піклування, знаходяться малолітні діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей, [PERSON] , згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2018 засуджена за ч. 2 ст. 186, ч. 2 15-ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 01.12.2020 № 246 малолітні діти влаштовані до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , який функціонує на власній житловій площі за адресою: [ADDRESS] .Відповідно до листа ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» [PERSON] згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 звільнена на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково та вибула за місцем реєстрації: [ADDRESS] .Згідно з листом служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 22.09.2021 вбачається, що мати дітей, [PERSON] , стосовно своїх дітей не зверталась.Відповідно до листа Відділу соціальної роботи по Московському району м. Харкова від 22.09.2021 вбачається, що на момент відвідування матері дітей, [PERSON] , за місцем її реєстрації ( [ADDRESS] ) вдома нікого не було, фахівцями були залишені координати Відділу для подальшої роботи з нею, однак вона на даний час не звернулась.Спеціалістами ССД по Московському району спільно з фахівцями Відділу соціальної роботи по Московському району м. Харкова неодноразово відвідувалась мати дітей, [PERSON] , за її місцем реєстрації ( [ADDRESS] ), але двері квартири ніхто не відчиняв. Зі слів сусідів з`ясовано, що [PERSON] за даною адресою проживає. Відповідно до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.11.2021 № 629 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в інтересах дітей, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За підсумками розгляду матеріалів справи встановлено, що відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно з ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХП, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Водночас суди повинні враховувати, що у випадках, коли батьки не беруть участі у вихованні своєї дитини з поважних причин (через хворобу, перебування в тривалому відрядженні тощо), її усиновлення без їхньої згоди є неприпустимим. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержувати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд приходить до переконання, що перераховані обставини в цілому справляють негативний вплив на нормальний розвиток, виховання дітей та позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме інтересам її дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шести місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ст.32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з чим, суд вважає законним закріпити за малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] право на користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] судовий збір в доход держави в розмірі 2724,00 грн. (за три позовні вимоги немайнового характеру станом на 01.01.2021 року по 908 грн. за кожну).

Outcome: approved