Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

05.10.2022 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , в якому просила суд (з урахуванням всіх уточнень) розірвати договір довічного утримання від 24.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4283 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. розірвати та договір довічного утримання від 24.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4281 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А., привести сторони до первісного стану шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:035:5001, зняти заборони відчуження житлового будинку та земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4283 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А договір довічного утримання. Відповідно до вказаного договору, позивачка передала відповідачу у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . 24.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4281 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. договір довічного утримання. Відповідно до вказаного договору, позивачка передала відповідачу у власність земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:035:5001. Позивач вказує, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, які передбачені договорами, не звертає уваги на її потреби і стан здоров`я, не забезпечує її коштами й медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі навіть не навідується до неї. 19.10.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Призначено підготовче провадження у справі. 07.12.2022 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд у задоволенні позову відмовити. 20.04.2023 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано заперечення на відзив, в якому остання зазначила, що позивач не погоджується з доводами відповідача у відзиві, просила позов задовольнити у повному обсязі. 01.06.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 08.08.2023 року свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили суду, що їм відомо, що відповідач по справі уклав з позивачем договір довічного утримання, проте умови договору не виконує, життям позивача не цікавиться. 08.08.2023\~року свідок\~ [PERSON] в\~судовому засіданні\~повідомив суду,\~що виконував\~умови договору\~довічного утримання\~до певного\~періоду,\~проте після\~того як\~позивач сказала\~йому не\~приходити до\~неї,\~впорядкуванням життя\~позивачки він\~не займається. 06.09.2023 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. 06.09.2023 року відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили суд у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, пояснення та заперечення сторін, пояснення свідків, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову у зв`язку із наступним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до\~ст. 744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до\~ст. 745 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною першою\~статті 749 ЦК України\~договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами\~статті 751 ЦК України\~матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Так, судом встановлено, що 24.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4283 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А договір довічного утримання. Відповідно до вказаного договору, позивачка передала відповідачу у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.2.1 цього договору відповідач у встановленні строки та в необхідному обсязі здійснювати надання утримання позивача згідно п. 2 цього договору. 24.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4281 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. договір довічного утримання. Відповідно до вказаного договору, позивачка передала відповідачу у власність земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:035:5001. Відповідно до п. 3.2 цього договору відповідач у встановленні строки та в необхідному обсязі здійснювати надання утримання позивача згідно п. 2 цього договору. У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно\~ст. 756 ЦК України\~у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша\~статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому прямо і чітко вирішено питання про значення вини для вирішення спору про розірвання договору: договір підлягає розірванню незалежно від вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язання. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, як встановлено у судовому засіданні відповідач не здійсню належний догляд за позивачем по справі, яка є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Відповідач сам визнав, що впродовж тривалого часу не навідується до позивача. Згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] здійснюють догляд за позивачем сторонні люди, у тому числі зазначені свідки. Також суд зазначає, що проведення відповідачем в минулому ремонту труб у ванній кімнаті позивача, не може вважатися належним виконанням договору довічного утримання на момент пред`явлення цього позову до суду чи протягом часу дії спірних договорів до пред`явлення позову до суду. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 2\~ст. 653 ЦК України\~у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ним виконуються вимоги, зазначені у спірних договорах довічного утримання. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем умови укладених договорів довічного утримання не виконувались і позивач був позбавлений того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме на забезпечення її допомогою, харчуванням, побутовими послугами з боку відповідача, а також доглядом, оскільки вона є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання договору довічного утримання від 24.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4283 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А., розірвання договору довічного утримання від 24.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 4281 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А та приведення сторін до первісного стану шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:035:5001, зняти заборони відчуження житлового будинку та земельної ділянки. Позовні вимоги про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно задоволенню не підлягають з таких підстав. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень,спрямованих на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає\~Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Оскільки підставою для реєстрації права власності відповідача на житловий будинок та земельну ділянку у даній справі був укладений між сторонами договір, а підставою припинення права власності відповідача може бути рішення суду про розірвання спірних договорів і вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності є похідними, припинення права власності відповідача та перехід такого права до позивача на нерухоме майно проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Долю судових витрат суд вирішує в порядку статей 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial