Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання сторін діти проживали у належній позивачеві квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказав, що наприкінці 2022 року стосунки між сторонами погіршились та сторони почали проживати окремо. 10.01.2023 відповідач без погодження з позивачем забрала дітей та станом на час звернення позивача з цим позовом до суду діти проживали за адресою: [ADDRESS] . Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Також позивач зазначив, що є матеріально забезпеченим, працевлаштований та отримує дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно, не зловживає алкогольними напоями, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також позивач має можливість матеріально забезпечити дітей та займатись їхнім вихованням, а під час відсутності позивача догляд за дітьми може здійснювати матір позивача, яка є пенсіонеркою, або ж позивач має фінансову можливість оплачувати послуги няні. Навіть не зважаючи на те, що діти проживають окремо, позивач кожного дня відводить дітей до садочка та забирає їх. Так само за місцем проживання позивача створені кращі умови для проживання малолітніх дітей, зокрема, наявна окрема кімната для дітей та портативні акумуляторні батареї для альтернативного живлення електроенергією, які у разі вимкнення електроенергії забезпечують тепло, світло та водопостачання. Натомість відповідач не працевлаштована, не має самостійного доходу та не забезпечена житлом. Також позивачу відомо, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Крім цього, причиною погіршення стосунків сторін стало те, що відповідач здійснювала неналежний догляд за дітьми, останні були не завжди нагодовані та доглянуті. Так само відповідач неодноразово залишала дітей самих в квартирі, тим часом перебуваючи у компанії своїх друзів та знайомих. За таких підстав позивач просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . 26.01.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 01.02.2023 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 08.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.03.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 24.02.2023 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , від імені якої діє представник Калінніков М.О. , в якому відповідач позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову та просила у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Так, позивач не надав докази, які б вказували на те, що відповідач неналежним чином здійснює догляд за дітьми та зловживає спиртними напоями. Так само позивач не надав докази того, що останній працевлаштований та станом на дату подання позовної заяви володіє нерухомим майном. Також не відповідають дійсності ті обставини, що діти сторін мають більшу прихильність до позивача. Відповідач зауважила, що квартира, у якій відповідач проживає разом з дітьми, є цілком придатною для проживання дітей, в квартирі проведено сучасний ремонт, наявні необхідні меблі та обладнання для проживання дітей. 01.03.2023 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що відповідачем не спростовані доводи позивача щодо її непрацевлаштування, відсутності у власності нерухомого майна, а також відсутності у неї алкогольної залежності. Так само відповідач не надала докази законності підстав користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 07.03.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.04.2023 у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 03.04.2023 підготовче засідання відкладено на 27.04.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи. 27.04.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023. 17.05.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 12.06.20.23 у зв`язку з зайнятістю головуючої судді Марциновської І.В. в іншому провадженні. 12.06.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, визнано обов`язковою явку представника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання у даній цивільній справі. Судове засідання відкладено на 31.07.2023. 31.07.2023 за клопотанням представника третьої особи судове засідання відкладено на 05.09.2023. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Дядик Я.Б. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили позов задовольнити повністю. Позивач [PERSON] пояснив, що відповідач неналежно виконувала обов`язки щодо виховання та догляду за дітьми, останні могли бути брудні та голодні. Також відповідач почала проводити значну частину часу з подругами, пізно поверталась додому, інколи навіть напідпитку. 10.01.2023 відповідач забрала дітей та переїхала на іншу квартиру. Відповідач погрожує, що забере дітей взагалі, виїде з ними за кордон і не дозволить позивачу бачитись з дітьми. Разом з тим навіть після переїзду відповідача та дітей позивач водив дітей до садочка, а ввечері забирав їх та відвозив відповідачу. Вказав, що станом на даний час діти сторін проживають спільно з позивачем, оскільки 15.05.2023 відповідач виїхала за межі України та повідомила, що забере дітей після того, як влаштує своє життя за новим місцем проживання. Зауважив, що перед від`їздом позивач не узгоджувала питання про виховання дітей. Пояснив, що самостійно здійснює догляд за дітьми, іноді йому допомагає його матір, яка не проти переїхати проживати до позивача з метою надання йому допомоги по догляду за дітьми. Вважає, що переїзд дітей за кордон негативно вплине на їх психічний стан. Представник позивача адвокат Дядик Я.Б. пояснив, що у відповідача відсутнє переважне право на визначення місця проживання дітей разом з нею, оскільки обоє батьків рівні в реалізації такого права. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Калінніков М.О. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що відповідач належним чином виконувала батьківські обов`язки щодо виховання дітей. Вважав, що в інтересах дітей буде залишити проживати їх спільно з відповідачем. У подальшому під час судового розгляду справи 31.07.2023 представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову, у якій позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судовому засіданні представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Борецька Х.В. пояснила, що під час складення висновку органу опіки та піклування було досліджено умови проживання позивача та встановлено, що за місцем його проживання наявні задовільні умови для проживання малолітніх дітей. При цьому порушень щодо виконання позивачем батьківських обов`язків органом опіки та піклування не встановлено. Разом з тим на момент складення висновку діти проживали з відповідачем, яка в телефонному режимі повідомила, що у неї задовільні умови проживання. Орган опіки та піклування не досліджував умови проживання відповідача, оскільки остання не подавала зустрічний позов. Відтак, встановивши наявність задовільних умов для проживання малолітніх дітей в обох сторін, приймаючи до уваги те, що діти проживали з відповідачем, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей з позивачем. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх стосунках зі сторонами. Свідок показав, що його дитина спільно з сином сторін з 2020 року ходить в один садочок. Пояснив, що вони дружили сім`ями та часто ходили один до одного в гості. При цьому на святкуваннях відповідач явно зловживала алкогольними напоями. Інколи навіть дозволяла собі вживати алкогольні напої та палити тютюнові вироби на дитячому майданчику, за що отримувала зауваження від оточуючих. Також вказав, що був у гостях у відповідача за новим місцем проживання, оскільки забирав на її прохання дитину з садочка. Свідок показав, що квартира, у якій проживала відповідач з дітьми, була у поганому стані, ремонт потребував оновлення, були відсутні усі необхідні речі. При цьому свідок зауважив наявність в квартирі алкоголю. Зазначив, що позивач проводив більше спільного часу з дітьми, ніж відповідач. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перебуває у дружніх стосунках зі сторонами. Свідок показала, що знайома зі сторонами впродовж трьох років, оскільки водили дітей в один садочок. Також вказала, що сім`ями ходили один до одного в гості та свідок помітила, що відповідач полюбляє вживати алкогольні напої. Так само на дитячому майданчику відповідач дозволяла собі вживати слабоалкогольні напої та палити тютюнові вироби. Однак з січня 2023 року свідок відповідача не бачила. Зазначила, що позивач завжди доглядав та слідкував за дітьми, в той час як відповідач могла нехтувати своїми материнськими обов`язками. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що з 2016 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Такі обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією актового запису серії BBW № 483726 та його офіційним перекладом з англійської на українську мову з проставленим апостилем (а.с. 4, 5). Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так, суд встановив, що станом на дату ухвалення даного судового рішення діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Такі обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. З довідки Тернопільської філії ТОВ «Єврокомунсервіс» № 107 від 28.08.2023 (а.с. 52) вбачається, що [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу № 111/К від 17.05.2022 з 18.05.2022 працевлаштований на посаді начальника планово-технічного відділу Тернопільської філії ТОВ «Єврокомунсервіс» з посадовим окладом 18179 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324277572 від 28.02.2023 (а.с. 55-56) [PERSON] на праві власності належить: земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером № 6121681100:02:001:0362; квартира загальною площею 53,9 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; квартира загальною площею 44,5 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; квартира загальною площею 87,8 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 03.02.2023 (а.с. 51) [PERSON] є власником транспортного засобу марки «КІА» моделі «Sorento», 2015 року випуску. Також відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЖ № 921914 від 28.02.2023 (а.с. 53) та медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 10ААЖ № 901622 від 28.02.2023 (а.с. 54) у [PERSON] відсутні протипоказання для сумісного проживання з малолітніми дітьми. Докази працевлаштування та отримання доходу відповідачем, а також наявності у її власності цінного рухомого та нерухомого майна суду не надані. Відтак указані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач має кращу фінансову можливість забезпечити за місцем свого проживання для дітей [PERSON] та [PERSON] належні умови для проживання, навчання та розвитку, оскільки працює і отримує дохід, має у власності цінне рухоме та нерухоме майно. Разом з тим з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 318 від 05.04.2023 (а.с. 95, 96), вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Надаючи оцінку такому висновку, суд виходить з того, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 742/710/19. Крім цього, суд приймає до уваги те, що з пояснень представника органу опіки та піклування встановлено, що на момент складення висновку діти проживали з відповідачем, яка в телефонному режимі повідомила уповноваженого представника органу опіки та піклування про те, що у неї задовільні умови проживання. Відтак приймаючи до уваги те, що відповідач не подавала зустрічний позов, орган опіки та піклування не досліджував умови проживання відповідача, встановивши наявність задовільних умов проживання лише зі слів останньої. При цьому відповідно до абз. 3 п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Відтак, приймаючи до уваги те, що станом на момент оформлення висновку органу опіки та піклування спільні діти сторін проживали спільно з відповідачем, працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини повинен був провести бесіду з відповідачем та відвідати дітей за місцем їх проживання. Однак такі дії органом опіки та піклування вчинені не були. З урахуванням викладених обставин суд приходить до переконання, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 318 від 05.04.2023, містить посилання на обставини, що не у повній мірі відповідають дійсності, а тому суд відхиляє такий висновок в частині недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим суд приймає до уваги те, що під час проведення обстеження умов проживання позивача працівниками органу опіки та піклування встановлено, що квартира складається з трьох кімнат з усіма комунальними зручностями. В квартирі зроблений сучасний ремонт, наявне індивідуальне опалення, квартира повністю укомплектована меблями та відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. Для дітей відведена окрема кімната, ліжко, дитячі іграшки, одяг та взуття відповідного віку. Указане дає підстави вважати, що позивач може забезпечити дітям належні умови для проживання, навчання та розвитку. Так само суд приймає до уваги показання свідків, які зазначили, що відповідач належним чином не виконувала батьківські обов`язки щодо виховання малолітніх дітей, а також те, що остання зловживала алкогольними напоями. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з позивачем відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить їх належний фізичний і духовний розвиток. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 32528798800006173054 від 19.01.2023 (а.с. 13). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат, які понесли сторони у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке. Так, у позовній заяві позивач зазначив, що у зв`язку з розглядом даної справи позивач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі, яка залежить від фактично виконаних адвокатом робіт, з розрахунку: за підготовку та складення позовної заяви - 5000 грн; участь адвоката у судовому засіданні - 1500 грн; 1 год. роботи адвоката - 1000 грн. Так само у поданому відзиві відповідач зазначила, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі, яка залежить від фактично виконаних адвокатом робіт, з розрахунку: за підготовку та складення позовної заяви - 5000 грн; участь адвоката у судовому засіданні - 1500 грн; 1 год. роботи адвоката - 1000 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим до завершення судових дебатів сторони та їх представники не подали до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само сторони та їх представники не подали заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також не заявили такі заяви в усному порядку у судовому засіданні. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяви позивача та відповідача про розподіл понесених сторонами судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без розгляду.

Outcome: approved