Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення батьківства в якій просила встановити факт батьківства, а саме встановити те, що [PERSON] , [INFO] (дата смерті [INFO] . відповідний актовий запис № 338, місце державної реєстрації смерті Шепетівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану) є батьком [PERSON] , [INFO] , без внесення змін до актового запису про народження № 2051 від 13.12.1991, складений Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (чинна назва - Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)). В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що [INFO] помер її рідний батько [PERSON] , [INFO] . 18 листопада 2021 року вона отримала повний Витяг реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 000337619502, запит було зроблено по дитині [PERSON] [INFO] . Відповідно до Витягу , 24 листопада 1991 року були зареєстровані відомості про дитину [PERSON] (її дані до усиновлення). Відомості про матір записані - [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] (зі слів матері). Документ що підтверджує факт народження дитини - довідка від 27 листопада 1991 року, пологове відділення Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова м. Дніпропетровськ. Мати від дитини відмовилася. 11 січня 1992 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції внесено актовий запис про усиновлення № 01 від 11 січня 1992 року, у зв`язку з чим відомості про дитину були змінені: [PERSON] змінено на [PERSON] , [PERSON] змінено на [PERSON] , [PERSON] змінено на [PERSON] , дата народження [NUMBER] змінено на [INFO]. Як стало відомо заявниці її батьки не є її рідними батьками, а її рідний дядько [PERSON] є її рідним батьком, що підтверджується молекулярно-генетичним дослідженням № 87.9 «Аналіз ДНК на спорідненість (№ 1006)» 16.08.2021 був здійснений забір матеріалу у «ймовірного дядька» [PERSON] , [INFO] , та у «ймовірної племінниці» [PERSON] , [INFO] . Результати аналізу STR маркерів D8S1179, D21S11, D7S820, CSFIPO, D3S1358, THO1, D13S317, D16S539, D2S1338, D19S433, vWA, TPOX, D18S51, DSS818 т FGA свідчать про наявність генетичної спорідненості між [PERSON] . Було проведено розрахунок індексу спорідненості другого ступеня (дід, баба, дядько або тітка, племінники, зведені брати/сестри і т.п.), який показав, що [PERSON] та [PERSON] мають 99, 9999845479527% ймовірна спорідненість другого ступеня. Тому наполягала на задоволенні заяви. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 червня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 51-52). Ухвалою суду від 30 червня 2023 року заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків (а.с. 53) Ухвалою судді від 14 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про встановлення батьківства. Заявник та зацікавлена особа в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, параметри запиту дитина [PERSON] , [INFO] : відомості про дитину: [PERSON] , [INFO] ; документ що підтверджує факт народження: довідка від 27 листопада 1991 року, пологове відділення Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова м. Дніпропетровська; відомості про батька [PERSON] ; відомості про матір: [PERSON] ; внесено відомості про усиневлення № 01 від 11 січня 1992 року, у зв`язку з чим відомості про дитину були змінені: [PERSON] змінено на [PERSON] , [PERSON] змінено на [PERSON] , [PERSON] змінено на [PERSON] , дата народження [NUMBER] змінено на [INFO] (а.с. 7-16). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 17). Як стало відомо заявниці, її батьки не є її рідними батьками, а її рідний дядько [PERSON] є її рідним батьком. [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] (а.с. 24) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] (а.с. 26). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 25) Відповідно до наданого заявницею молекулярно-генетичним дослідженням № 87.9 «Аналіз ДНК на спорідненість (№ 1006)» 16.08.2021 був здійснений забір матеріалу у «ймовірного дядька» [PERSON] , [INFO] , та у «ймовірної племінниці» [PERSON] , [INFO] . Результати аналізу STR маркерів D8S1179, D21S11, D7S820, CSFIPO, D3S1358, THO1, D13S317, D16S539, D2S1338, D19S433, vWA, TPOX, D18S51, DSS818 т FGA свідчать про наявність генетичної спорідненості між [PERSON] . Було проведено розрахунок індексу спорідненості другого ступеня (дід, баба, дядько або тітка, племінники, зведені брати/сестри і т.п.), який показав, що [PERSON] та [PERSON] мають 99, 9999845479527% ймовірна спорідненість другого ступеня. Тому наполягала на задоволенні заяви. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У відповідності до п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно п. 7Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зіст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Згідност.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1ст.135 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Але передумовою звернення до суду в справах про встановлення батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивач просить визнати батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи молекулярно - генетичне дослідження №87.9 «Аналіз ДНК на спорідненість», який підтвердив факт біологічного споріднення другого ступеня між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим вимоги заяви підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та

Outcome: approved