Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом\~до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивовано тим, що у липні 2021 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була досягнута усна домовленість про наміри створення та фінансування спільного бізнес проекту з подальшою його реєстрацією та виділом часток. Письмові договори між сторонами не укладалися. У період з липня 2021 року для забезпечення виконання раніше узгоджених домовленостей, позивачем було здійснено грошові перекази на банківський рахунок відповідача у розмірір 555\~728,21 грн. Проте, на початку 2022 року [PERSON] не виконав свої зобов`язання щодо створення бізнесу та будь-яких дій для цього не вчиняв, крім того ухиляється від спілкування та доля перерахованих коштів позивачу невідома. Таким чином, перераховані відповідачу кошти у сумі 555\~728,21 грн. набуті [PERSON] безпідставно, тому підлягають поверненню. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із даним позовом, за яким позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму безпідставно набутих коштів у розмірір 555\~728,21 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.06.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду та \~відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 15.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що відповідач позов не визнає у повному обсязі, вважає його необгрунтованим та зазначила, що обставини зазначені у позові не відповідають дійсності та є безпідставними. Вказала, що жодних домовленостей між сторонами про створення спільного бізнесу не було. Проте у липні 2021 року у месенджкрі «Телеграм» між ними було досягнута письмова домовленість про укладення договору купівлі-продажу, а саме відповідач мав продати [PERSON] сім карти для телефонів, надсилаючи сім карти позивачу поштовим зв`язком ТОВ «Нова пошта». Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та у період з липня 2021 року по грудень 2021 надсилав позивачу сім карти за які отримав плату на банківську карту. У грудні 2021 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт, зумовлений тим, що на думку позивача, відповідачем було надіслано тавар неналежної якості, внаслідок чого позивач зазнав збитки. При цьому, відповідач вважає, що взяті на себе зобов`язання він виконав у повному обсязі, а притензії позивача є безпідставними. У свою чергу, 04.08.2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що доводи відповідача стосовно укладення Договору купівлі-продажу між сторонами не відповідають дійсності, оскільки сторони домовлялися про співпрацю, а саме створення колл-центру у м.Вінниці для обслуговування послуг «холодних» продзвонів. Організувати та втілювати у життя проект мав відповідач, а позивач мав профінансувати видатки на проект шляхом поповнення банківської карти відповідача. Відповідач надсилав за допомогою ТОВ «Нова пошта» робочу документацію на підпис позивачу, повідомляв про необхідність оплати оренди офісу, придбання телефонного обладнання, а позивач здійснював проплати. Отримані доходи, про які звітував відповідач, він мав частково вкладати у бізнес та з січня 2022 року мав частину доходу зарахувати на карту позивача. Проте, жодного разу не перераховував кошти, що свідчить про відсутність реалізації такого проекту та недобросовісність відповідача. Ухвалами суду від 22.09.2023 року витребовувалися докази по справі. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті, представник позивача [PERSON] заявила клопотання про витребування доказів, для підтвердження переказу коштів відповідачу, оскільки надана виписка містила неточності. Представник відповідача заперечувала щодо витребування доказів, оскільки, представник позивача пропустила процесуальний строк. Суд ухвалою суду від 04.04.2023 року ухвалив витребувати докази по справі, для встановлення усіх обставин справи. Ухвалою суду від 18.01.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд справи. В судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Вказала, що докази понесених судових витрат, будуть подані у межах строків визначених ЦПК. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні. Крім того, заперечувала щодо розміру правової допомоги, просила суд зменшити їх розмір. Та стягнути з позивача понесені судові витрати відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх\~сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що\~згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] у період з 01.05.2021 року по 19.01.2022 року [PERSON] перерахував на банківську карту [PERSON] суму коштів у розмірі 555\~728,21 грн (а.с.19-20). З уточненої банківської виписки по картці [PERSON] вбачається, що у період з 14.07.2021 року по 14.12.2021 року на карту [PERSON] було зараховано від [PERSON] грошові кошти у сумі 555\~645,00 грн. (а.с.193-194). 07.02.2023 року [PERSON] була направлена претензія про повернення безпідставно набутих коштів, відповідно до якої представник [PERSON] вказав, що у липні 2021 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість про наміри створення та фінансування спільного бізнес проекту з подальшою його реєстрацією та виділом часток. У період з липня по грудень 2021 року для забезпечення виконання раніше узгодженої домовленості [PERSON] здійснено переказ грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] у сумі 555\~728,21 грн. Проте, на початку 2022 року [PERSON] не виконав своє зобов`язання щодо створення бізнес, та будь-яких дій для цього не вчиняв. Таким чином, перераховані кошти у сумі 555\~728,21грн. набуті безпідставно та підлягають поверненню [PERSON] (а.с.21-23). З відповіді ТОВ «Нова пошта» від 05.10.2022 року №1930-22-к вбачається, що [PERSON] здійснював відправку товару 3 особам, а саме: 27.05.2022 року [PERSON] (поліграфічна продукція), 13.04.2022 року [PERSON] (аксесуари), та 03.04.2022 року [PERSON] (поліграфічна продукція). Крім того, зазначили, що володіє даними та інформацією виключно за 6 останні місяці (а.с.112-113). Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За твердженням позивача, останній передав кошти у розмірі 555\~728,21 грн. відповідачу [PERSON] , що підтверджується відповідною Випискою по картковому рахунку [PERSON] . При цьому, суд зауважує, що позивачем помилково пораховано суму комісії у розмірі 83,21 грн, яка була утримана банком, у загальну суму. Тому, сума, яку [PERSON] перахував [PERSON] складає 555\~645,00 грн. Належних, допустимих і достатніх доказів на спростування неотримання вказаних грошових коштів відповідач [PERSON] не надав. Поряд з цим, в матеріалах справи не міститься будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про створення спільного бізнесу, необхідністю оплати, зокрема, у вказаному розмірі. Відтак, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, а відповідач, не спростував отримання вказаних коштів від позивача. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідач набув спірні грошові кошти відповідача і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення [PERSON] безпідставно набутого майна, а саме 555\~645,00 грн. [PERSON] . За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви про стягнення коштів, у сумі 555\~645,00 грн., без урахування суми комісії 83,21 грн., як такі, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. У зв`язку із частковим задоволенням вимог позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5\~551,70 грн., який був сплачений при зверненні до суду із даною позовною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial