Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних від простроченої суми у розмірі 113435,65 євро, зазначаючи ипри цьому, що за курсом 25,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.10.2022 складає 4078011,62 грн, та судові витрати. В обґрунтування зазначав, що АТ КБ «Приватбанк» та третя особа у справі [PERSON] 08 серпня 2007 року уклали кредитний договір K3BLGK15006513, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати останній кредит у сумі 454227,00 євро терміном до 08 серпня 2037 року, а третя особа зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання за договором виконав, надав третій особі кредит. Однак остання свої зобов`язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом. Позивач також зазначив, що вищезазначений договір було забезпечено договором поруки із відповідачем у справі [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2011 року заборгованість за вищезазначеним договором була стягнута на користь позивача солідарно із [PERSON] та [PERSON] . Станом на час звернення до суду із цим позовом, продовжує позивач, заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано, тому позивач із посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути із поручителя 3% річних від простроченої суми. 25.11.2022 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 29.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача просив залишити позов без розгляду. В обґрунтування зазначив, що враховуючи невірність розрахунку заборгованості, вимога про стягнення 3% річних не підлягає задоволенню. 19.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування зазначив, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином. 18.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання учасники не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 08 серпня 2007 року уклали кредитний договір K3BLGK15006513, предметом договору є зобов`язання банком надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. договору. Відповідно до п. 7.1. договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 8 серпня 2007 року 8 серпня 2037 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 454227 євро. Згідно з договором поруки № K3BLGK15006513/1 від 08 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) укладено договір, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 08 серпня 2007 року № K3BLGK15006513, згідно якого кредитор надав боржнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 454227 євро. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 04.11.2010 заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № K3BLGK15006513 від 08 серпня 2007 року - 8100205,91 грн. 08.11.2011 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року в частині стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № K3BLGK15006513 від 08 серпня 2007 року змінено, зменшено стягнуту суму заборгованості з 8100205,91 грн до 3935384,04 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Так, у матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості й виконання рішення апеляційного суду. Позивач надає свій розрахунок заборгованості. Відповідач з наданим рахунком не погоджується, однак власний не надає. З приводу цього суд зазначає, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Викладене узгоджується із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року, справа № 201/6750/16. Суд з наданим позивачем розрахунком не погоджується, відтак необхідно викласти власний розрахунок. Оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2011 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року змінено в частині, зменшено стягнуту суму заборгованості з 8100205,91 грн до 3935384,04 грн, відтак 3% річних необхідно рахувати з 08.11.2011 по дату звернення до суду із позовом 25.10.2022. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 08/11/2011 до 31/12/2011, 3 935 384,04 x 3 % x 54 : 365 : 100, кількість днів у періоді 54, сума 17 466,64 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2012 до 31/12/2012, 3 935 384,04 x 3 % x 366 : 366 : 100, кількість днів у періоді 366, сума 118 061,52 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2013 до 31/12/2015, 3 935 384,04 x 3 % x 1095 : 365 : 100, кількість днів у періоді 1095, сума 354 184,56 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2016 до 31/12/2016, 3 935 384,04 x 3 % x 366 : 366 : 100, кількість днів у періоді 366, сума 118 061,52 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2017 до 31/12/2019, 3 935 384,04 x 3 % x 1095 : 365 : 100, кількість днів у періоді 1095, сума 354 184,56 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2020 до 31/12/2020, 3 935 384,04 x 3 % x 366 : 366 : 100, кількість днів у періоді 366, сума 118 061,52 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2021 до 25/10/2022, 3 935 384,04 x 3 % x 663 : 365 : 100, кількість днів у періоді 663, сума 214 451,48 грн. Всього штрафних санкцій: 1 294 471,80 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач станом на 25.10.2022 має заборгованість у розмірі 1294471,80 грн - 3 % річних. Також суд звертає увагу, що застосування строків позовної давності здійснюється за окремою заявою сторони у справ, яка в даній справі навіть за умови участі двох представників відповідача, - відсутня. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Окремо суд звертає увагу позивача на неприпустимості стягнення заборгованості, рахуючи 3% річних від суми заборгованості, яку суд присудив в листопаді 2011 року у гривні, в перерахунку на валюту станом на жовтень 2022 року, оскільки це не узгоджується із приписами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 6348,50 грн (1294471,80*20000:4078011,62). На підставі викладеного,

Outcome: partial