Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Пенсійного фонду України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення, та просив стягнути з Пенсійного фонду України на його користь 1 500 000, 00 грн. моральної шкоди внаслідок тривалого невиконання судового рішення, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем не було виконано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі № 500/1057/19. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 19.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. 28.08.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, у якому просив суд долучити до участі у справі в якості відповідача Державну казначейську службу України, і відшкодувати йому спричинену Пенсійним фондом України моральну шкоду в розмірі 1 500 000, 00 грн. 29.10.2020 року позивач подав заяву про відвід судді від розгляду справи. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 24.11.2020 року в задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді Підпалого В.В. від розгляду справи № 757/34907/20-ц, відмовлено. 25.12.2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 10.02.2022 року від представника відповідача Пенсійного фонду України Нікулової І. надійшов відзив на позовну заяву, в якій заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини відповідача. Щодо виконання рішення суду у справі № 500/157/19, представник відповідача зазначив, що на виконання судового рішення Пенсійниим фондом України проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 27.10.2018 року з урахуванням трудового (страхового) стажу за період навчання в Пінському ордена Трудового Червоного Знамені індустріально-педагогічному технікумі Білоруської РСР з 01.09.1975 року по 01.07.1979 року. У ІІ квартралі 2020 року здійснена виплата пенсії [PERSON] на його особистий рахунок в Іспанії з доплатою різниці в розмірі пенсії з 27.10.2018 року. Листом Пенсійного фонду України від 08.07.2020 року, позивача повідомлено про виконання зазначеного рішення, а листом від 13.07.2020 року повідомлено про виконання судового рішення Тернопільський окружний адміністративний суд. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року у справі № 500/1057/19 [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю у зв`язку із добровільним виконанням Пенсійним фондом України рішення у цій справі. Таким чином, доводи позивача, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі № 500/1057/19 не виконане, безпідставне (а.с. 86-87). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. Позивач [PERSON] в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Пенсійного фонду України Костюченко Ю.М. в засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом установлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі № 500/1057/19 зобов`язано Пенсійний фонд України зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу час за період навчання в Пінському індустріально-педагогічному технікумі з 27.10.2018 року. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України судові витрати зі сплати. Як вбачається з листа Пенсійного фонду України від 08.07.2020 року № 18645-15756/С-03/8-2800/20, [PERSON] повідомлено про те, що відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року з 27.10.2018 року йому проведено перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання в Пінському індустріально-педагогічному технікумі з 01.09.1975 року по 01.07.1979 року. Після перерахунку стаж позивача склав 28 років 08 місяців 18 днів. В ІІ кварталі 2020 року здійснена виплата пенсії на особистий банківський рахунок в Іспанії з доплатою різниці в розмірі пенсії з 27.10.2018 року (а.с. 90). Ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» містяться роз`яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, слід встановити наявність моральної шкоди, спричиненої позивачеві, у чому вона полягає, протиправність дій посадової особи органу державної влади та її вини у заподіянні шкоди, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц, правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними; шкода відшкодовується незалежно від вини; належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Однак, серед вищевказаних складових елементів цивільно-правового правопорушення, позивачем [PERSON] не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправним (неправомірним) діянням відповідача та спричиненою йому моральною шкодою у розмірі 1 500 000,00 грн., яка полягала у додаткових хвилюваннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутній (не доведений позивачем) причинно-наслідковий зв`язок між моральною шкодою, про спричинення якої стверджує позивач [PERSON] , та протиправним діянням відповідача - Пенсійного фонду України, а тому позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed