Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на 7/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Яременко І.О. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за [PERSON] право власності на 5/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка за первісним позовом [PERSON] покликається на те, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був свекор позивачки - [PERSON] . Згідно витягу №129 від 25.09.2020 із погосподарської книги с. Ганнівці, станом на 30.06.1990 будинковолодіння [ADDRESS] рахувалося за колгоспним двором, де: - [PERSON] - голова двору, помер в [INFO] ; [PERSON] - дружина, член колгоспного двору, померла [INFO] ; [PERSON] - син, член колгоспного двору, помер [INFO] ; [PERSON] - син, член колгоспного двору, помер [INFO] ; [PERSON] - невістка, член колгоспного двору, [INFO] ; [PERSON] - онука, член колгоспного двору, [INFO] ; [PERSON] - онука, член колгоспного двору, [INFO] ; [PERSON] - онук, член колгоспного двору, [INFO] . Інших членів двору не було. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/8 частині будинку. [INFO] помер свекор позивачки [PERSON] , після смерті котрого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна йому 1/8 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним до дня смерті проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онука - [PERSON] , онука - [PERSON] , онук [PERSON] , син - [PERSON] . Заповіту від [PERSON] у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. Оскільки заповіту [PERSON] не залишав, то спадкування відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] були: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , однак останній спадщину після смерті батька не прийняв у жоден із передбачених законом способів. Натомість, дружина померлого [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжували проживати у спільному будинку, користувалися земельною ділянкою, фактично успадкували речі, належні покійному батькові. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] маючи кожен свою 1/8 частину будинку як член колгоспного двору та успадкувавши порівну 1/8 частину будинку, належну покійному [PERSON] , стали фактичними власниками по 1/6 частині житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Юридично спадкові права після смерті [PERSON] ніхто не оформляв. [INFO] помер [PERSON] , після смерті котрого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] , проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі були зареєстровані і проживали: матір [PERSON] , брат [PERSON] , дружина брата [PERSON] , племінниця [PERSON] та племінник [PERSON] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. Оскільки заповіту [PERSON] не залишав, то спадкування відбулося за законом. [PERSON] дружини та дітей не мав, а серед найближчих родичів на момент його смерті була його матір [PERSON] , яка проживала із ним на час відкриття спадщини та прийняла її, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] маючи свою 1/6 частину будинку та успадкувавши 1/6 частину будинку, належну [PERSON] стала фактичним власником 1/3 частини житлового будинку з погосподарськими будівлями спорудами в [ADDRESS] . Юридично спадкові права після смерті [PERSON] вона не оформляла. [INFO] помер чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] були: матір [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] . Позивачка, а також матір покійного [PERSON] постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляли про відмову від спадщини, а тому на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважалися такими, що її прийняли, проте юридично не оформили своїх спадкових прав. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. При цьому діти покійного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують, а також відмовляються від своїх часток у майні колгоспного двору на користь позивачки. Таким чином, [PERSON] , маючи свою 1/8 частину будинку та успадкувавши із [PERSON] 1/6 частину будинку, належну [PERSON] , а також із врахуванням відмови її дітей від свої часток у майні колгоспного двору на її ж користь, то позивачка стала фактичним власником 7/12 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Свекруха позивачки [PERSON] маючи свою 1/3 частину будинку та успадкувавши порівну з нею 1/6 частину будинку, належну [PERSON] , стала фактичним власником 5/12 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [INFO] померла свекруха позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого увійшли належні їй 5/12 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , звернувшись у встановлений законодавством строк у Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа. Юридично спадкові права на частину житлового будинку він не оформляв. Згодом позивачка вирішила юридично оформити свої спадкові права на частину будинку, а тому 27.10.2020 звернулась в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , однак нотаріус відмовив, у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що є спадковим майном і власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначено, а померлий не є його останнім членом. Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує обставинами, які є аналогічними викладеним в первісній позовній заяві. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , після смерті котрої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли належні їй 5/12 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Рудянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі 22.09.1998 за №33. Згідно цього заповіту все своє майно [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , звернувшись у визначений законом строк в Жидачівську Державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №627/2017. Юридично спадкові права на частину житлового будинку він не оформляв. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадкові права на частину будинку, а тому 26.06.2023 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равілнко Р.Г. від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 26.06.2023./а.с.43-44/; Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.06.2023 підготовче засідання відкладено на 12.07.2023 /а.с.48/; Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.07.2023 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину будинку до спільного розгляду з первісним позовом. Підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.08.2023 /а.с.79-80/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.08.2023 витребувано матеріали спадкової справи та судове засідання відкладено на 13.09.2023 /а.с.87-88/. Розгляд справи по суті відбувся 13.09.2023 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка за первісним позовом [PERSON] подала заяву в якій справу просить розглядати без її участі. Позовні вимоги за первісним позов підтримує, а позовні вимоги за зустрічним позовом визнає повністю. Від представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Яременка І.О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності [PERSON] . Первісний позов визнає, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі. Відповідачі за первісним та зустрічним позовами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви в яких розгляд справи просить проводити без їх участі. Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами визнають повністю. Також повідомляють, що на частку у майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні в цьому ж дворі на користь [PERSON] . Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.09.2023, є дата складення повного тексту судового рішення - 21.09.2023. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 07.10.1978, 07.10.1978 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у смт. Гніздичів, Жидачівського району, Львівської області, відповідний запис №29. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а. с.8/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.09.1979 [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний запис №23, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.9/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.02.1982 [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний запис №9, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.05.1983 [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний запис №19, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.10/. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок в м. Жидачів від 20.02.1989 посвідченого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.02.1989 № 52 /а.с.11/. Відповідно до витягу з погосподарської книги с. Ганнівці від 25.09.2020 №129 виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради, будинковолодіння [ADDRESS] рахувався колгоспним двором і станом на 30.06.1990 склад сім`ї був слідуючий: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] /а.с.12/. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 05.10.2018 загальна площа вказаного будинку становить 111,5 кв.м. рік спорудження 1974 /а.с.13-16/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 21.02.2008 ВРАЦС Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 19.05.1995 у віці 74 років помер [PERSON] /а.с.20/. Відповідно до довідки від 03.04.2023 №74 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, [PERSON] постійно був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] до дня смерті - [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] були зареєстровані дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. [PERSON] не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.21/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027767 від 04.04.2023, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.22/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.02.1996 Рудянською сільською радою Жидачівського району Львівської області [INFO] у віці 34 роки помер [PERSON] /а.с.23/. Відповідно до довідки від 03.04.2023 №75 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, [PERSON] постійно був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] до дня смерті - [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали мати [PERSON] , брат [PERSON] , дружина брата [PERSON] , племінниця [PERSON] , племінник [PERSON] . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. [PERSON] не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.24/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72065538 від 06.04.2023, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.25/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16.05.2014 виконавчим комітетом Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області [INFO] у віці 56 років помер [PERSON] /а.с.26/. Відповідно до довідки від 03.04.2023 №76 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, [PERSON] постійно був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] до дня смерті - [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали мати [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. [PERSON] не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.27/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027785 від 04.04.2023, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.28/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.07.2017 Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 05.07.2017 у віці 89 років померла [PERSON] /а.с.29/. Відповідно до постанови Державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори В.В. Матусека №325/02-31 від 27.10.2020, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а. с.30/. Згідно заповіту посвідченого 22.09.1998 [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON] /а.с.62/. З дослідженої спадкової справи №627/2017 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] встановлено, що [INFO] [PERSON] після смерті матері [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №686 на майно: земельну ділянку площею 0,7014 га, кадастровий номер - 4621588100:02:000:0060; Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №688 на майно: земельну ділянку площею 0,3223 га, кадастровий номер - 4621588100:02:000:0424; Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №686 на майно : земельну ділянку площею 0,7014 га, кадастровий номер - 4621588100:01:000:0052. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.06.2023 №191/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його мами, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом /а. с.64/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування часток в майні колгоспного двору після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за ними права власності на 7/12 та 5/12 частин спірного житлового будинку відповідно з огляду на наступне. Членами колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та кожному із них умовно належало по 1/8 частки спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] спадкоємцями якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які після його смерті успадкували у рівних долях його частку, а саме по 1/24 (1/8:3) кожен та таким чином кожен із спадкоємців маючи свою 1/8 частки став фактичним власником 1/6 частки в спірному будинковолодінні (1/8+1/24). [INFO] помер [PERSON] спадкоємцем якого була [PERSON] , яка після його смерті успадкувала належну йому частку у спірному будинковолодінні у розмірі 1/6 та таким чином фактично стала власником 1/3 частки в спірному будинковолодінні (1/6+1/6). [INFO] помер [PERSON] спадкоємцями якого були [PERSON] та [PERSON] , які після його смерті успадкували у рівних долях його частку, а саме по 1/12 (1/6:2) кожна та таким чином [PERSON] стала фактичним власником 5/12 частки в спірному будинковолодінні (1/3+1/12) та [PERSON] стала фактичним власником 5/24 у майні спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/8 частки (1/8+1/12). Беручи до уваги, що відповідачі та діти позивачки [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не претендують на 1/8 частину спірного житлового будинку кожен та відмовляються від неї на користь [PERSON] , відтак остання фактично стала власником 7/12 частин спірного будинковолодіння, однак юридично право власності на частини будинку не оформляла (5/24+1/8+1/8+1/8). [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] фактично успадкував 5/12 частин спірного будинковолодіння, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали спадкодавиці. Таким чином, враховуючи, що позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] оформити право власності на 7/12 та 5/12 частин спірного житлового будинку відповідно в нотаріальному порядку не мають можливості, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, а також беручи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved