Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Соломко Валентина Володимирівна про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Будинок [ADDRESS] належав дідусю позивачки [PERSON] - [PERSON] , який в подальшому перейшов у спадок її бабусі [PERSON] і по даній адресі, на земельній ділянці, яка належала бабусі [PERSON] , позивачкою самочинно збудовано житловий будинок літ. «Б», літню кухню літ. «Е», гараж літ. «В» та вбиральню літ. «Г». Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.01.2009 року №2-693/2009 року за позовом [PERSON] до Чернівецької міської ради, третя особа на стороні позивача [PERSON] , третя особа на стороні відповідача [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно та його поділ, позов задоволено. Суд постановив: визнати [PERSON] , власником будівель по [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «Б» загальною площею 48,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м.; літньої кухні літ. «Е» загальною площею 23,20 кв.м.; гаража літ. «В» загальною площею 35,60 кв.м., вбиральні літ. «Г», загальною вартістю 108635 грн.. Виділити в натурі житловий будинок літ. «Б» загальною площею 48,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м.; літньої кухні літ. «Е» загальною площею 23,20 кв.м.; гаража літ. «В» загальною площею 35,60 кв.м., вбиральні літ. «Г» та присвоїти їм адресу: [ADDRESS] , тощо. 18 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області зроблено актовий запис №1845. Право власності на вищезазначений житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , зареєстровано на підставі Декларації про готовність до експлуатації об?єкта, яка зареєстрована Управлінням держархбудінспекції у Чернівецькій області 18 травня 2016 року. 12 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] , подарувала (одну другу) частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , своєму чоловікові [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Договором дарування серії ННК №583521 від 12.09.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В., за реєстровим № 2086. Позивачка [PERSON] , [INFO] , вважає, що Договір дарування частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] , серії ННК №583521 від 12.09.2018 року, підлягає визнанню в судовому порядку недійсним, як такий, що вчинений під впливом тяжких обставин. В обґрунтування правової позиції позивач наводить наступні доводи. Позивач вказує про свої боргові зобов`язання з банківськими установами, постійні сварки із її чоловіком через боргові зобов`язання її, кримінальна справа у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно її батька, смерть батьків позивачки. Також зазначає, що всі витрати по оплаті правової допомоги, а також витрати на лікування свого батька несла позивачка. Таким чином, всі вищезазначені обставини, хвороба батька, тривале кримінальне провадження, зростання боргових зобов`язань, постійний тиск з боку колекторських компаній та кредиторів, а також чітке запевнення чоловіка позивачки, що він обов`язково беззастережно перепише нерухоме майно назад, на неї одразу коли вона вирішить всі боргові зобов?язання, наштовхнуло її на те, що вона уклала Договір дарування своєї частки будинку та виїхала за кордон на заробітки, щоб відпрацювати та погасити всі борги. На початку березня 2023 року позивачка від своєї сусідки дізналась, що відповідач продає будинок і активно водить потенційних покупців. На консультаціїї адвоката Усаманов М.А. було з`ясовано, що розглянуто дві справи за позовами [PERSON] , про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, позивачка вважає, що [PERSON] , [INFO] , укладено Договір дарування частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] , серії ННК №583521 від 12.09.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В., за реєстровими №2086, під впливом тяжких обставин та підлягає визнанню в судовому порядку недійсним. Не погодившись з позовом, представник відповідача направила пояснення, в яких зазначено що, у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог позивача, про визнання договору дарування недійсним, як такого, що вчинений під впливом тяжкої обставини, у позові слід відмовити повністю. Також надала заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа- приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Соломко Валентина Володимирівна направила суду клопотання про проведення судового розгляду за її відсутністю. Вважає правочин, який оспорюється по справі, вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства, отже позов [PERSON] не підтримує. За клопотанням позивача, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.03.2023 р., в порядку забезпечення позову, накладено арешт на майно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , а саме на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами номер [ADDRESS] /а.с.68-69/. Суд, вивчивши пояснення, заяви сторін по справі, представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивач [PERSON] займаючись підприємницькою діяльністю мала боргові зобов`язання по розпискам та оренді, були також борги по кредитним зобов`язанням перед ТОВ «Бі Ел ДжиМікрофінанс», ТОВ «Дебтфорт Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», ТОВ «Оптимум Фактор» та ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», тощо /а.с.24-42/. Житловий будинок [ADDRESS] - являвся житлом позивачки [PERSON] . Батько позивачки [PERSON] , [INFO] , обвинувачувався,з 2016 року обвинувачувався по кримінальному провадженню за № 12016260000000489 від 02.10.2016 року, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України (судова справа № 725/3365/17) /а.с.19-23/. Позивачка стверджує, що всі витрати по оплаті правової допомоги, а також витрати на лікування свого батька несла вона, однак жодного доказу щодо витрат з її сторонни по даним фактам суду так і не надала. 12 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] , подарувала (одну другу) частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , своєму чоловікові [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Договором дарування серії ННК №583521 від 12.09.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В., за реєстровим № 2086 /а.с.12-13/. Представник позивача та сам позивач не вказував про те, що у позивача було неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Третя особа нотаріус також у своєму поясненні зазначила, що під час посвідчення договору дарування, укладеного між сторонами по справі, нотаріусом чітко зазначено про встановлення дієздатності сторін та про те, що сторони даного договору дарування перебувають при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій. Дарувальниця стверджує, що здійснює дарування без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, договір не є результатом впливу тяжких обставин, що стверджується підписами сторін на посвідченому мною договорі дарування. Вищевказане підтверджується також всім змістом договору. Наприклад: в преамбулі договору вказано: ««Сторони», підтверджуючи обізнаність із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, котре відповідає нашій внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали цей договір.». В п. 8 вищевказаного договору вказано: « Ми, Дарувальниця та Обдаровуваний: стверджуємо, що: у момент укладання цього договору ми усвідомлювали (і усвідомлюємо) значення своїх дій і могли (можемо) керувати ними; розуміємо природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані нами; договір укладається нами відповідно зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); сторони володіють українською мовою, що дало нам можливість правильно зрозуміти сутність цього договору.». Позивач вказує, що укладаючи оспорюваний договір дарування на користь чоловіка, мала намір зберегти своє майно від його можливої втрати у зв`язку із дзвінками від кредиторів. Але вказана обставина не підтверджується доказами що могли б її підтвердити, (частина перша ст. 215 ЦК України). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , [INFO] /а.с.16/. Той факт, як доказ смерті мами позвачки [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вона померла [INFO] , а правочин, який оспорюється був здійснений 2018 року. Тобто даний факт не стосується суті спору та аж ніяк не обтяжував моральний стан позивачки та дії як наслідок під час укладання договору дарування. У своїй позовній заяві позивачка стверджує, що всі обставини: хвороба батька, тривале кримінальне провадження, зростання боргових зобов`язань, постійний тиск з боку колекторських компаній та кредиторів, а також чітке запевнення чоловіка позивачки, що він обов`язково беззастережно перепише нерухоме майно назад, на неї одразу коли вона вирішить всі боргові зобов?язання, наштовхнуло її на те, що вона уклала Договір дарування своєї частки будинку та виїхала за кордон на заробітки, щоб відпрацювати та погасити всі борги. Однак, позивач та її представник не надали суду жодного доказу того, що остання дійсно виїхала за кордон з метою на заробітки, щоб відпрацювати та погасити всі борги, а саме жодної квитанції про погашення заборгованості та/або довідку про відсутність заборгованості по кредитним зобов`язанням ТОВ «Бі Ел ДжиМікрофінанс», ТОВ «Дебтфорт Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», ТОВ «Оптимум Фактор» та ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», тощо. Судом встановлено, що Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 грудня 2018 року по цивільній справі № 725/5005/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено. Суд постановив: шлюб, зареєстрований 18 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції , актовий запис №1845, між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 05 січня 2022 року по цивільній справі № 725/7045/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено. Суд постановив: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Даний факт стверджує позивач та не оспорює відповідач та його представник. Однак, суд приймає до уваги і той факт, що позивач згідний із вищевказаними рішеннями суду, адже доказів про те, що дані рішення оскаржуються і позивач із ними не згідна у суду на день розгляду даної справи відсутні. Відповідачка не була обмежена у свободі вибору способу захисту своїх інтересів та порушених прав. Також, суд зауважує, що додані до позову докази, а саме заяви про розшук та заява про вчинення злочину передбаченого частиною першою статті 190 КК України, є неналежними доказами, оскільки вони відображають події після вчинення оспорюваного договору. (Постанови Верховного Суду у справі № 755/20883/15-ц (провадження № 61-37933ск18). Суд не можу залишити поза увагою і той факт, що під час укладання оспорюваного договору між сторонами не було укладеного будь якого іншого усного чи письмового договору про повернення в майбутньому подарованого майна. Зміст самого договору такої умови також не містить. А бажання обдаровуваного, який набув право власності за договором дарування, розпорядитися своїм майном не є підставою для розірвання договору дарування на підставі ч. 1. ст. 233 ЦК України. Суд враховує те, що договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено судам, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за вищезазначеними обставинами. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими». Зазначенні висновки містяться у постановах Верховного Cуду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22), від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20), від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 (провадження № 61-3096св21). Стаття 81 ЦПК України покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що позивач не довела, що укладаючи у 2018 році договір дарування, вона помилялася, що існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсними. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Суд зазначає, що неприязні стосунки позивача з відповідачем на теперішній час, про які позивач зазначає в позовній заяві, не свідчать про наявність помилки з боку дарувальника під час укладення нею правочину у 2018 році. Суд приймає до уваги, що до укладення договору нотаріусом було попередньо ознайомлено сторони з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені сторонами правочини і це підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаних позивачем [PERSON] . Сторони підтвердили нотаріусу, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності за справжньої волі сторін, без застосування фізичного чи психічного тиску і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи переховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки,вважають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи договору, а також, що вони підписуючи договори, володіють державною мовою, їм надана можливість уважно прочитати текст договору, в якому жодних помилок не виявлено. З огляду на встановлені обставини справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову та визнання договорів дарування недійсними. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed