Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У квітні 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини після померлої; факт проживання з січня 2016 року [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За життя, померлі [PERSON] та [PERSON] були подружжям, та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Заявник є рідним сином [PERSON] , а [PERSON] доводився заявнику вітчимом. Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю.А. від 06 травня 2022 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] з тих підстав, що відповідно до ст. 1268 ЦК України заявник не надав доказів фактичного прийняття ним спадщини після померлої, тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. Крім того, постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю.А. від 04 березня 2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] з тих підстав, що заявник не надав доказів, які підтверджують родинні відносини заявника з померлим. Тоді, як заявник з січня 2016 року мешкав, без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] , вели спільне господарство, мешкали однією сім`єю. [PERSON] здійснював поховання [PERSON] та [PERSON] , сплачує комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із зазначеним, він змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою суду від 14 квітня 2023 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 02 червня 2023 року, за клопотанням заявника, витребувано з Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірені копії спадкових справ до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання заявник не з`явився, відповідно до поданої заяви про встановлення фактів, просить розглядати справу без його участі, із задоволенням його вимог. Представник заінтересованої особи Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 05.05.2023 року про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Павлоградської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 05.05.2023 року про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву за наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 27 травня 2021року. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER] , виданим Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28 січня 2021 року. За життя, померлі [PERSON] та [PERSON] були подружжям, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого міським відділом ЗАГС м. Тернівка Дніпропетровської області 26 вересня 1980 року, та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Баглійським районним відділом РАЦС м. Дніпродзержинська 14 червня 1964 року, а [PERSON] доводився заявнику вітчимом. Як вбачається з матеріалів, наданих Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, спадкових справ: № 996/2021 до майна померлої [PERSON] та № 372/2022 до майна померлого [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини за законом звертався лише заявник - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю.А. від 06 травня 2022 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] з тих підстав, що відповідно до ст. 1268 ЦК України, заявник не надав доказів фактичного прийняття ним спадщини після померлої, тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. Крім того, постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю.А. від 04 березня 2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ,з тих підстав, що заявник не надав доказів, які підтверджують родинні відносини заявника з померлим. Відповідно до довідки ОСББ «Будівельна, 24» № 1/25 від 16.03.2023 року встановлено, що [PERSON] з січня 2016 року мешкав, без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] . Вищезазначені особи вели спільне господарство, мешкали однією сім`єю. [PERSON] здійснював поховання [PERSON] та [PERSON] , та по даний час мешкає у вищезазначеній квартирі. Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Будівельна, 24» № 1/26 від 15.03.2023 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та, станом на 01.03.2023 року, заборгованість з квартирної плати за цією адресою відсутня. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщин), якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як зазначено у п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини,якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св 15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини» Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. У пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявник повинен зазначити у заяві з якою метою він просить суд встановити зазначений факт. Заявник на даний час має намір реалізувати свої права щодо прийняття спадщини, що доводить мету заявника стосовно звернення до суду. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, а відтак суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини після померлої; факт проживання з січня 2016 року [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю, за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного,

Outcome: approved