Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.07.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (14.06.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач взятих на себе за умовами договору зобов`язань не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001409114 із судовою повісткою про виклик, яке повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою», що є зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, згідно відповіді Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 09 липня 2010 року [PERSON] як клієнт Банку підписав заяву, у якій вказано, що він ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Цього ж дня 09 липня 2010 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі Умови кредитування). Умовами кредитування визначено: - базову процентну ставку - 2,5 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році; - розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який здійснюється до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним; - комісію за зняття готівки в банкоматах і пунктах видачі Приватбанку в розмірі 4 % від суми операції, в банкоматах інших банків України 4%+5 грн/1$, в іноземних банкоматах - 4%+3$; - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30, що нараховується за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 грн; - штраф у разі порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. З довідки Банку про видані кредитні картки вбачається, що від дня укладення договору відповідачу було видано всього 4 кредитні картки, за першою з яких відкрито рахунок 09 липня 2010 року, а останню видано 12.11.2019 року з терміном дії 07/23. Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування з 13 липня 2010 року на кредитну картку відповідача був встановлений кредитний ліміт в сумі 500,00 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався і з 23.06.2021 року становив 50000 грн. А з 01.07.2021 року відбулося зменшення кредитного ліміту до 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Укладений між сторонами у цій справі кредитний договір у відповідності до положень ст.ст.207, 626, 628, 1054 ЦК України становлять підписані відповідачем 02 жовтня 2008 року заява та довідка про умови кредитування, оскільки саме у них сторони досягли згоди щодо істотних умов кредитування, зокрема стосовно відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, терміну і розміру щомісячних платежів за кредитом, комісії за зняття готівкових коштів та відповідальності за прострочення зобов`язання у вигляді пені та штрафу. Відповідачем не спростовано факт його ознайомлення з умовами кредитування у вигляді довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та не доведено того, що ці умови кредитування не стосуються підписаної ним анкети-заяви. Підписавши анкету-заяву та довідку, які є складовою частиною кредитного договору, відповідач як позичальник відповідно до ст.ст.3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умов кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Суд не приймає до уваги надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг та не вважає їх складовою кредитного договору на підставі ст.634 ЦК України, оскільки вони не підписані відповідачем як позичальником, а відтак не свідчать про ознайомлення із ними відповідача. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Також суд відхиляє як доказ доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 21.11.2020 року, оскільки з його змісту не вбачається, що він стосується кредитного договору від 09.07.2010 року. Крім цього, сам факт ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Отже, як зазначено вище, укладений між сторонами кредитний договір становлять підписані відповідачем заява та довідка про умови кредитування від 09.07.2010 року. Із банківської виписки за укладеним з відповідачем договором за період з 09 липня 2010 року по 10 жовтня 2022 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти, активно ними користувався, зокрема, здійснював грошові перекази, поповнював мобільні телефони, розраховувався за товар у торгівельних закладах, поповнював готівкою картковий рахунок та погашав кредит. Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 20 лютого 2023 року, підтвердженого банківською випискою, кредитна заборгованість відповідача перед Банком становить 58363,01 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 49372,27 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 8990,74 гривень. Розрахунок суми заборгованості щодо її складових відповідає умовам кредитування згідно укладеного між сторонами договору, тому сумніву судом не піддається. В той же час відповідач не заперечив і не спростував наданого Банком розрахунку заборгованості. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані Банком докази, які відповідають критеріям належності, допустимості та достатності. Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування належним чином не виконував, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 58363,01 грн. Виходячи з викладеного, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і доведені, тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved