Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Адвокат Кшижевська К.О., діючи в інтересах [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ), звернулася до суду з позовною заявою 22 серпня 2022 року, в якій просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; судові витрати по справі покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 19 травня 2017 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох спільних малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 28 травня 2018 року, виданим Херсонським міським судом Херсонської області, присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (на той момент - [PERSON] ) аліментів на утримання дітей, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття. Шлюбно-сімейне життя у сторін не склалось, у зв`язку з чим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року у справі №766/340/20, шлюб між ними було розірвано. Ще до моменту розлучення [PERSON] мешкала разом з дітьми окремо від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тоді як [PERSON] мешкав за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . З 28 серпня 2020 року [PERSON] припинив відвідувати дітей, способів участі в їх вихованні, визначених рішенням Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсон ради №15 від 17 січня 2020 року, не дотримується, з приводу чого [PERSON] зверталась з відповідною заявою до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради. До розірвання шлюбу та й після [PERSON] неодноразово застосовував у відношенні [PERSON] насильницькі дії, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних та судових органів. Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Херсон Головного управління юстиції в Херсонській області від 265 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60938733 з примусового виконання судового наказу від 28 травня 2018 року, виданого Херсонським міським судом Херсонської області у справі №766/9695/19, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Однак, останній аліменти на дітей належним чином не сплачував, зокрема, станом на 31 травня 2021 року заборгованість по аліментам склала 60 187 грн. 93 коп., з яких 10 місяців 2020 року та протягом 2021 року аліменти він не сплачував. З 31 травня 2021 року відомості про [PERSON] внесені до Єдиного реєстру боржників. З приводу притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від сплати аліментів [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Постановою державного виконавця від 06 січня 2021 року відповідачеві встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Протягом останніх трьох років [PERSON] ніяк не піклується про їх спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не проявляє інтересу до їх подальшої долі, не цікавиться станом здоров`я, успіхами, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у матеріальному забезпеченні. Своїми діями та поведінкою відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Усі питання щодо виховання дітей, матеріального забезпечення [PERSON] вирішує сама. 20 жовтня 2021 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З моменту реєстрації шлюбу [PERSON] почав проживати разом з нею та її синами [PERSON] , [PERSON] , вони стали вести спільне господарство, разом піклуватись про дітей. Фактично [PERSON] повністю замінив її дітям рідного батька, вони почали називати його «тато», в той час як рідного батька [PERSON] не бачили близько 2-х років, а в силу свого віку взагалі його не пам`ятають. На початку лютого 2022 року вона звернулася до органу опіки та піклування з приводу позбавлення батьківських прав [PERSON] , зібрала усі необхідні документи для пред`явлення позову до суду з цього приводу, однак не встигла у зв`язку з початком в Україні повномасштабної війни. Рятуючи своє життя та життя своїх маленьких синів, їй ледь вдалося виїхати з окупованого м. Херсон на захід України. У той момент в м. Херсон знаходився й [PERSON] , який в наданні їй допомоги у виїзді з дітьми з окупованої території у грубій формі відмовив, хоча мав у користуванні власний автомобіль та міг допомогти. При цьому відповідач заявив, що йому байдуже за дітей, він їх не вважає за своїх та бажає залишитись у м. Херсон. Виїхавши власними зусиллями з-під окупації до м. Львів, вона з дітьми отримали статус внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території, прихисток у модульному містечку, де й перебувають по теперішній час. З огляду на те, що [PERSON] нехтує належним виконанням батьківських обов`язків у відношенні синів, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, а його поведінка є винною як свідчення свідомого самоусунення від виконання батьківських обов`язків, тому позивач просить позбавити його батьківських прав. Вжиття цього крайнього заходу відповідатиме меті найбільш повноцінного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів їх малолітніх синів. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання (а.с.55). Ухвалою суду від 11 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування із Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.61-62). Ухвалою суду від 13 березня 2023 року задоволено клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сихівської районної адміністрації Львівської області та представника позивача [PERSON] - адвоката Кшижевської К.О. про залучення як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, представленої органом опіки та піклування, із виключенням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, представленої органом опіки та піклування, зі складу учасників у цивільній справі №214/4092/22. Витребувано із Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.80-81). Ухвалою суду від 12 червня 2023 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням її до судового розгляду по суті (а.с.131). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав заперечення та пояснення на позов (а.с.143-144). Свою позицію мотивував тим, що з [PERSON] він дійсно перебував у шлюбі, від якого вони мають двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейне життя у них не склалось у зв`язку з постійними суперечками, втручанням її батьків в їх стосунки, що й кінцево призвело до розпаду сім`ї. Він не має шкідливих звичок, хоча й не мав постійної роботи, однак усі свої заробітки витрачав на дружину та дітей. Наразі він несе військову службу у Морській піхоті ЗСУ. З момент їх розлучення він періодично бачився з синами за місцем їх мешкання, майже щосуботи брав сина [PERSON] до себе, а в неділю повертав матері у відповідності до приписів рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсон ради №15 від 17 січня 2020 року про визначення способу участі батька у вихованні дітей. Згодом [PERSON] перестала давати йому можливість бачитись з синами, спілкуватись з ними, що відповідно призводить до позбавлення дітей родинного зв`язку з ним як батьком. Він не вчиняв у відношенні [PERSON] будь-якого насильства, напрочуд вона сама провокувала ситуації, вчиняючи галас, сварки та безпідставно звинувачувала його в цьому. Він намагався сплачувати аліменти на утримання дітей, однак [PERSON] повертала йому кошти та вказувала, що позбавить його батьківських прав. З початком війни в Україні він знаходився в окупованому м. Херсон, не мав роботи, засобів на існування, однак за першої нагоди виїхав з окупованого міста та пішов служити. Наразі він отримує заробітну плату, частину якої відправляє як аліменти на дітей. Він бажає бути взірцем дітям, постійно думає про них, однак наразі не має можливості спілкуватись з ними, оскільки несе військову службу. Беручи участь в судовому засіданні позивач [PERSON] (дистанційно в режимі відеоконференції) та її представник - адвокат Кшижевська К.О. - особисто, кожна окремо, підтримали пред`явлені вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сугира В.С., беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та недоведеними. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, представленої органом опіки та піклування, про свою участь в судовому засіданні не заявив, попередньо направивши клопотання про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору та ухваленні рішення просив врахувати висновок органу опіки та піклування від 12 червня 2023 року №260001-вих-70787. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 19 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №133. Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 01 серпня 2017 року, серії [NUMBER] від 10 січня 2019 року (а.с.11, 19). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року у справі №766/340/20, яке набрало законної сили 22 жовтня 2020 року (а.с.9-10) шлюб між подружжям було розірвано. Після припинення стосунків та розірвання шлюбу в судовому порядку діти залишилися проживати з матір`ю [PERSON] , відомості про наявність між ними спору про визначення місця проживання дітей у матеріалах справи відсутні. 20 жовтня 2021 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №163 (а.с.13). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », яке є її дійсним прізвищем згідно з паспортними даними (а.с.6). Судовим наказом від 28 травня 2018 року, виданим Херсонським міським судом Херсонської області у справі №766/9695/19, який набрав законної сили 28 травня 2018 року, присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року та до повноліття дитини (а.с.15). Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області від 26 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60938733 з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів (а.с.16-17). Оскільки станом на 01 січня 2021 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів склав 45 265 грн. 29 коп., постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 січня 2021 року у відношенні боржника [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості (а.с.18). Відповідно до довідки державного виконавця від 31 травня 2021 року №38023 (а.с.19) станом на 01 травня 2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів склала 60 187 грн. 93 коп. При цьому, протягом 2019-2020 року мали місце окремі платежі по аліментам, зокрема, у липні 2019 року - 5125,63 грн., вересні 2019 року - 1728,64 грн., листопаді 2019 року - 1407,04 грн., січні 2020 року - 2000 грн., грудні 2020 року - 5500 грн. Протягом 2021 року відомості про сплату відповідачем аліментів на утримання дітей у розрахунку відсутні, доказів зворотного відповідач суду не надав. 31 травня 2021 року за повідомленням ДВС відомості про [PERSON] внесені до Єдиного реєстру боржників (а.с.22). За даними органу опіки та піклування, отриманими з ДВС, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30 квітня 2023 року складає 156 182,64 грн. (а.с.137). Судовим розглядом встановлено, що за зверненням [PERSON] рішенням Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради №15 від 17 січня 2020 року було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за таким порядком: кожної суботи місяця з 11.00 до 18.00 год. (а.с.24). Як вказувала позивач, що підтверджується копією наданої нею заяви, з приводу невиконання відповідачем приписів рішення служби у справах дітей, неприйняття участі вихованні дітей, [PERSON] зверталась до служби у справах дітей у березні 2021 року (а.с.23). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо вчинення [PERSON] у відношенні неї фізичного, психічного насилля. Крім того, позивач неодноразово зверталась із заявами про притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання їх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються талонами-повідомленнями ЄО, відповідями на її звернення (а.с.27, 30-32, 34-37), які суд розцінює як свідчення неодноразового вжиття позивачем превентивних заходів у відношенні відповідача та намагання досягти змін в його поведінці і ставленні до дітей та неї як матері дітей. Поміж іншим, в результаті вчинення відповідачем протиправних дій у відношенні позивача, її образ, принижень, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 серпня 2020 року (а.с.28-29) у відношенні [PERSON] було видано обмежувальний припис. Із введенням в Україні воєнного стану [PERSON] разом з дітьми виїхала з окупованої території м. Херсона на захід України, до Львівської області. З 21 квітня 2022 року вона та її діти перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи, розселені для проживання у тимчасових спорудах модульного містечка на [ADDRESS] (а.с.45-48). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 03 серпня 2022 року (а.с.49), мати [PERSON] проживає з дітьми, батько з ними не мешкає, участі у вихованні дітей не приймає; умови для проживання дітей створені задовільні. Наразі [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Діти відвідують Великогрибовицький заклад дошкільної освіти. З характеристики, виданої Великогрибовицьким закладом дошкільної освіти (дитячий садок) Львівської міської ради слідує, що забезпеченням побутових потреб дітей займається виключно мати [PERSON] . За час відвідування дитячого садка дітьми з працівниками закладу спілкувалась лише мати, батька дітей ніколи не бачили. Діти охайні, доглянуті, батьком називають вітчима [PERSON] , який кілька разів приходив до садочка. Таким чином, встановлені судом обставини, підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітніх дітей, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. Фактично виконання обов`язків батька взяв на себе вітчим [PERSON] . Посилання відповідача щодо чинення позивачем перешкод у спілкуванні з дітьми суд оцінює критично, оскільки жодних доказів, які б свідчили, що відповідач вживав заходів щодо усунення таких перешкод через судові та правоохоронні органи останній суду не надав. Напрочуд, неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків також обумовлене наявними між сторонами негативними міжособистісними стосунками, на ґрунті чого відповідач здатний до вчинення дій, що можуть негативно позначитись на психоемоційному стані малолітніх дітей. Більше того, тенденція до неналежного виконання відповідачем обов`язку з матеріального забезпечення та утримання дітей наявна протягом усього періоду часу, адже заборгованість по аліментам не зменшується. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 червня 2023 року №260001-вих-70787 (а.с.136-139), визначено за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських обов`язків у відношенні малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме інтересам дітей. Враховуючи, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не прийняття участі в їх вихованні, матеріальному забезпеченні. При цьому, така поведінка [PERSON] є винною та свідомою, тривалою за відсутності тенденції до виправлення незважаючи на неодноразове вжиття позивачем превентивних та профілактичних заходів з цього приводу у відношенні нього через правоохоронні органи, органи опіки та піклування. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього його синів. Провівши ретельний аналіз обставин справи, виявивши тенденцію до втрати зв`язків між батьком та синами, які в силу свого віку та відсутності уваги з боку батька вважають батьком вітчима, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що відповідатиме інтересам дітей та узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог та можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У звязку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дітей. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому з відповідача на її користь слід стягнути 992 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат на сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved