Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Представництва «КІМАКР АЕМ ЛТД» та Компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД», обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року у цивільній справі № 591/873/21 частково задоволено її позовні вимоги до відповідачів про поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані відпустки та моральної шкоди. Зобов`язано компанію «КІМАКР АЕМ ЛТД» внести до трудової книжки позивачки відомості щодо її прийняття та звільнення з роботи відповідно до укладеного трудового договору № 15 від 03 липня 2020 року. Стягнуто з компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь позивачки компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4658 грн. 60 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп. Постановою Сумського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року по справі №591/873/21 частково задоволені вимоги апеляційної скарги [PERSON] та скасовано рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» від 03 листопада 2020 року № 468 к/з/тр про звільнення позивачки, поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове. Скасовано наказ представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» від 03 листопада 2020 року № 468 к/з/тр про звільнення [PERSON] та поновлено її на посаді менеджера з питань регіонального розвитку представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД». Стягнуто з компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122288 грн 25 коп. Стягнуто з компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь позивачки 10000 грн. в рахунок компенсації завданої їй моральної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін. Вищезазначена постанова Сумського апеляційного суду вступила в силу 29 листопада 2022 року. Звертає увагу суду, що відповідач затримує виконання постанови Сумського апеляційного суду і на момент подачі цього позову не поновив позивачку на роботі, не виплатив компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4658 грн. 60 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122288 грн 25 коп. та 10000 грн. в рахунок компенсації завданої їй моральної шкоди. Таким чином, зважаючи, що відповідачами не виконуються вказані судові рішення, вбачаються обґрунтовані підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 29 листопада 2022 року до ухвалення рішення по даній справі. Також, посилаючись на те, що позивачка зазначала страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації як працівника з яким необґрунтовано, достроково, у порушення встановленого законом порядку були припинені та неправомірно не поновлюються трудові відносини, без забезпечення власником його законних гарантій на працевлаштування, вважає, що за рахунок відповідачів підлягає відшкодуванню моральна шкода. Посилаючись на вказане, просить стягнути з Представництва «КІМАКР АЕМ ЛТД», компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» середній заробіток за час затримки виконання постанови Сумського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року про поновлення на роботі, починаючи з 29 листопада 2022 року до моменту ухвалення судового рішення по справі; в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні в сумі 10 000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи в Зарічному районному суді м. Суми в сумі 10 000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та позивачці запропоновано в строк не більше десяти днів з дня вручення копії ухвали усунути недоліки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2023 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 30 березня 2023 року о 13 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду 30 березня 2023 року розгляд справи відкладено до 09 травня 2023 року 09 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою суду 09 травня 2023 року розгляд справи відкладено до 06 липня 2023 року 14 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» про зупинення провадження. Протокольною ухвалою суду 06 липня 2023 року розгляд справи відкладено до 04 вересня 2023 року 10 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідача. В зазначеному судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка та представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року у справі № 591/873/21 позовні вимоги [PERSON] до Представництва «КІМАКР АЕМ ЛТД», компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» про поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані відпустки та моральної шкоди задоволено частково. Зобов`язано компанію «КІМАКР АЕМ ЛТД» внести до трудової книжки [PERSON] відомості щодо її прийняття та звільнення з роботи відповідно до укладеного трудового договору № 15 від 03 липня 2020 року; стягнуто з компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь [PERSON] компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4658 грн. 60 коп. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Сумського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у зазначеній справі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» від 03 листопада 2020 року № 468 к/з/тр про звільнення [PERSON] , поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди\~скасовано та ухвалено в цій частині нове. Скасовано наказ представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» від 03 листопада 2020 року № 468 к/з/тр про звільнення\~ [PERSON] та поновлено її на посаді менеджера з питань регіонального розвитку представництва компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД». Стягнуто з\~компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122288 грн. 25 коп. Стягнуто з\~компанії «КІМАКР АЕМ ЛТД» на користь [PERSON] 10000 грн. в рахунок компенсації завданої їй моральної шкоди. В іншій частині рішення залишене без змін. 09 грудня 2022 року позивачка звернулася до відповідачів з вимогою щодо негайного виконання постанови Сумського апеляційного суду (а.с. 14-16). Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною другою\~статті 129 Конституції України\~обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття\~1291\~Конституції України). Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, провадження № 61-9103св22). Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга\~статті 14 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження»\~рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному\~статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У\~статті 236 КЗпП України\~встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, у постанові Верховного Суду\~\~від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц. Оскільки під час судового розгляду встановлено обставини того, що відповідачем Компанією «КІМАКР AЕM ЛТД» не виконано постанову Сумського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, якою вирішено поновити позивачку на посаді менеджера з питань регіонального розвитку представництва компанії «КІМАКР AЕM ЛТД», наявні підстави для стягнення з цього відповідача середній заробіток на підставі ст. 236 КЗпП України. Згідно постанови Сумського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі №591/873/21 середньоденний заробіток позивачки становить 232 грн. 93 коп. Період, за який необхідно стягнути середній заробіток з 29 листопада 2022 року по 04 вересня 2023 року, складає 197 робочих дні, тому розмір середнього заробітку складає 45887 грн. 21 коп. (232 грн. 93 коп. х 197). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що бездіяльність відповідача Компанії «КІМАКР АЕМ\~ЛТД»,\~яке виразилось\~у зволіканні\~з виконанням\~судового рішення\~про поновлення\~позивачки на\~роботі та\~несплаті їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, призвели до порушення її законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, визначаючи розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад\~розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. Під час судового розгляду встановлено, що 10 січня 2023 року [PERSON] уклала договір №1/2023 про надання правової допомоги з Адвокатським бюро «Грінченко і партнери» (а.с. 24-26). Згідно п. 2.1. цього договору сторони погодили оплату правничої допомоги шляхом внесення на розрахунковий рахунок бюро фіксованої суми, що дорівнює 10000 грн. 13 січня 2023 року між позивачем і адвокатом підписано акт приймання-передачі виконаних наданих послуг №1 за вищевказаним договором, зі змісту якого підтверджується факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору №1/2023 від 10 січня 2023 року (а.с 27). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З урахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності розміру адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Що стосується вимоги позивачки про допущення негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в межах суми за один місяць, суд приходить до такого висновку. Законодавством, а саме ч. 5 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено випадки, за яких рішення суду підлягає негайному виконанню при вирішенні трудових спорів, а саме: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В той же час зазначені норми законодавства не регулюють питання негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за один місяць, а тому такі вимоги позивачки не можуть бути задоволені. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в зв`язку із частковим задоволенням позову, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.,

Outcome: partial