Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

03 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Фактично шлюбні відносини припинені, наміру їх відновлювати не має, подальше збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від \~ 10.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надав суду заяву, в якій просила суд розгляд справи у відсутність сторони позивача , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи у відсутність сторони відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін . Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 22 листопада 2013 року, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач , на час звернення до суду сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї неможливі і суперечать інтересам сторін, оскільки судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки та не мають наміру їх відновлювати, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Згідно частини другої статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову , слід стягнути на її користь з відповідача. Також позивачем заявлено про повернення зайво сплаченого судового збору. В заяві зазначено, що при сплаті судового збору при подачі позову до суду через Веб-банкінг 1 серпня 2023 року, платіж у сумі 1073,60 грн з вини банку був проведений з затримкою, в зв`язку з чим вона вимушена була сплатити судовий збір повторно на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Зважаючи на те, що позивачкою за подання позовної заяви зайво сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, суд приходить до висновку про повернення позивачці зайво внесеного судового збору .

Outcome: approved