Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 06.04.2021 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 17578 доларів США, вказану суму відповідач зобов`язався повернути в строк до 15.08.2021 р., однак до цього часу не виконав взяте на себе зобов`язання, що змусило його звернутися до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 22349 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні до гривні, згідно курсу НБУ становить 607 891 гривень, судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу у сумі 100000,00 грн. 29.07.2022 р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним та неукладеним, який згідно ухвали суду від 15.08.2022 р. був прийнятий судом та об`єднаний в одне провадження зі справою №317/162/22 №2/317/529/2022 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Однак, 06.09.2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним та неукладеним, був залишений судом без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача [PERSON] до суду, на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій вона просила суд позов задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, в тому числі шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» від 04.08.2023 р. , про причини неявки суд не повідомив, раніше надавав відзив на позов, у якому позов не визнав, зазначав, що фактично не отримував кошти від позивача. що справжня правова природа договору позики, на який посилається позивач у своєму позові як на підставу стягнення заборгованості з відповідача, суперечить дійсній правовій природі такого роду договорів, оскільки фактично між позивачем та відповідачем будь-яких правовідносин за договором позики не виникло, такий договір укладений без наміру створення реальних правових наслідків (фіктивний правочин), грошові кошти відповідач від позивача не отримував, укладення такого договору суперечить положенням ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України. Крім того, враховуючи ті обставини, що грошові кошти за договором позики від 06.04.2021 не передавались, такий договір не є укладеним в силу ст. 1046 ЦК України, а тому у відповідача не виникло жодних зобов`язань за цим договором, а у позивача, в свою чергу, права вимагати його виконання, тому просив суд у задоволенні позову. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, факт боргу підтверджується розпискою, укладеною між [PERSON] та [PERSON] від 06.04.2021 року, відповідно до якої [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 17578,00 доларів США, строком до 15.08.2021 р., крім того, у розписці відповідач зазначив, що якщо він не поверне грошових коштів до 15.08.2021 р., він зобов`язується виплачувати [PERSON] штраф у розмірі 25% від суми боргу на 16.08.2021 р. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1046\~ЦК України,\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст.1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені законом. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14- 465цс18). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зч. 1 ч. 2 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у\~зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі . Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. КЦС ВС у постанові від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18 (61-6026св20) дійшов наступного висновку: «Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане». Таким чином, внаслідок порушення відповідачем обов`язку щодо повернення позивачу грошових коштів у відповідача виникла заборгованість у розмірі 17 578 доларів США. Окрім того, згідно домовленостей сторін, у випадку неповернення грошових коштів в строк до 15.08.2021 року, відповідач зобов`язався виплатити позивачу штраф у розмірі 25 % від суми боргу станом на 16.08.2021 року. Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В ч. 1 ч. 2 ст. 549 ЦК України зазначено: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, окрім основного боргу у розмірі 17 578 дол. США, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання, останній повинен також сплатити на користь позивача штрафні санкції у розмірі\~4\~394\~доларів США\~(17\~578\~х 25\~%)\~та 3 % річних за період прострочення виконання свого зобов`язання (з 16.08.2021 року по 30.12.2021 року, тобто 137 днів) у розмірі\~197\~доларів \~США (17\~578\~х 3\~х 137 днів / 365 / 100). Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У відповідності\~до ч.\~1,\~2\~ст.\~533\~ЦК України,\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях.\~Якщо у\~зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового обов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ Враховуючи\~вищевикладене,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача суму\~основного боргу\~у розмірі\~ 22 349 дол. США, що в еквівалентному співвідношенні до гривні згідно курсу НБУ (1 дол. США = 27,20 грн.), становить 607 891 гривень, з яких: 17 758 дол. США, що становить 483 017 гривень - сума основного боргу; 4 394 дол. США, що становить 119 516 гривень - сума штрафних санкцій; 197 доларів США, що становить 5 358 гривень - сума 3 % річних. Викладені у відзиві на позов доводи відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються висновками суду. Вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, а саме за сплату судового збору за подання позову у розмірі 6078,93 грн. та судового збору за забезпечення позову у розмірі 496, 20 грн. Згідно з п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позовних вимог. Однак, представником позивача була надана заява, у якій вона зазначила, що після ухвалення рішення у справі (на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України) будуть надані докази розміру витрат на правничу допомогу, оскільки на час ухвалення рішення у справі, до матеріалів справи не були долучені акти прийому-передачі виконаних робіт, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial