Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

18.05.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля MERSEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , укладеного між ним та [PERSON] 14.11.2020 року, визнання права власності на автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , посилаючись на те, що вказаний договір укладений в письмовій формі, але [PERSON] ухиляється від його нотаріального посвідчення, що позбавляє [PERSON] зареєструвати право власності на автомобіль. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.05.2023 року, позов [PERSON] , на підставі\~ст.185 ЦПК України, залишений без руху у зв`язку з поданням позовної заяви без додержання вимог ч.1\~ст.177 ЦПК України. Після усунення \~14.06.2023 року [PERSON] недоліків позовної заяви, ухвалою суді від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник до підготовчого судового засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явився, відзив не подав. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.07.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, на що позивач надав згоду. При цьому, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2023 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договір купівлі-продажу автомобіля, за яким [PERSON] передав за плату [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а [PERSON] прийняв у власність транспортний засіб, сплативши за нього грошову суму в розмірі 9000,00 доларів США, що еквівалентно 253710,00 гривень (а.с.6). За умовами договору зазначений автомобіль належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (п.2), не перебуває під арештом, не є предметом застави (п.п.4, 5). Також умовами договору визначено, що оплата вартості автомобіля здійснюється у готівковій формі у доларах США і автомобіль передається покупцеві при підписані договору (п.п.6, 8); право власності на автомобіль виникає у продавця в порядку, визначеному законодавством України (п.9). На підтвердження проведення розрахунків між сторонами за договором купівлі-продажу, позивачем надано розписку від 14.11.2020 року (а.с.7). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, і при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК України). Водночас, у письмовій\~формі належить\~вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян…(п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (ч.ч.1, 2, 4 ст.209 ЦК України). Таким чином, договір купівлі-продажу транспортного засобу має вчинятися у письмовій формі, але обов`язкового його нотаріального посвідчення законом не вимагається, таке посвідчення може відбуватися за бажанням сторін договору. Зі змісту договору купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року не вбачається домовленостей сторін щодо його нотаріального посвідчення; про такі домовленості не свідчать і інші матеріали цивільної справи; водночас, сторонами погоджено, що автомобіль передається покупцю в момент підписання договору купівлі-продажу автомобіля, а право власності на автомобіль виникає у покупця у встановленому законом порядку. На виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в межах вартості автомобіля, а [PERSON] передав [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.6, 7, 11). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №305/1468/16-ц (провадження № 61-9087св21), зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Отже, правила ч.2 ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. Таким чином, встановивши, що закон не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року і за умовами договору його чинність не пов`язана з нотаріальним посвідченням договору, підстави для визнання оспорюваного договору дійсним, відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України, через ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору відсутні. За таких обставин, до вказаного договору не підлягають застосуванню наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, а отже в частині позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року слід відмовити. За правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у справі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, оскільки вважає, що набув права власності на транспортний засіб за договором купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст.34 Закону України «Про дорожній рух»\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків; державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, зокрема, автомобілі ; державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій не може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги» (5203-17), на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документі в; документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб , укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, тощо; Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. До того, ж державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Наявний в матеріалах цивільної справи договір купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року, вчинений у письмовій формі без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу з дотриманням вищевказаного порядку, а тому не породжує правових наслідків у вигляді переходу від продавця [PERSON] до покупця [PERSON] права власності на транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно, доводи позивача про те, що він набув право власності на транспортний засіб лише за договором купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2020 року є безпідставними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, а отже, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині визнання права власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , слід відмовити.

Outcome: dismissed