Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 73793, 36 грн, що еквівалентно 2000, 00 доларів США, а також судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що у лютому 2022 року сторонами в усній формі досягнуто домовленості про купівлю-продаж об`єкта нерухомого майна - належної відповідачу квартири [ADDRESS] . 05.02.2022 року позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 73793, 36 грн станом на момент звернення з позовною заявою до суду, в якості підтвердження наміру придбати згадувану квартиру. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 05.02.2022 року. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України обставини для сторін істотно змінились, позивача, як військовозобов`язаного, зараховано до списків військової частини, в результаті чого останнім прийнято рішення відкласти купівлю квартири. Під час телефонної розмови сторони дійшли згоди відтермінувати укладення правочину з купівлі-продажу квартири до завершення війни. Станом на травень 2023 року позивач більше не має наміру придбати належну відповідачу квартиру, у зв`язку з чим звернувся під час телефонної розмови до відповідача з проханням повернути грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, на що відповідач відмовою. Позивач вважає неповернення та фактичне утримання грошових коштів відповідачем незаконним, у зв`язку з чим змушений звертатися до суду за захистом порушених прав. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 33). Ухвалою суду від 29.06.2023 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, дата реєстрації 29.02.2012 року, об`єм двигуна 1998 см3, який належить на праві власності [PERSON] . Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу за місцем реєстрації останнього в порядку, визначеному ЦПК України, проте матеріали повернулись до суду не врученими відповідачу. З урахуванням викладеного, відсутності правових підстав для призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що в лютому 2022 року між позивачем та відповідачем досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж об`єкту нерухомого майна - належної відповідачу квартири [ADDRESS] . Належність вказаної квартири відповідачу підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №330682666 від 28.04.2023 року (а.с. 6-7). Так, згідно розписки від 05.02.2022 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2000 доларів США завдатку за згадувану квартиру, загальна вартість якої погоджена між сторонами в розмірі 42000 доларів США, угода купівлі-продажу згідно такої розписки мала відбутись не пізніше 04.03.2022 року (а.с. 8). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжений та діє наразі. У зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України наказом командира військової частини [NUMBER] №23 від 25.02.2022 року позивача зараховано до складу вказаної військової частини (а.с. 9). З початком повномасштабної військової агресії російської федерації проти України обставини для позивача істотно змінились та станом на момент звернення до суду з позовом позивач більше не має наміру придбати належну відповідачу квартиру, про що повідомив відповідача та у зв`язку з чим просив повернути завдаток, отриманий останнім згідно розписки від 05.02.2022 року. Однак, [PERSON] відмовив позивачу у поверненні завдатку. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Отже, завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій дія основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, передана грошова сума [PERSON] . [PERSON] є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком, оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому. Завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Враховуючи викладене та положення статті 570 ЦК України сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Вищезазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс 13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс 12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18). З урахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню сума авансу, яка була йому передана позивачем згідно розписки від 05.02.2022 року в сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно 73793, 36 грн, у зв`язку з чим дана позовна вимога підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено наступне. При зверненні до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. (а.с. 5). Крім цього, представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Подібні за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 12.01.2021 року у справі № 280/2635/20; від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16; від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18; від 01.09.2021 у справі №178/1522/18; від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19; від 10.11.2021 року у справі № 329/766/18; від 23.12.2021 року у справі № 923/560/17. Судова практика з зазначеного питання є сталою і змін не зазнавала. Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21. Крім того, у справі "Бєлоусова проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є фактично понесеними. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Встановлено, що 08.05.2023 року між позивачем та адвокатом Захарченко О.Є. укладено договір №08/05/2 про надання правничої допомоги (а.с. 13-15). Суд вважає розмір витрат на оплату адвоката в розмірі 6000, 00 грн співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, а також підтвердженим відповідними доказами. Таким чином, загальна сума понесених позивачем судових витрат, що підтверджені документально, становить 7073, 60 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 7073, 60 грн.

Outcome: approved