Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог У червні\~2023\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Приватної виробничо-комерційної\~фірми «ВРЕМЯ»\~та просив\~стягнути з\~відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 10260 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3651 грн. 53 коп. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.12.2021 року, він був прийнятий на роботу машиністом тепловоза ПВКФ «ВРЕМЯ». Фактичні трудові обов`язки він виконував в м.Маріуполь на території ПрАТ «ММК ім.Ілліча». У березні 2022 року у зв`язку з бойовими діями, він мусив покинути свою домівку та місце роботи, задля збереження життя та здоров`я та наразі взятий на облік як внутрішньо переміщена особа і проживає в с.Степанівка Роздільнянського району Одеської області. 25.03.2022 року ПВКФ «ВРЕМЯ» в односторонньому порядку призупинила з ним трудовий договір, належним чином його не повідомили про призупинення трудового договору. 11.08.202 року він звернувся до ПВКФ «ВРЕМЯ»\~з письмовою\~претензією разом\~із заявою\~про звільнення\~та відшкодування\~всієї заборгованості\~по заробітній\~плати.\~У вересні\~він отримав\~відповідь,\~в якій\~зазначено,\~що всі\~відшкодування заробітної\~плати,\~гарантійних та\~компенсаційних виплат\~працівникам за\~час призупинення\~дії трудового\~договору у\~повному обсязі\~покладається на\~державу,\~що здійснює\~збройну агресію\~проти України.\~А також\~повідомлено,\~що \~31.08.2022\~року його\~звільнено з\~посади машиніста\~тепловоза ПВКФ\~«ВРЕМЯ»,\~винесено наказ\~№20/к\~від 31.08.2022р.\~та \~зроблено відповідний\~запис в\~трудовій книжці.\~Отже ПВКФ\~«ВРЕМЯ» призупинили\~дію трудового\~договору з\~ним \~з 25\~березня 2022\~року по\~31\~серпня 2022\~року.\~Відповідно до\~довідки №24/08\~від 31.08.2022\~ сума\~заборгованості із\~заробітної плати\~складає 13911\~грн 75\~коп.\~Відповідно до\~ст.10\~ЗУ «Про\~організацію трудових\~відносин в\~умовах воєнного\~стану» заробітна\~плата виплачується\~працівнику на\~умовах,\~визначених трудовим\~договором.\~Роботодавець повинен\~вживати всіх\~можливих заходів\~для забезпечення\~реалізації права\~працівників на\~своєчасне отримання\~заробітної плати.\~Позивач вважає,\~що відповідачем\~при звільнені\~було грубо порушено його право на отримання нарахованої заробітної плати, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді від 22.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 25.01.2023р. серія НСЕ №633927, посвідченої та зареєстрованої в реєстрі № 43 нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Курако К.Л., в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву в якій просила провести розгляд справи без участі позивача, та просила позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.47). Представник відповідача ПВКФ «ВРЕМЯ» О.Хрипченко в судове засідання не прибув. Через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та просив позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати залишити без задоволення (а.с. 35-45) У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторін по справі за наданими до справи документами. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи. \~ \~ \~ \~З 24.12.2021 року по 31.08.2022 року, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Приватною виробничо-комерційною фірмою «ВРЕМЯ» що підтверджено наказом №129 від 23.12.2021 року та записами у трудовій книжці [NUMBER] (а.с. 5, 6-10). \~ \~ \~ \~Наказом в.о. директора Приватної виробничо-комерційної фірми «ВРЕМЯ» № 5/л-21 від 25.03.2022 року прийнято рішення про призупинення дії трудового договору до закінчення військової агресії Російської Федерації проти України із працівником ПВКФ «Время» [PERSON] (а.с.12) \~ \~ \~ \~Згідно довідки Приватної виробничо-комерційної фірми «ВРЕМЯ» про суми заборгованості по заробітній платі № 24/08 від 31.08.2022, заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період лютий - серпень 2022 року становить 13911,75 грн, з яких: - заборгованість по заробітній платі за лютий 2022 року 10260,22 грн; - компенсація за невикористану відпустку серпень 2022 року 3651,53 грн. (а.с. 16). Наказом Приватної виробничо-комерційної фірми «ВРЕМЯ» за №20/к від 31 серпня 2022 року [PERSON] звільнено з займаної посади машиніста тепловоза, 31 серпня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України (у зв`язку із переїздом на нове місце проживання) (а.с. 15). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації №5128-5000509621 від 26 березня 2022 року, [PERSON] , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, та проживає в [ADDRESS] (а.с.11) Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 55 Конституції України гарантований захист судом прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону про оплату праці. Статтею 115\~КЗпП України\~встановлено,\~що заробітна\~плата виплачується\~працівникам регулярно\~в робочі\~дні у\~строки,\~встановлені колективним\~договором або\~імперативним актом\~роботодавця,\~погодженим з\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації чи\~іншим уповноваженим\~на представництво\~трудовим колективним\~органом (а\~в разі\~відсутності таких\~органів представниками,\~обраними і\~уповноваженими трудовим\~колективом),\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує 16\~календарних днів\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У paзi, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місцe проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в iншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом ciм`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з iншиx поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно статті 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація та icнування загрози для життя i здоров`я працівника, він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних pобіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання pобіт на об`єктах критичної інфраструктури). Судом встановлено, що в день звільнення позивачу, в порушення ст.116 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, тобто, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Згідно зі ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Судом встановлено, що розмір заборгованості із заробітної плати, не виплаченої позивачу відповідно до довідки, за лютий 2022 рік становить 10260,22 грн, та не виплаченої грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за серпень 2022 року - 3651,75 грн. При цьому, інших розрахунків стосовно нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку позивача, або інших доказів відсутності заборгованості перед працівником, відповідачем не надано, тому, розглядаючи позовну заяву, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 10260,22 грн та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3651,75 грн (суми без урахування податків і інших обов`язкових платежів) підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, оцінивши сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. Згідно із ст. 430 УПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню. Судові витрати Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, то за правилами ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1703,60 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved