Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги збільшила, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 18.08.2006 року сторони уклали між собою шлюб. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу 31.08.2010 року вони придбали за спільні кошти подружжя автомобіль „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску, вартістю 163 000 грн. Однак відповідач без згоди позивача в період шлюбу відчужив даний автомобіль іншій особі. Виходячи з дійсної ринкової вартості вказаного майна на ринку транспортних засобів, де аналогічний автомобіль коштує 309 558 грн., просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] в розмірі 154 779 грн. в порядку поділу майна подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що сторони дійсно у вказаний час уклали між собою шлюб, а потім 2.12.2022 року його розірвали. Сторони дійсно в період шлюбу придбали вказане майно, а саме автомобіль „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску, вартістю 163 000 грн. Однак, перебуваючи в шлюбі, відповідач звернувся до позивача з проханням продати зазначений автомобіль, оскільки грошові кошти були потрібні на лікування [PERSON] . Позивач надала свою усну згоду. Тому 22.09.2022 року відповідач продав вказаний транспортний засіб, частину грошей витратив на своє лікування, а решту віддав позивачу на потреби родини. Тому вважає, що підстав для задоволення позову немає. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За приписами ч.2, 4, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб 18.08.2006 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №705 (а.с.12). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.37-38). Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні сторонами по справі і не були спростовані у судовому засіданні будь-якими доказами, тому суд вважає, що такі обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 31.08.2010 року дочірнє підприємство „Автотрейдінг-Центр" продало, а [PERSON] придбав автомобіль „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , уклавши договір купівлі-продажу №31082010 (а.с.13-16), і отримавши специфікацію на транспортний засіб (а.с.17). Того ж дня 31.08.2020 року відповідач [PERSON] сплатив вартість вказаного автомобіля в розмірі 163 000 грн. (а.с.24-25; 27) і за актом прийому-передачі автомобіля від 31.08.2010 року отримав зазначений транспортний засіб (а.с.28). 1.09.2010 року [PERSON] отримав у ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на автомобіль „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.29). Тобто, вказаний автомобіль був придбаний відповідачем в період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільним сумісним майном. Вказане не заперечували сторони по справі в судовому засіданні. Як роз`яснює Постанова Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1-4, ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як зазначає п.п.1, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як встановлено судом, 22.09.2022 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачем, відповідач [PERSON] продав, а [PERSON] придбала автомобіль „SKODA OCTAVIA А5", д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , про що свідчить реєстраційна картка транспортного засобу, надана суду Головним сервісним центром МВС України (а.с.57-58). Як пояснив відповідач, продавши вказаний автомобіль, частину грошей витратив на своє лікування, а решту віддав позивачу на потреби родини. Позивач вказане заперечувала. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля як спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя, просить стягнути з відповідача 154 779 грн. грошової компенсації за 1/2 частину проданого автомобіля, обгрунтувавши вартість тим, що це є середньоринкова вартість аналогічного автомобіля на дошці оглошень АВТО.РІА. Однак суд не може покласти в основу рішення таку позицію позивача, оскільки діючим законодавством передбачено встановлення вартості майна, що підлягає поділу, за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, тобто, в даному випадку шляхом призначення судової автотоварознавчої експертизи. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірний автомобіль сторін по справі був відчужений в період зареєстрованого шлюбу між ними і даний договір купівлі-продажу позивач не оскаржує, тому суд приходить до висновку, що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу, діяв в інтересах сім'ї, так як інше судом не встановлено і в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь вартості судових витрат.

Outcome: dismissed