Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» в якому просить стягнути безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 5919 грн. 3 коп. Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2008, яким з нього на користь ТОВ «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» стягнуто заборгованість у розмірі 5 919 грн. 03 коп. Державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Яременком О.О. було стягнуто з нього у примусовому порядку 5 919 грн. 3 коп. 14 березня 2022 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області ухвалено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 3 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В., зареєстрований у реєстрі за № 2008. Посилаючись на те, що кошти з нього стягнуто безпідставно, просив задовольнити позов та вирішити питання про стягнення судових витрат. 24 квітня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 30 травня 2023 року. За місцезнаходженням юридичної особи направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які було отримано представником відповідача 12 травня 2023 року (а.с. 27). 30 травня, 4 липня та 11 вересня 2023 року учасники справи в судове засідання не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 3 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2008. 3 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2008, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості, в тому числі плати за вчинення виконавчого напису, в розмірі 5919 грн. 3 коп. за період з 3 березня 2009 року по 15 травня 2019 року за кредитним договором № 400605502 від 26 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», яке на підставі договору відступлення прав вимоги від 30 вересня 2009 року відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в свою чергу на підставі договору факторингу №2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року відступило право вимоги ТОВ «Купер Прайс», яке в свою чергу згідно договору факторингу №0104/2019 від 1 квітня 2019 року відступило право вимоги ТОВ «Платинум Фінанс» (а.с. 7). На виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса 5 серпня 2021 року державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66387156 (а.с. 8). Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 березня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 3 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 2008, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 400605502, укладеним 26 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», за період з 3 березня 2009 року по 15 травня 2019 року на загальну суму 5 919 грн. 3 коп. (а.с. 9-11). Відповідно до постанови державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про закінчення виконавчого провадження № 66387156 від 7 лютого 2022 року, стягнення по виконавчому напису № 2008 від 3 жовтня 2019 року закінчено. Грошові кошти стягнуті з позивачки у розмірі 5 919 грн. 3 коп. (а.с. 12, 13). Представник відповідача відзиву на вказану заяву не подавав. 18 травня 2022 року [PERSON] звертався до ТОВ «Платинум Фінанс» з досудового вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів (а.с. 14, 15), але відповіді на її звернення не було надано. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом обставини, наведені вище не потребують доказування в силу приписів частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. За таких обставин, вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Разом з позовною заявою представник подав до суду клопотання про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, на професійну правничу допомогу в розмірі 1 200 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 200 грн позивачем надано додаткову угоду № 1 до договору № 13-23 про надання правової допомоги від 13 квітня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 13 квітня 2023 року, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю Фєдосєєва Д.О. (а.с. 16-19). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 13 квітня 2023 року адвокатом Фєдосєєвим Д.О. було складено позовну заяву, а вартість вказаної послуги коштує 1 200 грн. (а.с. 18). Згідно квитанції № 13-23 від 13 квітня 2023 року адвокатом Фєдосєєвим Д.О. прийнято від [PERSON] 1 200 грн. (а.с. 19). Відповідно до квитанції від 14 квітня 2023 року № 0.0.2948047290.1 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 19 А). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у зв`язку з вищевикладеним, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, приймає до уваги конкретні обставини справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, фактичної їх оплати в розмірі 1 200 грн., приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 1 200 грн.

Outcome: approved