Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей, заінтересована особа: [PERSON] .. Заявлені вимоги мотивував тим, що 06.09.2008р. між ним та [PERSON] було зареєстрвоано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Снятинського районного суду від 26.12.2022р. шлюб між ними розірвано. На даний час [PERSON] не приймає участі в утриманні та вихованні їхніх дітей та проживає окремо за місцем свої реєстрації. Станом на даний час він проживає з дітьми в [ADDRESS] . Діти перебувають на його утриманні. Встановлення даного факту необхідно йому з метою захисту прав та інтересів дітей, а також, своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дитини. Просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2009р.нар. та [PERSON] , 2017р.нар. Заявник в судове засідання не з`явився. Зацікавлена особа, яка належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявником у заявленій вимозі про встановлення факту не доведено ту обставину, що від встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей може бути встановлено, припинено чи змінено його особисті чи майнові права, а також, не доведено, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення. Так, згідно ч.6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. А тому, із вищесказаного слідує, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Також, обставина самостійного виховання дитини може бути встановлена при розгляді справи в порядку адміністративного судочинства щодо оскарження дій, бездіяльності компетентного органу по незабезпеченню певного права особи, для реалізації якого необхідним є встановлення обставин самостійного виховання дитини. Однак, доказів самостійного виховання [PERSON] неповнолітніх дітей суду не надано та нічим не підтверджено. Натомість, та обставина, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із заявником не свідчить про самостійне виховання ним дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви заявника щодо встановлення факту самостійного виховання дітей. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed