Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить провести поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] , а решту частину квартири залишити відповідачу. Позовну заяву обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі з 28.10.1995 по 01.02.2023. Від шлюбу у них народився син, який на час подання позову є повнолітнім. В період шлюбу під час спільного проживання ними на ім`я чоловіка було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана ними за їхні спільні кошти та в інтересах сім`ї, так як до того часу вони власного житла не мали. Оскільки договір було оформлено на ім`я чоловіка, то право власності за ним зареєстровано в цілому. Таким чином, у відповідності до норм чинного законодавства квартира [ADDRESS] є їхнім з відповідачем подружнім майном і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задоволити. Просить суд слухати справу за її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення, а розгляд справи просить проводити без його участі. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву. 19.09.2023 відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення, а розгляд справи просить проводити без його участі. 19.09.2023 позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задоволити. Просить суд слухати справу за її відсутності. Частиною 1 статті 206\~ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідача та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до договору купівлі-продажу від 28.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Рожковецьким І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 191, відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та зареєстрував право приватної власності на вказане майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2019 (а.с. 9-10,11). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2023 шлюб між сторонам по справі, який був укладений 28.10.1995, розірвано (а.с. 7). Згідно з довідкою від 25.01.2019 вартість квартири [ADDRESS] станом на 25.01.2019 становить 120065,00 грн. (а.с. 12). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зі ст.\~60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана під час шлюбу подружжям за спільні кошти, що не оспорюється відповідачем та іншого суду не доведено. Таким чином, враховуючи вищевиклаене та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за кожним із сторін право власності по частині вказаної квартири. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 20, 325, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України,

Outcome: approved