Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

В провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом АТ «Страхова компанія «Країна» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 серпня 2019 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/УФ/0211642/2.1.5 (далі - договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням т.з. «Skoda», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 20 вересня 2019 року в м. Києві сталася ДТП за участі т.з. «Skoda», д.н.з. [NUMBER] та «Ford», д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно з ремонтної калькуляції №55724 від 25 вересня 2019 року вартість відновлювального ремонту т.з. «Skoda», д.н.з. [NUMBER] склала 18688,98 грн. АТ «СК «Країна» виплатило страхувальнику страхове відшкодування розмір якого згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акта склало 13751,18 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АО/003437333, відповідно до полісу сума відшкодування складає 6616,48 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом склала 7314,70 гривень Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в розмірі 7314,70 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року прийнято до розгляду цивільну справу, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У судове засідання сторони не викликалися. Віповідач про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, останній вказував, що відповідно до розрахунків, які були надані страховиком відповідача АТ «УПСК» з посиланням на документи розмір шкоди складає 8436,48 грн., адже під час її розрахунку має бути врахований коефіцієнт фізичного зносу складових транспортного засобу. Такий розрахунок підтверджується і постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 року у справі № 910/5051/20, в межах якої позивач стягував зі страховика відповідача відшкодування в порядку регресу. Страховиком відповідача АТ «УПСК» було виплачено позивачу 6436,48 грн, що вбачається із наданих самим позивачем матеріалів справи. Таким чином відповідач зобов`язаний відшкодувати розмір франшизи, тобто 2000 грн., а не заявлені позивачем 7314,70 грн, які були розраховані без урахування фізичного зносу транспортного засобу. Факт відшкодування відповідачем 2000 грн підтверджується квитанцією і свідчить про виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем в порядку регресу у повному обсязі. На підставі викладеного представник відповідача вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній посилаючись на практику Верховного суду вказує, що визначаючи розмір страхового відшкодування, суди помилково виходили з необхідності урахування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспорного засобу, з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Також Верховний Суд неодноразово висловлювався, що винна особа несе відповідальність у розмірі реальної вартості відновлення транспортного засобу, а висноски судів, що розмір матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту) з урахуванням зносу є хибним. Представник відповідача подав заперечення, в яких вказує, що відповідач має відшкодувати завдану саме його діями матеріальну шкоду, водночас рахунок відновлення транспортного засобу, наданий позивачем містить розрахунок вартості повного відновлення транспортного засобу, однак частина пошкоджень є такою, що не пов`язана із ДТП, що відмічено у наданому самим позивачем акті огляду транспортного засобу. Оскільки відповідач не зобов`язаний сплачувати за відновлення тих пошкоджень транспортного засобу, які він не спричиняв, то його відповідальність і мала б бути обмежена з урахуванням коефіцієтну технічного зносу транспортного засобу. Вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 16 серпня 2019 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] , укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №30УА/0211642/2.1.5, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням т.з. «Skoda», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 20 вересня 2019 року в м. Києві по вул. Добровольчих Батальонів - вул. Лаврська, відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі т.з. «Skoda», д.н.з. [NUMBER] та «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. (а.с. 12). 23 вересня 2019 року до АТ «СК «Країна» звернувся страхувальник [PERSON] із заявою про настання 20 вересня 2019 року страхового випадку із застрахованим транспортним засобом (а.с. 7) та 28 жовтня 2019 року із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 8). 11 листопада 2019 року АТ «СК «Країна» складений страховий акт № 30/55724/2.1.5.1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 13751,18 грн. (а.с. 20). Вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було визначено на підставі ремонтної калькуляції № 55724 від 25 вересня 2019 року в розмірі 18688,98 грн (а.с. 18-19). На підставі зазначеного страхового акта страхувальнику виплачено страхове відшкодування в сумі 13751,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 18214 від 11 листопада 2019 року (а.с. 21). 16 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №55724/ІНС щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 7314,70 грн. (а.с. 22). 25 лютого 2021 року представником відповідача [PERSON] було направлено АТ «СК «Країна» відповідь на претензію, в якій вказано, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яке здійснив страховик відповідача має складатися 2000 грн, що відповідає розміру франшизи (а.с. 23). Рішенням Господарського суду м. Києва від 01 липня 2020 року позов АТ "СК "Країна" до ПАТ "УПСК" задоволено та стягнуто з ПАТ "УПСК" суму страхового відшкодування в розмірі 5314,70 грн. (а.с. 28-30). Постановою Північного господарського суду від 12 жовтня 2020 року рішення Господарського суду м. Києва від 01 липня 2020 року за позовом АТ "СК "Країна" до ПАТ "УПСК" скасоване (а.с. 32-38). За загальними правилами ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування (частини 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування»). Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (частина 1 статті 16 Закону України «Про страхування»). Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати делікатне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене, вимога позивача (АТ «Страхова компанія «Країна») до завдавача шкоди [PERSON] не є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. У випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми положення статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково приписи статті 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди. Суд вважає, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, оскільки за договором добровільного страхування наземного транспорту №30/УА/0211642/2.1.5 від 16 серпня 2019 року, укладеного між АТ «СК «Країна» та [PERSON] , автомобіль марки «Skoda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було застраховано та сплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 13751,18 грн, то як встановлено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, до особи, відповідальної за завдані збитки, у даному випадку різницю суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7314,70 грн. Встановлено, що страхувальнику виплачено страхове відшкодування в сумі 13751,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 18214 від 11 листопада 2019 року (а.с. 21). ПРАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" сплатила АТ «СК «Країна», позивачу по справі, страхове відшкодування в розмірі 6436,48 грн. Крім того, відповідачем на користь позивача було спрачено франшизу в розмірі 2000 гривень, що підтверджується квитанцією від 04 липня 2023 року (а.с. 96). Отже, у страховика виникло право вимоги до особи, винної у ДТП, в порядку суброгації страхове відшкодування у сумі 5314,70 грн. (7314,70 грн. - 2000 грн.). За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає різниця між завданою шкодою, виплатою ПРАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" та франшизою, а саме у загальному розмірі 5314,70 грн. (13751,18 грн.(завдана майнова шкода) - 6436,48 грн. (виплата ПРАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 2000 грн. (франшиза). Отже, вимоги позивача, є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 5314,70 гривень, що становить 72,65% (5314,70 / 7314,70 х 100) від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1649,15 гривень (2270,00 / 100 х 72,65). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial