Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2677 га, кадастровий номер 7421486000:01:000:0186, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та за життя належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 035463, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З позовної заяви виходить, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. До спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,2677 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Указана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЧН №035463. У жовтні 2007 року позивачка звернулася до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Дружина спадкодавця (матір позивачки) [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй обов`язкової частки у спадщині чоловіка. Під час консультації з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка за життя належала [PERSON] , та огляду представлених документів, нотаріус звернула увагу, що вид цільового призначення належної спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки, вказаний у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, не відповідає складу угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. У зв`язку з цим позивачка не може оформити право власності на земельну ділянку як спадкове майно в нотаріальному порядку, і тому звертається до суду. Ухвалою судді від 31 травня 2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка у судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Після оголошеної у справі перерви у судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. У справі наявне клопотання позивачки від 25.05.2023 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує та просить задовольнити. (а.с.22) Представник відповідача по справі - Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області - про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. В.о. селищного голови Тетяна Мориляк подала до суду письмове клопотання від 07.09.2023 з проханням розглянути справу без участі представника селищної ради, щодо задоволення позову відповідач не заперечує. (а.с. 106) Згідно з положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представники третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Городнянської районної державної нотаріальної контори, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Чернігівської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання треті особи повідомлялись належним чином. Неявка в судове засідання третіх осіб відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У силу ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши в судовому засіданні позивачку, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію відповідача по суті заявлених позивачкою позовних вимог, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підтверджені доказами, зібраними по справі, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років у с.Макишин Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 7) Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на все належне йому майно. Дослідженням свідоцтва про одруження серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 січня 1963 року, спільне прізвище подружжя: [PERSON] . (а.с.9) Як убачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . (а.с.10) Прізвище [PERSON] після укладення шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00039734911 від 18.05.2023. (а.с.11-12) З дослідженого в судовому засіданні дублікату заповіту від 27 грудня 1999 року, складеного та посвідченого секретарем виконкому Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області Трухан Г.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 149, виданого 21 січня 2022 року старостою Макишинського старостинського округу №2 Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівької області Кряж Г.М., установлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно [PERSON] . (а.с. 13) Отже, позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом, звернулася до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом. 19 жовтня 2007 року була заведена спадкова справа № 267 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Дружина спадкодавця - [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй обов`язкової частки у спадщині чоловіка, про що подала нотаріусу відповідну заяву. За даними спадкової справи позивачка вже отримала свідоцтва на право на спадщину на частину спадкового майна після смерті її батька. (а.с.33-44) Дослідженням в судовому засіданні технічного звіту по видачі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] від 1997 року установлено, що рішенням Макишинської сільської ради народних депутатів Городнянського району Чернігівської області від 29 березня 1996 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку в натурі для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, загальною площею 0,85 га. В рішенні зазначено, що фактичний розмір земельної ділянки уточнюється після інструментальної зйомки ділянки. Земельна ділянка розташована в с.Макишин Городянського району Чернігівської області. (а.с.51) Таким чином, з дослідженого судом рішення від 29 березня 1996 року Макишинської сільської ради про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка, яка передавалася у власність, мала цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. З дослідженої в судовому засіданні копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН №035463 установлено, що його видано 15 травня 1997 року [PERSON] в підтвердження того, що на підставі рішення Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 29 березня 1996 року йому передана у власність земельна ділянка площею 0,34 га, яка розташована на території с.Макишин Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до плану меж земельної ділянки встановлено, що вона складається з двох земельних ділянок: площею 0,07 га та площею 0,27 га. (а.с.17) Отже, дослідженням Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН №035463 установлено, що при його виготовленні цільове призначення земельної ділянки, яка передавалася у власність [PERSON] , указано не у відповідності з рішенням Макишинської сільської ради від 29.03.1996. Відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, зазначені в державному акту, містять не повну інформацію, зазначену в рішенні Макишинської сільської ради від 29.03.1996, яке слугувало підставою для видачі вказаного державного акта на землю. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6800705982022 від 28 липня 2022 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,2677 га розташована за адресою: [ADDRESS] , їй присвоєно кадастровий номер 7421486000:01:000:1086. Вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Власником земельної ділянки вказаний [PERSON] . Документ, що посвідчує право власності - Державний акт від 15.05.1997 І-ЧН №035463. За даними кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 7421486000:01:000:1086 на цій земельній ділянці знаходиться малоповерхова забудова. (а.с. 18-19) Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.05.2023 вартість спірної земельної ділянки становить 5653,20 грн. (а.с. 20) Отже доказами справи у їх сукупності підтверджений факт набуття у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Положеннями п.г) ч.1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції станом до 01.01.2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. У силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2017 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний нотаріус, що є у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії державним реєстратором, обов`язково використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів)автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не отримала свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки вид цільового призначення спірної земельної ділянки, зазначений у державному акті від 15.05.1997 І-ЧН №035463, не відповідає складу угідь згідно з класифікацією видів земельних угідь. Це є перешкодою позивачці в отриманні в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. З сукупності письмових доказів, долучених до матеріалів справи, в тому числі з рішення Макишинської сільської ради народних депутатів Городнянського району Чернігівської області від 29 березня 1996 року, технічного звіту по видачі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] від 1997 року, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі для ведення підсобного господарства, наданих [PERSON] від 2022 року вбачається, що за життя [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі рішення Макишинської сільської ради народних депутатів Городнянського району Чернігівської області від 29 березня 1996 року набув у приватну власність спірну земельну ділянку, однак при оформленні правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку - Державного акта від 15.05.1997 І-ЧН №035463, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6800705982022 від 28 липня 2022 року інформація про цільове призначення земельної ділянки була викладена неповно та врешті змінена. Указані обставини призвели до наявності невідповідностей в частині інформації про цільове призначення спірної земельної ділянки у документах, які підтверджують право на неї спадкодавця [PERSON] . Ці обставини стали підставою для відмови нотаріуса оформити спадщину на спірну земельну ділянку. Суд приймає до уваги, що законність видачі вказаного Державного акта на землю від 15.05.1997 І-ЧН №035463 та його дійсність ніким не оспорюються. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що [PERSON] за життя дійсно належала земельна ділянка площею 0,2677 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] . У силу ст. 1216-1218 ЦК України право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку перейшло в порядку спадкування до позивачки. Указані факти не заперечуються відповідачем у цій справі, повноважний представник якого позовні вимоги, пред`явлені до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, визнала повністю, про що подала до суду відповідну заяву. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Суд ураховує те, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачкою позовних вимог, позовні вимоги відповідач визнав, про що подав до суду письмову заяву. Ураховуючи докази справи у їх сукупності, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачем обставин та добровільності їх визнання, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що маються законні підстави для задоволення позову, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вказані положення закону, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved