Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, 06.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03314-04/2021. 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 18.01.2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не виконує своїх зобов`язань по договору і не погашає заборгованість, що є порушенням законних інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 03314-04/2021 в розмірі 20000,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 44) Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Заперечення мотивовані тим, що позивачем не надані докази передачі права вимоги за кредитним договором, а також первинні бухгалтерські документи за кредитним договором, що підтверджують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Крім цього, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не відображає необхідні відомості, такі як нарахування, переведення кредиту в прострочений, тощо. Так само позивачем не обгрунтовано нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування. На підставі викладеного просить суд в задоволенні позову відмовити на стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. (а.с.64-71) Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надав відповідь на відзив, в якому заперечував проти аргументів, викладених у відзиві. Заперечення мотивовані тим, що кредитний договір було укладено у встановленій законом процедурі, з прямим волевиявленням сторін на його укладення. Кредитний договір є чинним та не скасований або не визнаний в установленому законом порядку. Нарахування відсотків за користування кредитом поза строками кредитування є правомірним та законним. Позивачем надані усі необхідні докази на підтвердження отримання права вимоги за кредитним договором. Також, позивачем було надано усі наявні у нього докази розміру заборгованості та перерахування коштів відповідачу. Крім цього, позивач просив відмовити в стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. (а.с. 82-93) Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. надав заперечення на відповідь на відзив. У вказаному запереченні посилається на аргументи, викладені у відзиві. (а.с. 99-13) Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, натомість попередньо подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Не заперечував факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у сумі 5000 грн. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 06.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансовго кредиту № 03314-04/2021. (а.с. 6-7) Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1. р. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.05.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.3 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.1.5 договору, датою укладення цього договору є дата перерахування грошових коштів на рахунок клієнта. Відповідно до п.4.3 Договору, у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 Договору продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому разі не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансове кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 03314-04/2021 від 06.04.2021, ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] узгодили строк на який наданий кредит, орієнтовну сукупну вартість кредиту у розмірі 8750 грн, з яких 5000 грн. сума кредиту, 8750 грн. сума нарахованих відсотків за користування кредитом. (а.с.7, на звороті) В матеріалах справи міститься повідомлення №03314-04/2021-001 від 18.01.2021 про те, що ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило права вимоги за договором про надання споживчого кредиту та/або фінансового кредиту. (а.с. 9) Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 18.01.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 03314-04/2021 від 06.04.2021 становить 2000 грн., з яких 5000 грн. тіло кредиту, 15000 грн. нараховані відсотки. (а.с.37-39) 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. (а.с.11-12) Як вбачається з вищевказаного договору, пункт 3.2. передбачає зазначення загальної суми права вимоги, що відступається за данним договором, однак в доданій до позовної заяви копії вона не відображена (при виготовленні фотокопії ця інформація прихована позивачем). Так само, у пункті 3.3 договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022, не відображена ціна продажу за договором, оскільки при виготовленні фотокопії ця інформація була прихована позивачем. Пунктом 3.6 договору факторингу визначено, що моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим договором на рахунок Клієнта, зазначений в пункті 3.4. цього Договору. Відповідно до платіжного доручення №17966 від 20.01.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «ФК «Інвеструм» 1329415,98 грн. в оплату за відступлення права вимоги за договором факторингу №18012022 від 18.01.2022 без ПДВ. (а.с.41) Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором фінансового кредиту № 03314-04/2021 від 06.04.2021 в сумі 20000,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с.10, на звороті) Після отримання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором кредиту № 03314-04/2021 від 06.04.2021 нарахування заборгованості та відсотків не здійснювалось. (а.с. 10) Згідно із ч. 2ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг`договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5ст.11Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Приписами п.1 ч.2ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд дійшов висновку, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Згідно із ч.1ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістомст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями ч.1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансовго кредиту № 03314-04/2021. Відповідно до п.п. 1.1. р. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн. Суд звертає увагу, що нформаційна довідка №1107/04 від 26.04.2023, виданої ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої на сайті торговця zecredit.com.ua 06.04.2021 було проведено успішну транзакцію №31770-50369-83193 у сумі 5000 грн, номер картки [NUMBER] , approval code 572463, банк-емітент Oschad Bank (а.с.40), не може бути належним доказом, оскільки відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечив факт отримання відповідачем від ТОВ «ФК «Інвеструм» коштів у сумі 5000 грн. за кредитним договором. На підставі викладеного, суд вважає вказану вище обставину доведеною. Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків, суд зазначає, що позивач просить стягнути з [PERSON] відсотки за користування кредитом у розмірі 15000 грн. 00 коп., посилаючись на підпункт 2.3 пункту 2 Кредитного договору, за змістом яких обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Проте, згідно договору про надання фінансового кредиту №03314-04/2021, підпунктом 2.3 пункту 2 Кредитного договору урегульовано дещо інші кредитно - договірні відносини між сторонами, а саме щодо нарахування процентів за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до п.1.3 цього Договору у разі недотримання Клієнтом умов, установлених пунктом 1.4 цього Договору, та/або в разі пролонгації кредиту. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України, натомість настає відповідальність боржника\~обов`язок щодо сплати процентів відповідно достатті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування, то сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16. Як слідує з умов кредитного договору, сторони погодили термін кредитування строком на 30 днів, тобто у період з 06.04.2021 по 05.05.2021. При цьому, сторони погодили Додаток до договору про надання фінансового кредиту №03314-04/2021, відповідно до якого було узгоджено розмір відсотків, що будуть нараховані на вказаний 30-ти денний строк кредитування, а саме 3750 грн. Водночас, як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості по Кредитному договору, відповідачу були нараховані відсотки за період поза межами строку кредитування, тобто з 06.05.2021 року по 18.01.2022 року. При цьму, в позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не посилається саме на положення частини 2 статті 625 ЦК України та не вказує на те, що наявна у відповідачки заборгованість за відсотками, нарахованими після 06.05.2021, кваліфікується саме як три проценти річних (чи інший їх розмір, встановлений договором) від простроченої суми грошового зобов`язання (тіла кредиту). Таким чином, сума відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування становить 3750 грн. Вимоги про стягнення коштів за ст.625 ЦК України позивачем не заявлялись, а тому відсутні підстави для стягнення коштів, нарахованих відповідачу з 06.05.2021. Щодо передачі права вимоги за кредитним договором № 03314-04/2021 від 06.04.2021 року суд дійшов наступного висновку. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е)вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Вищевказані правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17, від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц. 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до вказаного договору, сторони визначили терміни, що використовуються у договорі, наступним чином: Одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї іх Заборгованостей по конкретному боржнику, яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості Боржника; Ціна продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактору Клієнтом після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно п.3.3 Договору. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу - загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладення даного договору. Як вбачаеється з пункту 3.3 договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022, у ньому не відображена ціна продажу за договором, оскільки при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація була ним прихована. Крім цього,\~суд звертає\~увагу на\~те,\~що у\~Акті прийому-передачі\~Реєстру Боржників,\~що є\~додатком до\~договору факторингу\~№ 18012022\~від 18.01.2023\~(а.с.96\~на звороті\~-\~97)\~не відображена\~одинична ціна\~відступлення права\~вимоги за\~кредитним договором\~№03314-04/2021,\~ так як при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація ним була прихована. Копія платіжного доручення №17966 від 20.01.2022, відповідно до якої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», сплатило ТОВ «ФК «Інвеструм» 1329415,98 грн. в оплату за відступлення права вимоги за договором факторингу №18012022 від 18.01.2022 без ПДВ не може бути належним доказом сплати повної вартості за договором факторингу №18012022 від 18.01.2022, оскільки позивачем не було надано доказів визначення ціни придбання фактором у Клієнта права грошової вимоги заборгованості до [PERSON] , надана копія платіжного доручення може свідчити лише про часткову оплату за договором факторингу. Таким чином, позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу №18012022 від 18.01.2022, таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за кредитним договором від 06.04.2021 № 03314-04/2021 від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за кредитним договором №03314-04/2021 від 06.04.2021 року. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.\~133\~ЦПК\~України,\~до\~витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються , у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено, наявні підстави для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником відповідача до закінчення судових дебатів, а саме при поданні відзиву, були надані докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вимоги, викладені у відзиві, представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. З наданої Договору про надання правничої (правової) допомоги №23084 від 09.06.2023 вбачається, що вона була укладена між [PERSON] (далі Клієнт) та адвокатом Яресько Т.В. (далі - Адвокат), та визначає порядок надання Адвокатом Клієнту правничої (правової) допомоги та оплати Клієнтом юридичних послуг (гонорару) Адвокату за надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до п.3.1 Договору, розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах Договору правничу (правову) допомогу визначається Сторонами окремо, додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі Додатку до договору, який набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін. (а.с. 74 на звороті 75) Відповідно до Додаток №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №23084 від 09.06.2023, сторони погодили, що вартість послуг складає фіксовану суму 7000 грн. За домовленістю сторін, до зазначеної суми не входить вартість відвідування Адвокатом судових засідань, що складає 1000 грн. за кожне судове засідання, що сплачується в окремому порядку, узгодженому сторонами. (п.2 Додатку) Оплата послуг здійснюється шляхом 100% авансування та повинна бути сплачена до подачі підготовлених процесуальних документів до суду. (п.3.1 Додатку) Правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (п.7.1 Додатку). (а.с. 74) Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 20.06.2023, адвокатом були надані послуги: представництво інтересів Клієнта в справі №127/11448/23 (в т.ч., але не виключно написання заяв по суті, клопотань, пояснень, участь в судових засіданнях, тощо). Загальна вартість робіт (послуг) становить 7000 грн. Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (надання послуг) не має. (а.с. 76, на звороті) Відповідно до квитанції №20/06/23 від 20.06.2023, [PERSON] сплатила адвокату Яресько Т.В. 7000 грн. згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги №23084 від 09.06.2023 (а.с.76) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений Сторонами у вигляді фіксованої суми, тому він не змінюється в залежності від обсягу послуг та\~\~витраченого адвокатом часу. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Ткаченко М.М. в своїй відповіді на відзив просила не стягувати з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, та акцентувала свою увагу на тому, що представник відповідача не надав детального опису робіт (наданих послуг) а саме: скільки вартує кожна адвокатська послуга, для того щоб можливо було встановити дійсний розмір витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, зазначала, що заявлений розмір витрат не є розумним та співмірним. Проте суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні заяви представника відповідача з огляду на таке. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним\~законом\~чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Втім, якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору\~не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, на виконання положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, то за змістом цієї правової норми вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним.\~При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі\~№ 640/18402/19\~. Враховуючи, що сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі - 7000 грн., який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, суд дійшов висновку, що надання детального опису робіт (наданих послуг) в даному випадку не є обов`язковим. Суду надано належні та допустимі докази того, що відповідач та його представник досягли згоди про розмір гонорару, а також того, що відповідач фактично сплатив вказаний гонорар в повному обсязі. Крім цього, суд звертає увагу на наступне. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року\~Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. В запереченнях проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача не просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх неспівмірністю, а вказував на те, що у зв`язку з відсутністю детального опису виконаних робіт суд повинен відмовити представнику відповідача в повному обсязі в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Водночас, судом було встановлено, що підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу немає. Отже, оскільки представник позивача не просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, а вимогами ЦПК України не перебачено, такого зменшення за ініціативою суду, тому у суду немає підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, матеріалами справи доведено, що розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу складають 7000,00 грн. Надані представником відповідача документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з позивача на користь відповідача слід стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: dismissed