Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Полєжаєвої Г.М. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У обгрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить автомобіль марки MITSUBISHI моделі PAJERO SPORT, 2005 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Позивач на момент смерті фактично проживав разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , тому вважав, що фактично прийняв спадщину. З метою оформлення спадщини звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Полєжаєвої Г.М., постановою якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки позивач зареєстрований за іншою адресою проживання, ніж спадкодавець, роз`яснено право на звернення до суду. Посилаючись на викладені обставини, вважаючи їх поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просив визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Володарського районного суду Київської області від 07.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.08.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Полєжаєвої Г.М., у якої витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судове засіданні не з`явилась, жодних клопотань не надала, повідомлена у встановленому законом порядку про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про врученням поштового відправлення. Позивач у судове засідання також не з`явився, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву суду не надавався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Полєжаєвої Г.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та спадкової справи, обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] помер [INFO] , про що здійснено відповідний актовий запис № 404, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.06.2023 № 341, виданої Володарської селищною радою встановлено, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також це підтверджується копією Витягу № 340 про зареєстрованих у житловому приміщені, виданого 20.06.2023 ЦНАП Володарської селищної ради. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . З копії паспорта громадянина України та Витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3210-1042248-2017 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Копією довідки № 65 від 21.06.2023 підтверджується фактичне проживання позивача разом із померлим батьком без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видно, що померлий [PERSON] був власником автомобіля марки MITSUBISHI моделі PAJERO SPORT, 2005 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Полєжаєвої Г.М. від 21.06.2023 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON] в зв`язку із пропуском ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. З копії заяви про прийняття спадщини [PERSON] , вбачається, що після смерті [PERSON] також спадкоємицею за законом першої черги є мати померлого - [PERSON] . Так, з позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті свого батька, вказуючи на поважність причин пропуску строку. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкування здійснюється за законом почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 51 цього Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2023 № 443/1012/18, процесуальний закон не зобов`язує при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення процесуальних певних дій учасникам справи, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову. Згідно постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно з постановою Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, інших спадкоємців або які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При зверненні до суду позивачем вказано відповідачем- Володарську селищну раду. Як встановлено під час судового розгляду та вбачається зі спадкової справи окрім позивача спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] також є [PERSON] , яка згідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Таким чином, оскільки у справі не залучений у якості відповідача -інший спадкоємець за законом першої черги, який має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , суд вважає, що це є підставою для відмови у позові з наведених підстав. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed