Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

20.12.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» про скасування наказу та стягнення утриманих коштів Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі наказу від 22.09.2021 р. № 38 його, як заступника директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку», притягнуто до матеріальної відповідальності у вигляді догани та стягнуто на користь відповідача грошові кошти в якості відшкодування матеріальних збитків. Згідно наказу № 38 від 22.09.2021 р. із заробітної плати позивача вирахувано 11356,00 грн., як шкода, яку він спричинив роботодавцю. На переконання позивача його притягнуто до матеріальної відповідальності з порушенням норм трудового законодавства, оскільки положеннями КЗпП України закріплено вичерпний перелік підстав повної матеріальної відповідальності, проте позивач не вчиняв жодних дій, які могли б стати підставою для притягнення його такої відповідальності. Посилаючись та те, що під час притягнення його до матеріальної відповідальності відповідачем було порушено законодавство про працю, позивач вважає, що такі дії відповідача є неправомірними, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 16.01.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) № 2-ДП від 15.01.2021 р., тимчасове виконання обов`язків директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» покладено на [PERSON] . Відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) № 35-ДП від 14.07.2021 р., тимчасове виконання обов`язків директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» покладено на [PERSON] . На виконання Плану організації робочої комісії щодо приймання-передачі справ та майна ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку», наказом т.в.о. директора Кучерука Г.Д. № 25 від 20.07.2021 р. була призначена позапланова інвентаризація майна підприємства та визначення його технічного стану. Під час здійснення позапланової інвентаризації майна підприємства, комісією була виявлена відсутність ноутбука «Lenovo S145-15АР» у кількості 1 одиниця, на суму 11356,00 грн., що обліковується на балансі підприємства, про що було складено акт інвентаризаційної комісії № 4 від 26.08.2021 р. На підставі вказаного акту в.о. директора Кучеруком Г.Д. видано наказ про проведення службової перевірки з підстав відсутності ноутбука «Lenovo S145-15АР», за результатами якої складено акт від 21.09.2021 р., у якому встановлено факт відсутності ноутбука «Lenovo S145-15АР» у кількості 1 одиниця, на суму 11356,00 грн, що обліковується на балансі підприємства та відображений в програмному забезпеченні «1С». 22.09.2021 р. позивача, заступника директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку», було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 11356,00 грн. на підставі наказу т.в.о. директора Кучерука Г.Д. від 22.09.2021 р. № 38. На виконання вказаного наказу із заробітної плати позивача вирахувано 11356,00 грн. Положеннями Глави IX КЗпП України закріплено гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Статтею 130 КЗпП України визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Зокрема, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно зі ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Разом з тим, статтею 133 КЗпП України визначено, що обмежену матеріальну відповідальність несуть: 1) працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 2) керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Водночас, за приписами ст. 134 КЗпП України встановлено вичерпний перелік підстав повної матеріальної відповідальності. Зокрема, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Наведені вище підстави для притягнення працівників до повної матеріальної відповідальності є вичерпними, тобто роботодавцем не може бути притягнуто працівника до повної матеріальної відповідальності з підстав, не передбачених статтею 134 КЗпП України. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Отже, наведеними нормами КЗпП України визначено, що для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності необхідна одночасна наявність наступних умов: 1) наявність підстав, передбачених ст. 134 КЗпП; 2) вчинення працівником трудового правопорушення; 3) наявність наслідків у вигляді прямої шкоди, заподіяної підприємству. Під такою шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства нести витрати на відновлення, придбання майна або інших цінностей або додаткові грошові виплати; 4) причинно-наслідковий зв`язок між діями працівника і шкодою; 5) установлена вина працівника в заподіянні шкоди. У постанові Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 р. № 447/24 (далі - Постанова № 447/24) визначений вичерпний перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва. Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Постанові № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 р. у справі № 303/3693/15-ц, від 29.10.2020 р. у справі № 264/2076/17. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначає, що позивач, вступаючи на посаду т.в.о. директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» згідно з наказом № 2-ДП від 15.01.2021 р., прийняв все майно відповідача, зокрема у тому числі й ноутбук «Lenovo S145-15АР». Однак, суд критично ставиться до вказаних доводів сторони відповідача, оскільки представником відповідача в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що на момент прийняття позивача на посаду т.в.о. директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» ноутбук «Lenovo S145-15АР» фізично був на підприємстві та фактично міг перебувати у користуванні позивача. Отже суд вважає, що в даному випадку притягнення позивача до матеріальної відповідальності є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивач дійсно отримував у користування зазначену матеріальну цінність. В свого чергу, договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався, що сторонами не заперечувалось. Принцип вини прямо закріплений у п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.07.1984 р. № 213, який кваліфікує поведінку працівника як порушення трудової дисципліни за наявності вини працівника та поширюється на звільнення як один із видів дисциплінарного стягнення. З роз`яснень, викладених у пунктах 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Тобто, порушення визначені у акті інвентаризаційної комісії № 4 від 26.08.2021 р. не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з цим суд не бере їх до уваги. Крім того, внаслідок наявності суперечливих відомостей, що містяться в матеріалах проведеної службової перевірки, та відсутності доказів, що ноутбук дійсно фактично був у наявності на підприємстві, суд позбавлений можливості встановити той факт, що відсутність ноутбука «Lenovo S145-15АР» обумовлена саме винною поведінкою позивача. З огляду на викладене, судом не встановлено наявності обставин, які б могли бути підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності. В трудовому праві діє презумпція невинуватості працівника і на роботодавцеві лежить тягар доводити провину працівника та розмір заподіяної шкоди, тому обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за шкоду, передбачену ст. 130 КЗпП України, покладається на власника або уповноважений ним орган (138 КЗпП України). Для притягнення працівника до матеріальної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до відповідальності (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 20.07.2020 р. в справі № 554/9493/17). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що притягнення позивача до матеріальної відповідальності відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне скасувати наказ т.в.о. директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» Кучерука Г.Д. від 22.09.2021 р. № 38 про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] , а також стягнути з ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 11356,00 грн., які були відраховані з його заробітної плати, внаслідок неправомірного притягнення до матеріальної відповідальності. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13172,00 грн. (11356,00 грн. + 1816,00 грн.).

Outcome: approved