Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

В травні 2023 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» про визнання недостовірною інформації, зобов`язання внести зміни до кредитної історії, в якому просила визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію щодо наявності у [PERSON] фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яка розміщена у її кредитній історії, сформованій ТОВ «Українське бюро кредитних історій», зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести зміни до кредитної історії [PERSON] , вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» за поданням ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відповідно до права вимоги за кредитним договором від 26.01.2014 р., укладеним з ПАТ «Дельта Банк». Позовні вимоги вмотивовані тим, що 26.01.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта банк» було укладено кредитний договір №003-29098-260114 на суму 13074,40 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування заборгованості - 0% перші 48 місяців (до 25.01.2018) та 1,45 %, починаючи з 49 місяця (з 2601.2018 р.) Позивач зазначає, що вона достроково погасила заборгованість за кредитом, сплатила 13076,55 грн, останній платіж було вчинено 19.04.2017 р. Після початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта банк», позивачу почали надходити телефонні дзвінки про наявність боргу за кредитним договором, який вона мала сплатити на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». Інформація щодо наявності заборгованості була внесена до кредитної історії, оприлюднена ТОВ «Українське бюро кредитних історій», що стало перешкодою для отримання нового кредиту позивачем. Вказана інформація щодо наявності у [PERSON] фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яка розміщена у її кредитній історії, сформованій ТОВ «Українське бюро кредитних історій», не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію позивача. У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що на підставі договору №2218/К від 09.04.2020 р. про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р. щодо [PERSON] . Станом на дату відступлення невиконання зобов`язання за кредитним договором складають 5619,00 грн, додаткових нарахувань на суму боргу відповідач 2 не здійснює. Вважає, що позивач повністю не погасила заборгованість, а інформація в кредитній історії ТОВ «УБКІ» є правдивою та відповідає дійсності. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що обов`язок доказування наявності боргу покладається на відповідача 2, який, на думку позивача, цього не довів. Борг в розмірі 5619,00 грн не підтверджений належними та допустимими доказами. Ввважає, що позивач виконала обов`язок з погашення заборгованості, що є підставою для визнання недостовірною інформації та зобов`язання внести зміни до кредитної історії. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення позивача. повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта банк» було укладено кредитний договір №003-29098-260114 на суму 13074,40 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування заборгованості - 0% перші 48 місяців та 1,45 %, починаючи з 49 місяця. За договором погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 26 числа кожного місяця шляхом зарахування суми котів у сумі 256,00 грн у відповідності до графіку платежів. (а.с. 13-16) На а.с. 17-54, 118- платіжні доручення, надані позивачем, щодо сплати щомісячних платежів за договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р. на загальну суму 13076,55 грн. Останній платіж було вчинено 19.04.2017 р. в розмірі 1000,00 грн. Згідно додатку №1 до договору №2218/К від 09.04.2020 р. про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р. щодо [PERSON] , загальний розмір заборгованості - 5619,0 грн, з яких: основна заборгованість по тілу кредиту - 500,34 грн, заборгованість за нарахованими процентами за кредитом - 5118,66 грн. Позивач була ознайомлена з відступленням права вимоги, що підтверджується повідомлення про відступлення права вимоги від 28.01.2021 р., борговим повідомленням, наданими позивачем. За інформацією ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у [PERSON] вбачається наявність заборгованості в розмірі 5619,00 грн за кредитним договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р. перед ТОВ ФК «Сіті Фінанс» Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач просила визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яка розміщена у її кредитній історії, сформованій ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести зміни до кредитної історії [PERSON] , вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» за поданням ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відповідно до права вимоги за кредитним договором від 26.01.2014 р., укладеним з ПАТ «Дельта Банк». Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; адекватність обсягів інформації цілям, для яких вони збираються; значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро. Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. Згідно з п. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України). Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п.15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відтак, відсутні докази порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача або завдання шкоди її особистим немайновим благам, а також того, що вказана інформація є негативною, адже будь-яких звинувачень, образ вона не містить, не доведено негативний вплив на репутацію чи приниження (падіння) статусу позивача перед оточуючими чи падіння їх репутації. З огляду на викладене, суд вважає, що стороною позивача не було доведено, яким чином було порушено особисті немайнові права та заподіяно шкоди відповідним особистим немайновим благам саме позивача чи перешкодило останній повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права або ж вплинуло на її репутацію чи її приниження (падіння) перед оточуючими, зниження статусу чи падіння їх репутації. Варто також зазначити, що банки, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди. ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримує інформацію про позичальників від банків, страхових компаній, лізингових компаній, кредитних спілок та інших фінансових інститутів. Інформація передається на добровільній основі і лише за наявності письмової згоди позичальника відповідно до ЗУ «Про захист персональних даних», при цьому, така згода не передбачає зазначення, до якого саме органу, установи дана інформація може бути поширена. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Пунктом 17 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК (абз. 1 вказаної постанови). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Як на підставу для задоволення даного позову, позивач вказувала, що нею погашено у повному обсязі борг перед ПАТ «Дельта банк» за кредитним договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Тобто, за таких обставин для доведення своїх вимог позивач мала надати до суду належні та допустимі докази, які підтверджують сплату заборгованості за цими договорами Судом встановлено, що дійсно розмір кредиту за договором був 13074,40 грн, а в рахунок погашення заборгованості було сплачено згідно платіжних доручень 13076,55 грн Довідку про погашення заборгованості/відсутність заборгованості за кредитом матеріали справи не містять. Судового рішення, яким встановлено обставини припинення зобов`язання, яке виникло за кредитним договором №003-29098-260114 від 26.01.2014 р., також не надано. Між тим, проаналізувавши умови кредитного договору, графік погашення платежів та платіжні доручення, варто зазначити, що: - щомісячний платіж за вересень 2014 р., який мав бути сплачений до 26.09.2014 р. був сплачений 22.10.2014 р. разом з щомісячним платежем за жовтень 2014 р. (а.с. 40); - щомісячний платіж за березень 2015 р., який мав бути сплачений до 26.03.2015 р. був сплачений 29.03.2015 р. (одержано банком 31.03.2015 р.) (а.с. 27). Тобто позивач порушив строки сплати щомісячних платежів, а за умовами договору від 26.01.2014 р. в разі порушення строків сплати платежів, банк має право з наступного календарного дня за днем сплати платежу нараховувати та стягнути штрафні санкції в розмірі 10% сум невиконаного зобов`язання, але не менше та/або не більше 250,00 грн. (п. 5) Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Крім того, заміна кредитора у зобов`язанні не звільняє боржника від виконання своїх кредитних зобов`язань. Враховуючи наявність заборгованості в розмірі 5619,00 грн у [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яка не спростована позивачем, підстави для визнання недостовірною інформації, зобов`язання внести зміни до кредитної історії відсутні. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed