Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), у якому просила: - визначити позивачу додатковий двохмісячний строк для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка до дня смерті проживала у м. Липовець, Вінницької обл., а після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло певне спадкове майно. Позивач стверджує, що у квітні 2022 року, коли вона прибирала в будинку, вона виявила заповіт своєї матері [PERSON] від 05.06.2012, за яким вона все своє рухоме і нерухоме майно, що належне їй на день смерті заповіла своїй дочці - позивачу. Таким чином, позивач маючи право успадкувати майно матері у порядку спадкування за заповітом, пропустила шестимісячний строк для подання відповідної заяви через те, що раніше не знала про наявність заповіту та про його існування її ніхто не повідомляв. Разом з тим, позивач є інвалідом третьої групи та перебувала на лікуванні, а тому позивач не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Ухвалою суду від 10.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник у своїй заяві позов визнав і просив про розгляд справи без нього. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Протягом життя [PERSON] мала прізвище " [PERSON] ", яке змінено на " [PERSON] " на підставі реєстрації актового запису про шлюб. За життя [PERSON] склала заповіт від 05.06.2012, за яким все своє рухоме і нерухоме майно, що належне їй на день смерті заповіла своїй дочці - позивачу. Той факт, що позивач є дочко ( [PERSON] ) [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача, яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Як стверджує позивач, у квітні 2022, коли вона прибирала у будинку, вона виявила заповіт своєї матері [PERSON] від 05.06.2012. Однак, позивач маючи право успадкувати майно матері у порядку спадкування за заповітом, пропустила шестимісячний строк для подання відповідної заяви до нотаріуса через те, що раніше не знала про наявність заповіту та про його існування її ніхто не повідомляв. Згідно копій наявної у матеріалах справи медичної документації позивача вона є інвалідом третьої групи та перебувала на лікуванні, а тому позивач не змогла вчасно заявити в органи нотаріату про прийняття спадщини. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК). Судом було встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] , яка залишила заповіт від 05.06.2012, заповівши майно на позивача, інших спадкоємців судом не встановлено. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про нотаріат»). При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (пункт 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.01.2012 №296/5. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (правові висновки у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 24 червня 2020 року у справі № 759/10380/16-ц, від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 20 липня 2022 року у справі № 489/5656/20, які відповідають абзацу шостому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Позивач стверджує, що у квітні 2022 року позивач виявила заповіт своєї матері [PERSON] від 05.06.2012, за яким вона все своє рухоме і нерухоме майно, що належне на день смерті заповіла їй, але маючи право успадкувати майно матері у порядку спадкування за заповітом, пропустила шестимісячний строк для подання відповідної заяви до нотаріуса через те, що раніше не знала про наявність заповіту та про його існування її ніхто не повідомляв. Разом з тим, згідно медичної документації позивача вона є інвалідом третьої групи та перебувала на лікуванні, а тому позивач не змогла вчасно заявити в органи нотаріату про прийняття спадщини. У постанові від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 Верховний Суд вже викладав правовий висновок з приводу того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Також, в ухвалі від 16.08.2023 у справі 638/16540/20 Верховний Суд зауважив, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд має виходити з того, що відсутність обізнаності про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка виключає можливість реалізації цього права, а тому дійсно відсутні підстави говорити, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин. Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи - не можна не виконати те, про що навіть не знав. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд вважає, що встановлені причини пропуску строку для прийняття позивачем спадщини померлої матері [PERSON] є поважними причинами пропуску строку і обставинами, які перешкоджали позивачу вчасно прийняти спадщину. Крім того, відповідач визнав пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду і суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визначити позивачу додатковий двохмісячний строк для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved