Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

20.04.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на майно за заповітом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла рідна матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 06.06.2011, [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Джус А.С. від 06.06.2011. Згідно вказаного заповіту спадкодавець заповіла позивачу належний їй житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та державні акти на право на земельні ділянки, а саме серія ЯД №386456, ЯД №386457, ЯД №386458, ЯД №386459. Позивач спадщину за заповітом прийняла подавши до нотаріальної контори заяву відповідного змісту. Утім нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у заповіті заповідались державні акти, а не земельні ділянки, і у ситуації яка склалась, необхідно збирати докази по справі та давати їх оцінку, а це не входить до компетенції органів нотаріату (оскільки органи нотаріату свідчать безспірні юридичні факти), видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно неможливо. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 10.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також було витребувано матеріали спадкової справи після смерті спадкодавця. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. У судове засідання позивач та представник не з`явились, однак останній подав заяву з проханням про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 11.08.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. Також, задоволено заяву позивача від 20.04.2023 про виклик свідка - [PERSON] , яка працює старостою Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області та посвідчувала заповіт. 18.09.2023 на адресу суду надійшло письмове пояснення свідка [PERSON] , яка підтвердила, що 06.06.2011 посвідчувала заповіт від імені [PERSON] яка заповідала на ім`я своєї доньки [PERSON] , належний їй житловий будинок на земельні ділянки. В той же час в заповіті помилково було вказано, що [PERSON] заповідає державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД №386456, ЯД №386457, ЯД №386458 ЯД №386459. Тобто фактично об`єктами щодо яких складено заповіт були саме земельні ділянки, право власності на які зафіксовано у державних актах. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла рідна матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2021 (а.с. 8). Родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 29.03.1996 (а.с. 9) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.05.2022 (а.с.10). За життя, 06.06.2011, [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Джус А.С. від 06.06.2011 (а.с.11). Згідно вказаного заповіту спадкодавець заповіла позивачу належний їй житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та державні акти на право на земельні ділянки, а саме серія ЯД №386456, ЯД №386457, ЯД №386458, ЯД №386459. З матеріалів спадкової справи №66/2021 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] слідує, що спадщину після її смерті прийняли її діти - дочка [PERSON] (позивач по справі) за заповітом від 06.06.2011 та син [PERSON] (третя особа) за законом, про що подали заяви про прийняття спадщини відповідного змісту (а.с. 48, 53, 63). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] належав спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 06.03.2006 серія [NUMBER] (а.с. 65). На ім`я [PERSON] було виготовлено державні акти на право власності на: земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 0522282600:03:000:0018), яка розташована по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка належала заповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯД №386456), виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 28.03.2008 року за №010882600092 (а.с. 14); земельну ділянку, площею 0,3831 га (кадастровий номер 0522282600:03:000:0019), яка розташована по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, яка належала заповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯД №386457), виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 28.03.2008 року за №010882600093 (а.с. 17); земельну ділянку, площею 0,2057 га (кадастровий номер 0522282600:03:000:0174), яка розташована по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, яка належала заповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯД №386458), виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 28.03.2008 за №010882600094 (а.с. 20); земельну ділянку, площею 0,1234 га (кадастровий номер 0522282600:03:000:0175), яка розташована по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, яка належала заповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯД №386459), виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 28.03.2008 року за №010882600095 (а.с. 23). Згідно з довідкою виданою Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 06.05.2021 за №31 (а.с. 60) слідує, що померла [PERSON] [INFO] на день смерті [INFO] була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою інші особи не зареєстровані та не проживали. З довідки виданої Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 06.05.2021 за №32 (а.с. 60 на звороті) вбачається, що склад сім`ї покійної [PERSON] , яка померла [INFO] є слідуючі спадкоємці: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 9) та свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 10), з якого слідує, що позивач змінила прізвище при реєстрації шлюбу з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Позивач спадщину прийняла. Однак оформити спадщину на земельні ділянки не може, оскільки у заповіті заповідались державні акти, а не земельні ділянки. І у ситуації яка склалась, необхідно збирати докази по справі та давати їх оцінку, а це не входить до компетенції органів нотаріату (оскільки органи нотаріату свідчать безспірні юридичні факти), тому у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане майно нотаріусом було відмовлено. При цьому, представник відповідача визнав позов. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що спадщину за заповітом прийняла спадкоємець першої черги, а саме її донька. 28.07.2022 позивач звернулась до державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори, утім отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13). Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про шлюб. Як було встановлено судом, при зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріусом було відмовлено з підстав, що у заповіті заповідались державні акти, а не земельні ділянки, і у ситуації яка склалась, необхідно збирати докази по справі та давати їх оцінку, а це не входить до компетенції органів нотаріату (оскільки органи нотаріату свідчать безспірні юридичні факти), тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно неможливо. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. На момент складення заповіту, заповідачу [PERSON] , на праві власності належали земельні ділянки, що підтверджуються державними актами на право власності на земельні ділянки. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В результаті через необачність чи не знання норм ЦК України, Закону України «Про нотаріат», а також Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 25.08.1994 р. №22/5 (далі - Інструкція №22/5 від 25.08.1994 р.), яка діяла на момент посвідчення заповіту (на сьогоднішній день дана Інструкція втратила чинність), секретарем виконавчого комітету Козинецької сільської ради Джус A.C., було зазначено у заповіті саме державні акти, що підтверджували право власності на вищевказані земельні ділянки заповідача. Згідно ч. 3 ст. 17 Розділу II Інструкції №22/5 від 25.08.1994 р., зазначено, якщо документ, що підлягає посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно, посадова особа виконавчого комітету пропонує особі, яка звернулася, виправити його або скласти новий. На прохання особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, документ може бути складений посадовою особою виконавчого комітету. Разом з цим, ст. 28 Глави 1 Розділу III Інструкції №22/5 від 25.08.1994 р., зазначено - посадові особи виконавчих комітетів, зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів та довіреностей і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. Відповідно таких дій, як перевірка змісту заповіту та здійснення виправлення у ньому, секретарем виконавчого комітету Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Джус A.C., не було вчинено. У зв`язку із тим, що не було дотримано чітких норм чинного законодавства на момент вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області [PERSON] , це перешкоджає позивачу успадкувати земельні ділянки за заповітом, які належали її матері на праві власності. У позові позивач зазначає, що особистим розпорядженням [PERSON] були саме на меті вказані земельні ділянки, що їй належали на праві власності, які вона бажала заповісти своїй дочці [PERSON] . У заповіті вказано документ, а саме державні акти на право власності на земельні ділянки (серія ЯД №386456, серія ЯД №386457, серія ЯД №386458 та серія ЯД №386459), які і підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки які позивач як спадкоємець за заповітом має право успадкувати згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України. Згідно Постанови Верховного Суду від 22 вересня 2021 року №227/3750/19 оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Судом було досліджено письмове пояснення свідка [PERSON] , яка на час складення заповіту 06.06.2011 перебувала на посаді секретаря Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області. В поясненнях свідок підтвердила, що 06.06.2011 посвідчувала заповіт від імені [PERSON] яка заповідала на ім`я своєї доньки [PERSON] , належний їй житлоий будинок та земельні ділянки. В той же час в заповіті було вказано, що [PERSON] заповідає державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД №386456, ЯД №386457, ЯД №386458, ЯД №386459. Тобто фактично об`єктами щодо яких складено заповіт були саме земельні ділянки, про право власності на які видані державні акти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності на майно за заповітом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved