Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

В липні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Санченка Р.Г. звернувся до суду із позовом до відповідача ПрАТ «СК «АРКС», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 137072,33 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 24.09.2019 між [PERSON] та ПрАТ «СК «АРКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 262278а9ка на автомобіль «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску. 26.10.2019 року о 03-50 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , не впорався із керуванням, не обрав безпечну швидкість руху в межах населеного пункту, в результаті чого здійснив наїзд на бордюр та опинився в кюветі. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 26.10.2019 позивач подав відповідачу заяву про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, відповідач з моменту подачі зазначених заяв не здійснив жодної дії направленої на виконання зазначеного договору щодо огляду автомобіля та встановлення суми страхового відшкодування. Звернувшись до авторизованого СТО автомобілів БМВ, було проведено огляд автомобіля в присутності страховика, та складено кошторис, за який позивачем були сплачені кошти в сумі 3360,00 грн. Відповідно до зазначеного кошторису вартість ремонтних робіт для відновлення автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 448448,95 грн, та цей кошторис було передано представнику відповідача. Згодом страховик повідомив про необхідність складення кошторису на неавторизованому СТО, та 04.11.2019 позивач надав автомобіль, та за результатами огляду будь-яких документів складено не було. Однак, в подальшому представник відповідача надав рахунок № 1153 від 04.11.2019 ФОП [PERSON] , відповідно до якого вартість ремонту автомобіля склала суму в розмірі 113749,90 грн. З огляду на те, що суми в зазначених кошторисах значно відрізнялись, позивач попросив провести автотоварознавчу експертизу. Однак, страхова компанія відмовилась проводити відповідну експертизу, та позивачем було замовлено відповідну експертизу в КНДІСЕ, за яку було сплачено суму в розмірі 1695,60 грн. Крім того, з метою належного проведення експертизи відповідачу було направлено електронне поштове повідомлення, вартість якого склала суму в розмірі 308,40 грн. Однак, представник відповідача на огляд не з`явився. Відповідно до висновку експертного дослідження № 31499/19-54 від 10.12.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 245458,23 грн. Позивач вказує, що страховою компанією лише частково було здійснено виплату страхового відшкодування, а відтак решта суми страхового відшкодування в розмірі 137072,33 грн (245458,23 грн + 308,40 грн + 1695,60 грн + 3360,00 грн - 113749,90 грн) підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в примусовому порядку, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 31.08.2022 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. В лютому 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що умовами укладеного між сторонами договору регламентовано порядок розрахунку страхового відшкодування, яке має бути здійснено на підставі рахунку неавторизованого СТО на вибір страховика. Отримавши кошторис, відповідно до якого розмір відновлювального ремонту склав суму в розмірі 113749,90 грн, відповідачем, відповідно до умов договору, було розраховано суму страхового відшкодування, та виплачено позивачу кошти в сумі 61422,92 грн. Страхова компанія виконала взяті на себе зобов`язання по виплаті суми страхового відшкодування за умовами укладеного між сторонами договору, наданий висновок експертного дослідження є неналежним та недопустимим доказом, а відтак відсутні підстави для стягнення пред`явленого позивачем розміру страхового відшкодування. В травні 2023 року до суду від представника позивач надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення страховиком умов укладеного договору, та невиплату позивачу, в зв`язку з цим, належного розміру страхового відшкодування. Так, за умовами договору розмір збитків визначається, в т.ч. і на підставі автотоварознавчої експертизи, яка правомірно була проведена на замовлення позивача, а тому із відповідача на користь позивач підлягає стягненню решта суми несплаченого страхового відшкодування. В травні 2023 року стороною позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, та позивач просив суд стягнути із відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 137072,33 грн, а також в зв`язку із неналежною виплатою страхового відшкодування позивач вказував про наявність підстав для стягнення за період із 01.02.2020 по 01.05.2023 індекс інфляції в сумі 66333,45 грн. В серпні 2023 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх безпідставність. Одночасно відповідач вказав про невірність обрахунку позивачем періоду нарахування інфляційних втрат. Крім того, позивачем було пропущено строки позовної давності щодо позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, що також є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, а тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 24 вересня 2019 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «АРКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 262278а9ка.ю відповідно до якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску. 26 жовтня 2019 року о 03-50 год. в м. Буча по вул. Яблунській [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , не впорався із керуванням, не обрав безпечну швидкість руху в межах населеного пункту, в результаті чого здійснив наїзд на бордюр та опинився в кюветі. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 26 жовтня 2019 року позивач подав відповідачу заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. В листопаді 2019 року позивач звернувся до ТОВ «АВТ Баварія Київ» та зазначеним товариством було проведено огляд автомобіля, за який позивачем були сплачені кошти в сумі 3360,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 01.11.2019. 31 жовтня 2019 року було проведено огляд транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] за участі власника автомобіля, про що було складено відповідний акт. Відповідно до рахунку ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 02.11.2019 року, вартість ремонтних робіт для відновлення автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 448448,95 грн. Крім того, на замовлення ПрАТ «СК «АРКС», ФОП [PERSON] було складено рахунок на ремонт автомобіля № 1153 від 04.11.2019, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля склала суму в розмірі 113749,90 грн. Страховою компанією було здійснено розрахунок страхового відшкодування, та визначено для виплати позивачу в сумі 61422,92 грн, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування та копією платіжного доручення № 616549. Однак, позивачем було замовлено експертне автотоварознавче дослідження в КНДІСЕ, за яке позивачем було сплачено суму в розмірі 1695,60 грн, а також з метою належного проведення експертизи відповідачу було направлено електронне поштове повідомлення, вартість якого склала суму в розмірі 308,40 грн. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 31499/19-54 від 10.12.2019, проведеного експертом КНДІСЕ, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 245458,23 грн. Позивач із визначеним розміром страхового відшкодування не погодився та вказує, на те, що страховою компанією сплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, а відтак решта суми страхового відшкодування в розмірі 137072,33 грн (245458,23 грн. + 308,40 грн + 1695,60 грн + 3360,00 грн - 113749,90 грн) підлягає стягнення із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Страхова компанія, заперечуючи проти позовних вимог вказувала, що розмір страхового відшкодування було визначено та виплачено позивачу у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, а відтак підстави для стягнення пред`явленої позивачем суми, як і інфляційних втрат, - відсутні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експертного дослідження КНДІСЕ № 31499/19-54 від 10.12.2019, відповідно до якого експертом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 245458,23 грн. Суд вважає, що зазначений висновок є належним, допустимим та таким, що беззаперечно підтверджує розмір завданих збитків позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.10.2019. Поруч із цим, судом не приймається до уваги наявні у справі рахунки та ремонтні калькуляції, надані позивачем та відповідачем на підтвердження своїх вимог та заперечень на позов, оскільки, на переконання суду, ці докази не є достатніми та такими, що в повному обсязі визначають дійсний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди на момент ДТП. Крім того, варто вказати на те, що стороною відповідача, на спростування вимог позивача, в ході розгляду справи не було заявлено клопотань про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2019 сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля, застрахованого на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 262278а9ка від 24.09.2019. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, та за висновками експертного товарознавчого дослідження розмір відновлювального ремонту склав суму в розмірі 245458,23 грн. Страховою компанією було виплачено фактично страхове відшкодування в сумі 61422,92 грн, з яким позивач не згоден та вважає, що не відшкодовані збитки відповідачем становлять суму в загальному розмірі 137072,33 грн. Як вже зазначалось вище, при вирішенні даного спору суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експертного дослідження КНДІСЕ від 10.12.2019, відповідно до якого було встановлено, що вартість відновлювального ремонту склав суму в розмірі 245458,23 грн. Наведений висновок експерта, складений у відповідності до вимог закону, не викликає сумніву в його об`єктивності та достовірності, стороною відповідача достатніми доказами не спростований, а тому при розгляді пред`явлених позовних вимог та визначенні реальної суми вартості відновлювального ремонту автомобіля , суд вважає за необхідне прийняти до уваги висновки експерта та розмір вартості відновлювального ремонту, зазначений в ньому. З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля склала суму в розмірі 245458,23 грн, та страховою компанією було виплачено позивачу кошти в сумі 61422,92 грн, а відтак суд вважає, що страховиком було виплачено суму страхового відшкодування позивачу не в повному обсязі, та твердження сторони позивача в цій частині є слушними та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують наведених висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині виплати страховою компанією розміру завданих збитків не в повному обсязі. Приймаючи до уваги те, що дорожньо-транспортна пригода визнана відповідачем страховим випадком, вартість матеріального збитку, завданого позивачу за висновком експерта склала суму в розмірі 245458,23 грн, та страховиком вже було виплачено позивачу суму в розмірі 61422,92 грн, а тому наявні підстави для стягнення із відповідача несплаченої суми страхового відшкодування та витрат позивача за проведення огляду автомобіля та складення висновку, які заявлені позивачем до стягнення. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що обгрунтування позовних вимог до страхової компанії в частині сплати решти суми страхового відшкодування та інших витрат знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача ці доводи достатніми доказами спростовані не були, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії коштів в сумі 137072,33 грн підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат слід зазначити наступне. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач виплати позивачу страхове відшкодування не в повному обсязі, у даній справі позивачем доведено наявність підстав для стягнення зі страхової компанії решти суми страхового відшкодування. У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Верховний Суд у постанові від 08.12.2020 у справі № 903/664/19 висловився, що за змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку - є грошовим зобов`язанням. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про добровільне страхування наземного транспорту, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. За правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Окрім цього, у постанові від 27.01.2021 у справі № 337/5617/19 Верховний Суд зазначив, що за змістом аналізованої норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань суд дійшов висновку, що на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що прострочення виплати повної суми страхового відшкодування виникло з вини відповідача, а тому, останній, має обов`язок сплати штрафних санкцій на користь позивачів згідно ст. 625 ЦК України. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення із товариства інфляційних втрат, оскільки такі спростовуються зазначеними правовими нормами та наявними матеріалами справи. Суд погоджується із проведеними стороною позивача розрахунком інфляційних втрат, та вважає його достатнім доказом, який підтверджує належність та правильність цих нарахувань. Стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, однак, останнє, задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому в даному випадку вимоги були пред`явлені в межах встановленого законом строку позовної давності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для стягнення із відповідача інфляційних втрат знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача достатніми доказами спростовано не було, підстав для застосування строків позовної давності не встановлено, а відтак суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1440,00 грн.

Outcome: approved