Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

15 лютого 2022 року до Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшов позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Імені Шевченка» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому позивач просить стягнути на свою користь грошові кошти у розмірі 125 000,00 гривень (у якості безпідставно переданих грошових коштів) та судові витрати у вигляді судового збору за подання цієї позовної заяви у розмірі 2481,00 гривень. 18.10.2022 вказаний позов надійшов до Машівського районного суду як до суду, якому відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, зокрема, визначена підсудність справ Великобурлуцького районного суду Харківської області та 31.10.2022 Машівський районний суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.26,27,33). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснивши, що 14.01.2019 між ПСП «Імені Шевченка» та ФГ «ЛЮСС», директором якого був відповідач, було укладено договір позики коштів на суму 800 000,00 грн, вказані кошти були перераховані та видані фермерському господарству, крім того, [PERSON] безпідставно отримав грошові кошти в розмірі 125 000,00 грн, які йому помилково видала бухгалтер ПСП «Імені Шевченка», як кошти в рахунок позики за договором з ФГ «ЛЮСС». Грошові кошти за договором позики стягнуті рішенням Господарського суду Харківської області з ФГ «ЛЮСС», натомість відповідач відмовляється повернути безпідставно отримані ним особисто грошові кошти. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку смс повідомлення (а.с.101), в заяві від 17.04.2023 просив суд розглянути справу за його відсутності та позов не визнав (а.с.66). В запереченні від 02.05.2023 відповідач просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що такий же позов розглядається Господарським судом Харківської області, про що свідчить надана позивачем ухвала від 17.01.2022, за наданими позивачем платіжними дорученнями та видатковими касовими ордерами кошти були надані саме фермерському господарству, а не йому особисто. Повідомляє, що він дійсно отримав від позивача кошти в розмірі 125 000,00 грн, проте отримав такі кошти в зв`язку з проблемами в діяльності сільгосппідприємств. Також повідомив, в грудні 2018 земельні ділянки, якими користувалося фермерське підприємство, були передані в суборенду ПСП «Імені Шевченка», за які останнє не сплачує орендну плату, а тому кошти в розмірі 125 000,00 грн були використанні для цих цілей (а.с.73-76). Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши правову позицію відповідача та дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 14.01.2019 між ПСП «Імені Шевченка» та ФГ «ЛЮСС» був укладений договір позики грошових коштів на суму 800 000,00 грн (а.с.9-10), на виконання якого позивачем перераховано ФГ «ЛЮСС» вказану суму (а.с.11-16). Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 з ФГ «ЛЮСС» на користь ПСП «Імені Шевченка» стягнуто 800 000,00 грн заборгованості за договором позики від 14.01.2019, 160 000,00 грн процентів за користування грошовими коштами та 19 000,00 грн безпідставно набутих коштів (а.с.104-108). За видатковим касовим ордером від 11.09.2019 ПСП «Імені Шевченка» видало [PERSON] кошти в розмірі 125 000,00 грн, підставою зазначено як позика (а.с.17). Згідно з пояснювальною запискою бухгалтера ПСП «Імені Шевченка» вказані грошові кошти [PERSON] вона видала, оскільки між ПСП «Імені Шевченка» та ФГ «ЛЮСС» , директором якого був [PERSON] , існували певні взаємовідносини та вона перебувала з [PERSON] в доброзичливих та довірительних взаємовідносинах (а.с.18,19). 03.02.2022 позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 125 000,00 грн (а.с.20). Позивач, звертаючись до суду обґрунтовувала підстави позову тим, що грошові кошти у розмірі 125 000,00 грн. набуті відповідачем безпідставно у силу помилки при видачі коштів, а отже підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані Главою 83 ЦК України. Так, частинами першою, другою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (пункт 4 частини третьої статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 646/4738/19, від 20 квітня 2022 року в справі № 642/5275/18, від 06 червня 2022 року в справі № 725/2114/20-ц, від 05 липня 2022 року в справі № 641/8483/19. Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, в тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому. При цьому слід звернути увагу, що застосування положень законодавства щодо повернення безпідставно набутих коштів застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки відповідача - набувача грошових коштів або самого позивача, як потерпілої сторони (ч.2 ст. 1212 ЦК України). Суд відхиляє надані відповідачем протокол загальних зборів ФГ «ЛЮСС» та договір купівлі-продажу майна фермерського господарства його членам (а.с.77-80), оскільки вони не свідчать про договірні відносини між сторонами та не стосуються предмету спору. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов задоволено, судові витрати, понесені позивачем відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved