Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду надійшла заява лікаря-психіатра КНП СОР «ОКСЛ» Лісовика Д.О. про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] поступив на лікування до КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» 02.05.2020 року в стані психомоторного збудження в примусовому порядку за рішенням чергового лікаря-психіатра. Протягом доби стан пацієнта стабілізувався. 03.05.2020 року пацієнт був оглянутий комісією лікарів-психіатрів і на підставі висновку та враховуючи згоду пацієнта на лікування, госпіталізацію в примусовому порядку було скасовано. Пацієнт продовжив лікування за особистою згодою. 07.05.2020 року Ковпаківським районним судом застосовано запобіжний захід у виді тримання на умовах, що виключають його небезпечну поведінку, тому 19.05.2020 року пацієнт переведений до 5-го відділення КНП СОР «ОКСЛ». В подальшому ухвалами Ковпаківського районного суду запобіжний захід продовжувався. 09.06.2020 року пацієнту проведена судово-психіатрична експертиза. 31.12.2023 року Ковпаківським районним судом винесено ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру в госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Оскільки в ухвалі суду не винесено рішення по запобіжному заходу, до уваги прийнято ухвалу Ковпаківського районного суду від 19.11.2021 року, яким запобіжний захід було продовжено до 17.01.2022 року. Оскільки при госпіталізації пацієнта отримано згоду на лікування в психіатричному стаціонарі, з 18.01.2022 року пацієнт лікується в закладі за особистою згодою. На ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми прокурором та адвокатом надано апеляційну скаргу, розгляд якої призначено на 18.09.2023 року. Впродовж наступних місяців стан пацієнта залишався стабільним: часто відмічались загострення хвороби, які потребували корекції лікування. Останнім часом пацієнт відмовляється від прийому ліків, веде себе агресивно, є небезпечним для оточуючих. Так, 21.07.2023 року пацієнт напав на іншого пацієнта, наніс йому тілесні ушкодження. По даному факту повідомлено працівників поліції. Він часто конфліктує з персоналом відділення, погрожує їм. Останні тижні пацієнт заявляє про відсутність у нього будь-якого психічного розладу і виявляє бажання залишити заклад. Було проведено огляд пацієнта комісією лікарів-психіатрів, якою винесено рішення про необхідність застосування примусової госпіталізації у зв`язку з наявністю в нього тяжкого психічного розладу у вигляді пананоїдного синдрому, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, пацієнт виявляє та вчиняє реальні наміри причинити шкоду здоров`ю оточуючим. Застосування госпіталізації в примусовому порядку на даний час забезпечить безперервну психіатричну допомогу пацієнту та є необхідною для запобігання скоєнню пацієнтом суспільно-небезпечних діянь. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні лікар-психіатр Лісовик Д.О. пояснив, що [PERSON] поступив на лікування 02.05.2020 року в стані психомоторного збудження в примусовому порядку. Стан пацієнта стабілізувався і 03.05.2020 року на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів та враховуючи добровільну згоду пацієнта на лікування, госпіталізацію в примусовому лікуванні було скасовано і лікування від продовжив за добровільною згодою. До 31.12.2022 року [PERSON] був під арештом. З 18.01.2022 року продовжував лікування за особистою згодою. В подальшому ухвалами Ковпаківського районного суду запобіжний захід продовжувався. Впродовж наступних місяців психічний стан пацієнта залишався стабільним - не змінювався на краще, а навпаки часто відмічалися загострення хвороби. Останнім часом [PERSON] відмовляється від прийому ліків, веде себе агресивно, є небезпечним для оточуючих. У нього відсутнє критичне відношення до хвороби. [PERSON] в домашніх умовах не буде лікуватися, бо не вважає себе хворим, а самостійно лікуватися може лише пацієнт, який усвідомлює себе хворим і виявляє намір лікуватися. В умовах стаціонару немає осіб, які б могли контролювати його лікування в амбулаторних умовах. \~ \~ \~ \~ [PERSON] заперечував проти примусової госпіталізації, хоче додому. Підписував згоду на лікування, оскільки з нього вимагали. З цього приводу пояснював, що хворим себе не вважає. Писав скарги у Ковпаківський суд, але у нього їх забирали, працівники лікарні нікому скаржитися не давали. Він нічого не порушує, це все про нього вигадують. У задоволенні заяви про примусову госпіталізацію просив відмовити. Також зауважив, що суспільно-небезпечних діянь не вчиняв. Захисник Маляр М. В. проти задоволення заяви заперечував, підтримав позицію свого підзахисного. Вважає, що [PERSON] може проходити лікування амбулаторно. Прокурор Яковенко К. О. висловив думку про те, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до спеціалізованого медичного закладу у примусовому порядку, так як його поведінка може створювати загрозу оточуючим. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані суду докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву лікаря-психіатра обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 49\~Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджених Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Згідно з пунктом 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги. госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому в примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284\~Цивільного кодексу\~України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Статтею 4\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст.16 цього ж Закону в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу в якому перебуває особа протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ч.4 ст.\~340\~ЦПК України у випадках коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 травня 2020 року застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Строк дії ухвали 60 діб з моменту повідомлення про підозру, тобто до 02.07.2020 року включно (а.с.8). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 грудня 2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення в стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України. Застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом (а.с.9). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу з суровим наглядом до шести місяців, - до 17.01.2022 року (а.с.10). Відповідно довідки КНС СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» № 01-55/3917 від 05.09.2023 року пацієнт [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , знаходився на лікуванні в даному закладі: з 15.09.2011 р. по 28.09.2012 р., з 19.06.2013 р. по 21.06.2013 р., з 21.06.2013 р. по 31.07.2013 р., з 07.04.2015 р. по 14.04.2015 р., з 24.04.2015 р. по 07.05.2014 р., з 07.05.2015 р. по 15.05.2015 р., з 22.03.2019 р. по 28.03.2019 р., з 28.03.2019 р. по 24.04.2019 р., з 14.05.2019 р. по 16.05.2019 р., з 16.06.2019 р. по 09.08.2019 р., з 12.10.2019 р. по 22.10.2019 р., з 29.10.2019 р. по 08.11.2019 р., з 02.05.2020 р. по 19.05.2020 р., з 19.05.2020 року по даний час (а.с.15). [PERSON] надавалася усвідомлена згода особи на лікування у психіатричному закладі 03.05.2020 року (а.с.4,5). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 90 від 09.06.2020 року на даний час [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними». В момент скоєння злочину [PERSON] страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними». За своїм психічним станом [PERSON] потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом (а.с. 11-14). Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» від 05.09.2023 року пацієнт [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» F 20.00. На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді розгорнутого параноїчного синдрому, який позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Внаслідок тяжкого психічного розладу не визнає наявність своєї хвороби та воняє дії, що несуть реальну загрозу здоров`ю оточуючих. такий стан пацієнта підпадає під дію п. 14 п. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу». По своєму стану потребує стаціонарного лікування, але через наявність тяжкого психічного розладу не може дати і не дає усвідомлену згоду на госпіталізацію та лікування. лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Потребує госпіталізації в примусовому порядку згідно п. «а» ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с.3). Висновок комісії лікарів, як і всі долучені до матеріалів справи документи, будь-яких сумнівів у суду не викликають. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено, що станом на день звернення лікаря КНП СОР «ОКСЛ» із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] є підстави для такої госпіталізації, які встановлені висновком комісії лікарів-психіатрів, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку з тим, що [PERSON] виявляє наміри вчинити та вчиняє дії, що несуть реальну загрозу здоров`ю оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. Добровільно [PERSON] обстежуватись і, в разі потреби пройти лікування, не бажає. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про примусову госпіталізацію указаної вище особи.

Outcome: approved