Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , без його згоди встановила камери відеоспостереження, якою охоплюються загальний коридор та вхідні двері до квартири позивача. Такі дії відповідачки призводять до зйомки, накопичення та розповсюдження відзнятої інформації про життя позивача та членів його сім`ї, чим порушуються вимоги ст. 32 Конституції України. Такі дії відповідачки завдали позивачеві моральну шкоду, які він оцінює у 200 000 грн. та обґрунтовує незручностями в житті, які виникли внаслідок постійної відеофіксації, він має контролювати свій зовнішній вигляд, утримуватись від будь-яких зайвих дій. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 07 липня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 13.09.2023 року до суду надійшов відзив від відповідачки, яка позов не визнала, пояснила, що камери відеоспостереження були встановленні на площі загального користування, з позивачем мали місце неодноразові конфлікти, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, тому вказані камери були встановлені заради забезпечення безпеки іі та її родини, крім того позивач погрожує іншими мешканцям будинку. Камери відеоспостереження встановлені таким чином, що охоплюють її частину та частину загального користування та не можуть вказувати на персоналізацію відеоспостереження лише відповідача. На підставі наведеного просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на понесену нею правову допомогу в сумі 10 000 грн. Сторона позивача своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась. В судовому засіданні представник позивача адвокат Авдєєв В.Б. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що він є власником квартири та частини земельної ділянки, на якому розташовано будинок. Дії відповідачки щодо встановлення камер відеоспостереження порушують його права та призводять до моральних страждань. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, пояснила, що вона є власником квартири, в якій вона проживає. З міркувань безпеки були встановлені камери відеоспостереження, які не зачіпають особисте життя позивача, між тим, ними було зафіксовано протиправні дії позивача, які лягли в основу притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Просила в позові відмовити. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом в судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачка - квартири [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами в будинку [ADDRESS] були встановлені камери відеоспостереження, одна з яких встановлена між заїздами до території, якою користується як позивач, так і відповідач. Відеокамери, які встановила відповідачка, фіксують прибудинкову територію, вхід та вихід з квартир, якими користується позивачка та члени її сім`ї. Відповідно достатті 32 Конституції України,ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбаченихКонституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Положення цієї статті роз`яснено в рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті32, частин другої, третьої статті34 Конституції України. Конституційний Суд України розтлумачивши, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї)це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 301 ЦК Українипередбачено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. У відповідності дост. 307 Цивільного кодексу України,фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Відповідно до частини першоїстатті 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таких обставин позивачем не доведено. Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається ідіє принципверховенства права,тобто громадяни здійснюють свої права за принципом дозволено все, що прямо не забороненозаконом. Позивачем не наведено норму закону, яка забороняє відповідачці встановлювати відеокамери та зобов`язує її отримувати від позивача дозвіл на їх установлення. Позивачем не надано належних доказів того, що камери здійснюваливідеофіксаціюйого особистого життя. Судом в ході розгляду справи встановлено, що фізичне розташування приватного майна позивачки виключає саму можливість фіксувати встановленими камерами інформацію про особисте та сімейне життя особи в розумінні тлумачення наданого Конституційним Судом України. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (частина перша статті 19 Цивільного кодексу України). При цьому, суд враховує, що між сторонами існують конфлікти і слід погодитись з тим, що встановлення відеокамер сприятиме стримуванню неправомірних дій. На підтвердження цього стороною відповідача надані судові рішення про притягнення позивача до відповідальності за ст. 173 КУпАП, з яких вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство стосовно чоловіка позивачки та за дрібне хуліганство, яке виразилось у нанесенні сокирою ударів по дверях до квартир сусідів в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому відеофіксація згаданих вище правопорушеннь вчиненого позивачем лише підтверджує виправданість встановлення вказаних камер і є виключним випадком коли допускається не лише фіксація, а й розголошення відомостей про скоєне особою правопорушення. Суд вважає, що позивачем не надано жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що відповідачкою порушуються його права внаслідок встановлення камер відеоспостереження, а дії відповідача є непропорційним втручанням у право на повагу до приватного і сімейного життя, в зв`язку з чим приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. З огляду на те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги, в задоволенні якої відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки моральної шкоди на користь позивача. Відповідачка просила суд стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідачкою надано суду докази на підтвердження її витрат на правову допомогу адвоката, а саме: за здійснення аналізу та ознайомлення із позовною заявою, підготовка та подачу відзиву на позов на суму 10000 грн. Клопотань про зменшення судових витрат від позивача не надходило. Розмір витрат заявника на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Беручи до уваги вимоги ст.ст. 11, 133-141 ЦПК України, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд покладає витрати відповідачки на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 грн на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved