Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказувала, що з 25 квітня 1989 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. В період шлюбу 09 жовтня 1990 року вона з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я відповідача, то позивач все одно завжди вважала вказаний житловий будинок спільною власністю подружжя, оскільки вони спільно з відповідачем здійснювали прибудову до житлового будинку. Крім того, позивач зареєструвала своє місце проживання у набутому житловому будинку. Вказане майно, на переконання позивача, є спільною сумісною власністю подружжя, набуте за час шлюбу, але відповідач не бажає в добровільному порядку укласти нотаріально посвідчений договір про поділ майна, що й змусило її звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 22 серпня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у підготовчому провадженні. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, вказував, що позовні вимоги він визнає, та не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись із заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана ним особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог. В судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Спірним майном є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований з 22 вересня 2015 року на праві власності в цілому за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-1827, який був посвідчений Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 09 жовтня 1990 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 339899980 від 20 липня 2023 року та копією вказаного договору. Згідно з технічним паспортом, виготовленим ФОП [PERSON] станом на 13 липня 2023 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», ґанком літ. «а», погребом літ. «ап», загальною площею 75,00 кв., житловою площею 37,90 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «В», гаражем літ «Г», душем літ. «Д», колодязем літ. «К», воротами з хвірткою №1, огорожею №2, огорожею №3. В період з 25 квітня 1989 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , яке було видане повторно 19 грудня 2001 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Набуття подружжям [PERSON] та [PERSON] права власності на спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відбулось в період шлюбу. Таким чином, обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в позові наголошує на тому, що спірний житловий будинок був придбаний подружжям спільно у 1990 році, після чого були проведені будівельні роботи в будинку з метою покращення житлових умов, та збудована прибудова до житлового будинку. Відповідач [PERSON] обставини позову визнав, про що вказав у поданій ним письмовій заяві. Таким чином, суд вважає встановленими ті факти, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами в період шлюбу за рахунок спільних коштів, та в інтересах сім`ї, а від так цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідачем [PERSON] визнані позовні вимоги в цілому, суд визнає спірний житловий будинок таким, що належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Тому суд задовольняє позов в повному обсязі. Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Так, позивачем [PERSON] при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.3133499688.1 від 07 серпня 2023 року. З цієї суми судового збору 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% слід стягнути на його користь з відповідача [PERSON] ..

Outcome: approved