Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.06.2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 562. Від шлюбу у подружжя є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у подружжя не склалось, виявилось, що подружжя має різні погляди на життя, сімейні обов`язки та ведення господарства. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів зазначила, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а позивач всі витрати по забезпеченню дітей несе самостійно, на підставі викладеного, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 4\~000 гривень щомісячно на кожну дитину. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 09.06.2012 року, актовий запис № 562; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому 18.09.2023 року (вх. № 26181) звернулась із заявою про можливість розгляду справи за її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.29). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся неодноразово у встановлено законом порядку, шляхом направлення кореспонденції за місцем проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.26-27). Відповідач відзиву на позов не надав, не висловив думки з приводу заявлених вимог, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки надсилаються - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 09 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 562. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 09.06.2012 року, серія номер [NUMBER] (а.с.5). Згідно копій свідоцтва про народження, сторони у справі є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згодна, зазначила, що сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов або заяви про визнання позову не надав, не висловив думки щодо заявлених вимог. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач зазначила, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а позивач всі витрати по забезпеченню дітей несе самостійно, на підставі викладеного, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 4\~000 гривень щомісячно на кожну дитину, що буде відповідати інтересам дітей. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет» на 2023 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 років, до вікової категорії якої належать діти сторін у справі встановлено на рівні: 2\~833 гривні. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Відповідач є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було. Позивач на обґрунтування розміру витрат на дітей, зазначила, що батьки є рівними в своїх правах та обов`язках щодо забезпечення та утримання дітей, а відтак, вона вважає належним та допустимим розміром аліментів, який забезпечить належне утримання дітей, аліменти в сумі 4\~000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Слід зазначити, що відповідно до положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях - ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст. 182 СК України). Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин передбачених ч.3 ст. 182 СК України. Крім того, позивачем не доведено майнового стану відповідача, наявності/відсутності на його утриманні інших членів сім`ї тощо. Також, відповідно до положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, що підлягають до стягнення суд виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини та враховуючи обов`язок позивача довести позовні вимоги і обставини, на які вона посилається. Суд вважає за доцільне звернути увагу сторін у справі, що відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З урахуванням зазначеного, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3\~000 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи з 12.04.2023 року (дата надходження позову до суду) та до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину не є завищеним та не буде порушувати майнові права дітей та сторін. При цьому, позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1\~073, 60 гривень та на корись позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1\~073, 60 гривень.

Outcome: partial