Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що відповідачі після продажу квартири зобов`язалися самостійно знятися з реєстраційного обліку згідно п. 3.1 Договору купівлі-продажу, однак з реєстраційного обліку добровільно не знялися та у квартирі не проживають. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за адресою [ADDRESS] з 2005 року, наявність реєстрації останніх обмежує право позивача як власника на користування майном, а також у зв`язку із цим виникають труднощі з оформленням субсидій та сплатою надмірних комунальних платежів, тому позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилася однак в матеріалах справи міститься заява її представника [PERSON] , в якій він просить розглянути справу у без їх участі та задоволити позов. Відповідачі повторно не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавали. Представник Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання також не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 29.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1664, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 3.1 вищевказаного договору, продавці [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися у строк до 15.01.2006 знятися з реєстрації із відчужуваної квартири, звільнити квартиру, сплатити вся комунальні платежі, тощо. Також, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9703553 від 31.01.2006, позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Згідно наданими відомостями з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради №1300/13-06 від 18.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З дослідженого письмового опитування адвоката судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за адресою [ADDRESS] , з часу купівлі квартири позивачем. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо не проживання за вказаною адресою відповідачі не надали, так само не надали доказів на підтвердження того факту, що добровільно знялися з реєстраційного обліку згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу від 29.12.2005, згідно наявних матеріалів справи відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 29.12.2005 року, а тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідачів.

Outcome: approved