Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , в якому (позові) просила: - розмір аліментів, стягнутих за рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2016 (справа № 388/405/16-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, - змінити, визначивши розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що судовим рішенням від 23.05.2016 було стягнено аліменти з [PERSON] на її користь на утримання двох їх спільних дітей у розмірі 500 грн. на місяць на кожну дитину. Зазначила, що з часу ухвалення судового рішення витрати на утримання дітей значно зросли і призначених до стягнення аліментів на даний час недостатньо для утримання дітей відповідного віку для забезпечення їх розвитку. Ухвалою від 31.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою від 15.03.2023 відмовлено у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Копії зазначених ухвал разом з копією позовної заяви з додатками були направлені відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання та місцем проходження військової служби і отримані військовою частиною [NUMBER] ( [ADDRESS] ) (а.с. 45). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою від 11.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких він виклав позицію відповідача, який заперечував проти позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції сторона відповідача у письмових поясненнях зазначила, що батько [PERSON] дотримується обов`язку утримувати дітей та надає фінансове забезпечення максимально допустиме з урахуванням своїх доходів. З 01.03.2022 [PERSON] проходить військову службу та більшу частину свого грошового забезпечення витрачає на забезпечення потреб підрозділу, на оновлення амуніції, засобів захисту та форменого одягу. На даний час він перебуває у шлюбі з [PERSON] з якою вони спільно виховують трьох дітей. Їх сім`я має статус багатодітної сім`ї. Також на його утриманні перебуває мати дружини, яка є пенсіонеркою. Позивач звернулась до суду із заявою у якій просила розглядати справу за її відсутності. У судове засідання, яке призначалося на 13 год. 30 хв. 07.08.2023 відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки та копії ухвали від 11.07.2023 на електронну адресу його представника - адвоката Чуприни С.П., яка зазначалась стороною відповідача у заявах з процесуальних питань, - не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. У судове засідання, яке призначалося на 13 год. 30 хв. 13.09.2023 відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - не з`явився. Обізнаність відповідача про дату, час і місце розгляду справи також підтверджується змістом клопотань його представника - адвоката Кучерука Т.М. від 13.09.2023, який у судове засідання також не з`явився. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з умовами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Надаючи оцінку поважності причин неприбуття у судове засідання відповідача та його представника, а також оцінку належного ними повідомлення суду про наявність таких причин судом відзначається таке. Відповідач та його представник були обізнані про дату, час і місце розгляду справи, судове засідання у якій було призначене на 13 год. 30 хв. 13.09.2023. Це підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень відповідачу, а також підтверджується клопотаннями представника відповідача від 13.09.2023. У зазначених клопотаннях представник відповідача як на підставу неявки у судове засідання посилається на те, що відповідач не знаходиться у розташуванні військової частини, а виконує різні завдання, у тому числі бойові, у залежності від наказу командування частини. А він (представник відповідача) зайнятий у розгляді інших справ у Ізяславському районному суді Хмельницької області. Представник також посилався на необхідність отримання копії позовної заяви з додатками та необхідність ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, стороною відповідача не було надано жодних доказів на підтвердження реальної неможливості відповідача взяти участь у судовому засідання особисто у залі суду, через засоби відеоконференції чи через свого представника. Щодо посилання представника відповідача на зайнятість у розгляді інших справ слід відзначити, що він дійсно підтвердив призначення у Ізяславському районному суді Хмельницької області судових справ за його участі, зокрема, цивільної справи, призначеної на 12 год. 00 хв. 13.09.2023 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, а також справи про адміністративне правопорушення (на 15-00) та цивільної справи про розірвання договору оренди земельної ділянки (на 16-00). Поряд з цим слід відзначити, що у положеннях як національного законодавства, так і міжнародного (зокрема Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991) однозначно окреслено, що у справах щодо прав дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, до яких обґрунтовано слід віднести і права дитини на якнайшвидший розгляд судових справ у спорах щодо їх утримання. Слід також відзначити, що копії ухвал від 31.01.2023 та від 15.03.2023 разом з копією позовної заяви з додатками були отримані за місцем проходження відповідачем військової служби про що зазначено вище. При цьому, протягом близько пів року з часу коли відповідач дізнався про перебування у провадженні суду даної справи, ані він, який проходячи військову службу надсилав на адресу суду заяви з процесуальних питань з місця свого проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, ані обидва його представники, які є адвокатами не звертались до суду із заявами про ознайомлення з матеріалами справи. Також суд зауважує, що договір про надання правової допомоги було укладено між відповідачем та адвокатом 15.08.2023 у м. Мукачево Хмельницької області, у якому адресою свого проживання відповідач зазначив населений пункт Хмельницької області. Тобто, відповідачем було залучено у якості представника - адвоката за місяць до дати проведення судового засідання, однак, знову-таки ані відповідач, ані його представник не звернулися завчасно до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи. З урахуванням встановлених, наведених вище обставин суд дійшов висновку про відсутність належним чином підтверджених поважних причин неявки у судове засідання відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, - суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників, які не з`явились у судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2016 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), безробітний, проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п`ятсот) грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 06.04.2016. Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується даними довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 06.09.2022 за № 6117-5002089952, 6117-5002090096, 5002090024. Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Положеннями ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, чинними нормами, які регулюють питання стягнення аліментів за судовим рішенням визначено порядок стягнення аліментів на утримання дитини та визначено два способи такого стягнення: у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі. У рішенні Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2016 спосіб стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі. При цьому, слід зауважити, що вибір способу стягнення аліментів відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України є виключним і безумовним правом того з батьків, разом з яким проживає дитина, і є його волевиявленням, яке реалізується шляхом звернення до суду з відповідним позовом. З урахуванням наведеного суд відзначає, що вимога позивача, яка за своєю суттю фактично є вимогою про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) є правомірною та обґрунтованою. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Заявлений позивачем розмір аліментів у частці від доходу відповідача відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України, які, зокрема, передбачають право того із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, а також ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, судом відзначається, що при ухваленні рішення Долинським районним судом Кіровоградської області від 23.05.2016 про стягнення аліментів з [PERSON] , суд встановив і зазначив про це у рішенні, що останній є безробітним. Наразі, як встановлено під час розгляду даної справи [PERSON] проходить військову службу та отримує грошове забезпечення. Вказані обставини суд вважає свідченням зміни матеріального стану платника аліментів, що є передбаченою ч. 1 ст. 192 СК України підставою для зміни розміру аліментів, у разі якщо до такої зміни призведе зміна способу їх стягнення. З урахуванням наведеного суд зауважує, що справедливим і розумним буде присудження аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. І аліментів на утримання двох дітей у такому розмірі частки заробітку (доходу) відповідача на переконання суду буде достатньо для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і такий розмір наразі буде відповідати стану здоров`я та матеріальному становищу дітей. Поряд з цим судом відзначається, що відповідачем не надано суду даних про себе, окрім відомостей про перебування на військовій службі із отриманням грошового забезпечення та інших відомостей, оцінка яким надана нижче, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів щодо обставин, перелік яких наведено у ч. 1 ст. 182 СК України. Щодо повідомлення відповідачем про наявності у нього витрат на забезпечення потреб несення військової служби слід відзначити, що такі добровільні витрати відповідача хоча документально й не підтверджені, але за їх дійсності безумовно є свідченням високого рівня його громадянської самосвідомості в умовах реальності сьогодення, що викликає розуміння та повагу, однак слід зауважити, що це не звільняє його, як батька, від обов`язку утримувати своїх дітей та забезпечувати їм достатній рівень життя. Надаючи оцінку твердженню відповідача про те що він виховує трьох дітей будучи членом багатодітної сім`ї, суд зауважує таке. Відповідно до визначення наведеного у ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» багатодітна сім`я це сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. Відповідач має статус батька багатодітної сім`ї до складу якої входять три дитини батьком яких відповідно до свідоцтв про їх народження є інша особа, щодо якої не надано документів на підтвердження відсутності у неї обов`язку утримувати своїх дітей. Факт належності відповідача до багатодітної родини безумовно свідчить про його проживання у такій родині та виховання дітей у цій родині, яка відповідно до норм наведеного закону отримує широкий обсяг гарантій та пільг, але не свідчить про наявність у відповідача безумовного законодавчо закріпленого обов`язку їх повного матеріального утримання. А тому така обставина не може бути врахована як істотна та безумовна при визначенні розміру частки заробітку (доходу) відповідача на утримання його дітей. Щодо твердження відповідача про перебування на його утриманні матері його дружини, яка є пенсіонеркою, суд зауважує таке. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено у ст. 51 Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже у відповідача відсутній законодавчо закріплений обов`язок утримувати мати своєї дружини, а тому така обставина не враховується при вирішенні питання утримання ним своїх дітей. Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги ініціювання позивачем, з якою проживають діти, питання про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються за рішенням суду у твердій грошовій сумі, встановивши необхідний та достатній для забезпечення прав дітей розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про зміну способу та розміру аліментів є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів, що не суперечить чинному законодавству, зокрема тому, яке регулює сімейні відносити, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи, зокрема, дітей. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Outcome: approved