Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року діти були відібрані у відповідача, оскільки остання ухилялась від виконання батьківських обов`язків. Рішеннями виконкому дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та влаштовано до Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР за період перебування дітей у центрі відповідач не вернулась до суду з питанням повернути дітей, не проявила батьківського піклування, не спілкувалась з дітьми в необхідному обсязі, не усунула причини, які перешкоджали її належному вихованню дітей. Просить позбавити відповідача стосовно її неповнолітніх дітей. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила всі обставини, які викладені в позовній заяві, вказала, що відповідач умови для повернення дітей не створила, не працює, із заявою про повернення дітей не зверталась, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона з дітьми підтримувала зв`язок, спілкувалась за допомогою месенджеру "Вайбер" через вихователя. До дітей приїзджала до центру на їх день народження. На даний час не працює, оскільки вагітна. Мешкає разом із чоловіком, мають три кімнати. Вона ходила до Виконкому, але до неї ніхто не вийшов. На даний час вона придбала мобільний телефон, за допомогою якого спілкується з дітьми та здійснює ремонт в квартирі. Просить відмовити у позові. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання, витребувано у позивача висновок щодо предмету спору. Ухвалою від 19 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Вислухав сторони, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відомості про батька дітей записані відповідно до ст.135 СК України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року у відповідача відібрано неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на їх утримання. Рішеннями виконкому Інгулецької районної у місті ради за №№177, 178, 179 від 19 травня 2021 року дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей, побавлених батьківського піклування. Рішеннями виконкому Інгулецької районної у місті ради за №№211, 212, 213 від 02 червня 2021 року дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] влаштовано до Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР. Як видно із листа КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР від 03 жовтня 2022 року за період перебування дітей у закладі їх мати [PERSON] їх не відвідувала і на теперішній час з ними не спілкується. Діти з 25 березня 2022 року евакуйовані до Туреччини до стабілізації ситуації в Україні. Як видно із листа КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР від 02 травня 2023 року [PERSON] особисто не спілкується з дітьми. Спілкується з класними керівниками через додаток "Вайбер", де запитує як діти і просить їх фото. Як видно із Акту обстеження житлових умов відповідача від 12 травня 2023 року за адресою: [ADDRESS] для виховання та розвитку дітей умови не створені. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 вказаної статті). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батька до дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом не встановлено, а позивачем не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей той факт, що відповідач з ними не спілкується. Крім того, ст.19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради в своєму рішенні від 15 червня 2022 року зазначив, що вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав на теперішній час не відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки підстави для вжиття такого крайнього заходу не підкріплені достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини; безспірні докази про свідоме, винне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, та у чому ж полягає її винна поведінка суду не надані. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації діти евакуйовані до Республіки Туреччина, що ускладнює спілкування відповідача з дітьми. Відповідач на даний час створює належні умови для проживання дітей, здійснюючиремонт в квартирі. Мотиви для позбавлення батьківських прав не є достатніми. Таким чином, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх неповнолітніх дітей, тому суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вирішуючи даний спір, суд бачить необхідність застосувати до відповідача заходи реагування, попередивши [PERSON] про необхідність зміни ставлення до своїх дітей, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері так і дітей, передбачені ст. 166 СК України. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed