Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

25.08.2021 року позивач ФОП « [PERSON] » звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 25 061,08 грн.; стягнути витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 962,48 грн. та стягнути витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 11 863,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (надалі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «RavonR2» д.н. [NUMBER] . Так, 01.12.2019 року о 16 годині 20 хвилин по пр. Новобаварський, 103 в м. Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODAFabia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «RavonR2» д.н. [NUMBER] - під керуванням водія [PERSON] .В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб«RavonR2» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року по справі №639/8738/19.Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП [PERSON] (власник автомобіля «RavonR2»)звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 04.12.2019 року та 20.01.2020 року було здійснено огляд автомобіля «RavonR2» д.н.з. [NUMBER] та складені акти (протоколи) огляду ТЗ. Згідно рахунків загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «RavonR2» д.н.з. [NUMBER] - 25 061,08 грн. Факт ДТП 01.12.2019 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховими актами №15775-02 від 12.12.2019 року та №15775/1-02 від 21.01.2020 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року, на підставі страхових актів, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) у сумі 25 061,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування, відповідно до яких зазначена сума була перерахована на рахунок ПАТ «Завод Фрунзе», де проводився ремонт пошкодженого автомобіля «RavonR2», д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 25 061,08 грн. Транспортний засіб «SKODAFabia», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач на момент вчинення ДТП01.12.2019 року не був забезпечений жодним договором страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відшкодування завданих збитків має бути сплачене ним, як винуватцем ДТП в повному обсязі. Так, 22.03.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року. Оскільки відповідач проігнорував вимогу про відшкодування збитків, направлену йому 14.04.2021 року рекомендованим листом, і не почав проводити жодних платежів, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.09.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Фізичної особи - підприємця « [PERSON] » до [PERSON] до відшкодування збитків в порядку регресу.Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2021 року судове засідання по цивільній справі №639/5842/21 за позовом Фізичної особи - підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, яке призначено на 02.02.2022 року о 09 годині 30 хвилин та подальші судові засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником позивача - адвокатом Мазуренко Сергієм Сергійовичем за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EasyCon за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] 28.01.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що він є неналежним відповідачем, оскільки позивач повинен був звернутися до Моторно (транспортного) страхового бюро України, оскільки його автомобіль не був застрахований, а автомобіль власника «RavonR2», д.н.з. [NUMBER] застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО». Крім того, на думку відповідача в позові відсутні докази щодо фактичного стану автомобіля під час проведення ремонту, не вказано коефіцієнт зношення деталей, тощо. Жодного повідомлення від позивача він не отримував, відтак відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також вважає завищеними витрати на професійну правничу допомогу. 02.02.2022 року від представника позивача ФОП « [PERSON] » - адвоката Мазуренка С.С. надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позов у повному обсязі. 28.10.2022 року відповідачем [PERSON] подані письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач знов таки вважає себе неналежним відповідачем, посилається на судову практику та ст.ст. 22, 29, пп.39.2.1 п.39.2 ст. 39, пп.а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки також вважає, що позивач не поінформував його всупереч чинному законодавству про час та місце проведення оцінки шкоди, а експертиза шкоди взагалі не проводилась. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.03.2023 року залучено до участі у цивільній справі за позовом Фізичної особи - підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України (юридична адреса: 02000, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, код ЄДРПОУ 21647131). Представником третьої особи Моторно (транспортне) страхового бюро України - Якимовою А.С. 04.04.2023 року поданні письмові пояснення, в яких остання звертає увагу, що суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України і просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ФОП [PERSON] не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та не одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги і не може мати статус страховика, отже вимоги позивача про те, що на підставі договору про відступлення права вимоги він набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з [PERSON] в порядку в порядку регресу не ґрунтуються на вимогах законодавства. У судовому засіданні 12.09.2023 року представник позивача ФОП « [PERSON] » - адвокат Мазуренко С.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на викладенні у ньому обставини. Відповідача [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, також вважали завищеним розмір витрат на правову допомогу позивача, не вказуючи на конкретні підстави такого висновку. Представник третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з`явилася, надала письмові пояснення. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля «RavonR2» д.н. [NUMBER] Згідно умов Договору п. 5.1. визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів; п. 5.2. передбачено - підставою для визначення розміру збитку є СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування ТЗ та обране Страховиком (а.с 6-11). Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року по справі№639/8738/19встановлено, що 01.12.2019 року о 16 годині 20 хвилин по пр. Новобаварський, 103 в м. Харкові [PERSON] керував автомобілем «SKODAFabia», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «RAVON», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. [PERSON] у судовому засіданні свою провину у вчиненні ДТП визнав повністю та підтвердив, обставини як вони викладені в протоколі. Судом визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн. (а.с.15-16). Факт ДТП 01.12.2019 року о 16 годині 20 хвилин по пр-т Новобаварський, 103 в м. Харкові за участю транспортного засобу «SKODAFabia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «RavonR2» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] . підтверджується довідкою про ДТП №3019336586207644 (а.с.12-14), а також копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ « [NUMBER] » д.н.з. [NUMBER] , 2017 року випуску, за [PERSON] і копією посвідчення водія [PERSON] (а.с.24,25). Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] (власник автомобіля «RavonR2») звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 04.12.2019 року та 20.01.2020 року було здійснено огляд автомобіля «RavonR2» д.н.з. [NUMBER] та складено акти (протоколи) огляду ТЗ - заяви на виплату з фототаблицями (а.с.19-23). Факт ДТП 01.12.2019 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховими актами №15775-02 від 12.12.2019 року та №15775/1-02 від 21.01.2020 року, в яких міститься рішення про виплату страхового відшкодування в загальній сумі 25061,08 грн., одержувачем якого вказаний ПАО «Завод Фрунзе», а страхувальником - [PERSON] (а.с.35-36). Згідно копії актів виконаних робіт № Ч6-000008 від 01.01.2020 р. та №Зиф-000017 від 01.01.2020 р., а також копій актів виконаних робіт №ЗиФ-002267 від 31.01.2020 року та №Ч6-000008 від 31.01.2020 року, а також копій рахунків №ЗиФ -1017389 від 03.12.2019 року та № [NUMBER] загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «RavonR2» д.н.з. [NUMBER] , проведеного ПАО «Завод Фрунзе» склала - 25 061,08 грн. (а.с.28-32). Співробітники ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування [PERSON] яка дорівнює вартості матеріального збитку (а.с. 34)та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (на рахунок ПАТ «Завод Фрунзе») у сумі 25 061,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування №33457 від 12.12.2019 року на суму 17760, 28 грн. та №1821 від 21.01.2020 року на суму 7300, 80 (а.с.37). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП не була застрахована, що підтверджено відповідним витягом та визнано відповідачем у відзиві (а.с.33). 22.03.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги від 22.03.2021 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року, укладеним із [PERSON] (а.с.38-43). Вказаний договір є чинним і дійсним, оскільки у суду відсутні дані щодо визнання його недійсним або дані про його нікчемність. 14.04.2021 року відповідачу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та Вимога про відшкодування збитків (рекомендований лист №0102121440765), проте відповідачем виплата не проведена, що визнано останнім в судовому засіданні та заявах по суті справи (а.с.44-48). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора. Основна відмінність регресу від суброгації полягає в тому, що право регресу виникає з відносин із заподіяння шкоди (тобто позадоговірних, деліктних відносин), а право суброгації - із страхових відносин, які є договірними. При суброгації заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинені збитки особа свій обов`язок щодо їх компенсації не виконала. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Пунктом 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абзацом 1 п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. В даному випадку цивільно-правова відповідальність винуватцем ДТП не застрахована. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»). В силу положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавала шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування, у тому числі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавала шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Крім того, п. 27 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику, у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При відступлені права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, встановлено законом або договором (стаття 514 ЦК України). Після укладення договору відступлення права вимоги новому кредитору передаються всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника. Згідно з 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд приходить до висновку, що в даному випадку між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року. ПрАТ «СК «ВУСО» взяті на себе зобов`язання по Договору №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року виконало, перерахувавши суму страхового відшкодування у розмірі 25 061,08 грн. потерпілій особі (через автосервіс), що підтверджено наданими суду доказами. На цьому деліктне правовідношення, яке виникло у зв`язку з ДТП, не припинилось, однак в ньому двічі змінився кредитор, оскільки в подальшому між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги від 22.03.2021 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5084634-02-21-01 від 29.03.2018 року. Вказаний договір є чинним і дійсним, дані щодо його оскарження або визнання недійсним у суду відсутні. Отже до позивача, відповідно до наведених вище вимог закону, перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на суму матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 25 061,08 грн., яка була виплачена як страхове відшкодування потерпілому. При цьому саме [PERSON] визнаний винним у вчиненні ДТП відповідною постановою суду, яка набрала чинності, його цивільно-правова відповідальність, як володільця автомобіля «SKODAFabia», д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, і він не є потерпілим, у зв`язку з чим в даному випадку Моторно (транспортне) страхове бюро України не повинно відповідати за шкоду, спричинену з вини відповідача. Саме [PERSON] є належним відповідачем вже перед новим кредитором - позивачем за спричинену шкоду в результаті ДТП. При цьому відповідачем не надано контррозрахунку спричиненої шкоди (завданих збитків) та відповідних належних доказів на підтвердження контррозрахунку, тому суд на підставі досліджених доказів вважає доведеним розмір збитків саме в сумі 25 061,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 10.02.2021 року між ФОП [PERSON] з одного боку та Адвокатським об`єднанням «Правовий Горизонт» в особі керівника, адвоката Мазуренко Сергія Сергійовича, який діє на підставі Статуту адвокатського об`єднання, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.05.2017 року №6069/10, був укладений договір №17 про надання правової (правничої) допомоги від 10.02.2021 року (а.с.49-50). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.05.2021 року ФОП [PERSON] сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 11 863,80 грн. (а.с.53), яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 10.02.2021 року та додатковій угоді №1 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду (а.с.52). З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача ФОП [PERSON] у розмірі 11 863,80 грн. і не знаходить передбачених законом підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які вважає співмірними з ціною позову, тривалістю розгляду справи та обсягом наданих адвокатом послуг. В свою чергу посилання відповідача та його представника на необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу нічим не обґрунтовані. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №46789 від 18.08.2021 року у сумі 962,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved