Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ТДВ «Шахта Білозерська», в якому просить стягнути на свою користь 245000,00 грн. моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що він з 07.02.2011р. по 11.09.2020р. та з 21.09.2020р. по 01.03.2023р. працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ТДВ «Шахта Білозерська». Під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок чого позивач визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з чим, позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що заподіяна йому моральна шкода, яку він оцінює у 245000,00 грн. має бути відшкодована відповідачем. Позивач в судові засідання не з`являвся, про їх дату і час повідомлявся належним чином. Представник позивача адвокат Повалій О.В. в судових засіданнях пояснила, що позивач не бажає приймати участь у судових засіданнях, довіряючи їй представляти його інтереси. Щодо позовних вимог, то вона їх підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, у наданих додаткових письмових поясненнях зазначила, що у позивача є сім`я, а саме дружина та двоє доньок, на яку також значним чином вплинули погіршення стану здоров`я позивача, оскільки позивач не має можливості достатнім рівнем забезпечувати родину, не може проводити достатньо часу з родиною. Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відсутні протиправні діяння та вина відповідача у заподіянні позивачеві моральної шкоди. Позивач при укладанні трудового договору був проінформований про умови праці та наявності на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, проведено його медичні огляди, забезпечено засобами індивідуального захисту, проведено навчання з питань охорони праці, технології виконання робіт тощо. Таким чином, відповідачем виконано усі вимоги нормативних актів з охорони праці та трудового законодавства. Також вказував на те, що причиною нещасного випадку стало порушення технології процесу використання монтажу редуктора виконавчого органу комбайну КПД-22 і винною особою у цьому визнано саме позивача. Сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків, яке спричинено виключно його діями, які є порушенням вимог НПА з охорони праці. Також зауважував, що після отримання позивачем травми, відповідачем здійснювався супровід [PERSON] в лікувальних закладах та фінансування витрат, пов`язаних з лікуванням, зокрема у листопаді 2022 року йому перераховано 97500,00 грн. матеріальної допомоги та 29.03.2023р. перераховано 10000,00 грн. матеріальної допомоги. Крім того, страховою компанією позивачеві було виплачено 12977,93 грн. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з наданої трудової книжки [PERSON] , [INFO] його звільнено з ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за переведенням до ТДВ «Шахта Білозерська», 21.09.2020р. прийнято його електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 01.03.2023р. звільнено [PERSON] , у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) за формою Н-1/П від 18.11.2022р., 12.11.2022р. на ТДВ «Шахта Білозерська» стався нещасний випадок, а саме о 02:15 год. під час чергового циклу протягування ходового редуктора по направляючим планкам металевого корпусу комбайна, сталося його заклинювання (зупинка) та внаслідок сильного натягування ланцюга стався розрив металевої з`єднувальної ланки, якою були з`єднані відрізок канату та ланцюг. Елементом з`єднувальної ланки, який відлетів в сторону, де знаходився в.о. заступника механіка [PERSON] і отримав удар в область голови та правої надбрівної дуги. Внаслідок чого в.о. заступника механіка [PERSON] отримав травму. Причиною нещасного випадку стали: основна порушення технологічного процесу використання для монтажу редуктора виконавчого органу комбайну, замість ручної талі, згідно технології ведення робіт; порушення трудової та виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків (невиконання п.2.6 «Посадової інструкції заступника механіка дільниці підготовчих робіт №3), а саме не проконтролював безпечне виконання робіт у зміні з технічного обслуговування та ремонту обладнання згідно виданого наряду. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці визнано [PERSON] . Згідно довідки до акту огляду МСЕК №216482 серія 12 ААВ, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, з вказівкою на протипоказання роботи в підземних умовах виробництва, фізичного навантаження на висоті. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №120254 серія 12 ААА, встановлено ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності на рівні 60%, з вказівкою на потребу у медикаментозному та оперативному лікуванні, санкурлікуванні за відсутності протипоказань. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення №3163, [PERSON] внаслідок нещасного випадку було встановлено діагноз «ЗЧМТ: струс головного мозку, правобічна пневмоцефалія, забійна рана правої надбрівної ділянки обличчя». Таким чином, на підставі досліджених судом належних та допустимих доказів, було встановлено, що 12.11.2022р. позивач, виконуючи трудові обов`язки на підприємстві відповідача, отримав травму, пов`язану з виробництвом, внаслідок чого втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності. Як вказує позивач, внаслідок отриманої травми, він має постійні скарги на стан свого здоров`я, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що заподіяна йому моральна шкода має бути відшкодована відповідачем. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України)). Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 153\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі статтею 173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Згідно зі статтею 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України. Положеннями статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до частини першої статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині першій статті 1167\~ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1\~Закону України\~«Про охорону\~праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Дія Закону України\~«Про охорону\~праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»). У відповідності до ст.4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»). Згідно зі статтею 27\~Закону України\~«Про охорону\~праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, стандарти, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання. Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься проведення гірничих робіт на сучасній науково-технічній основі, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України). Доказом вини власника може бути, зокрема акт про нещасний випадок на виробництві. Як встановлено судом, позивач, виконуючи трудові обов`язки на підприємстві відповідача, які характеризуються високим ступенем шкідливості та небезпечними умовами праці, отримав травму, пов`язану з виробництвом, внаслідок чого втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] , згідно із трудовою книжкою обіймав посаду електрослюсаря підземного 5 розряду, однак на момент отримання травми він виконував, згідно наказу «Про заміщення» №1241 від 01.11.2022р. ТДВ «Шахта «Білозерська», він виконував обов`язки механіка дільниці ПР №2. Доказів проходження відповідного навчання [PERSON] на дану посаду, перевірка його готовності виконувати відповідні обов`язки відповідачем не надано. Остання перевірка знань з питань охорони праці, згідно матеріалів справи здійснювалася 09.02.2022р., і нею перевірялися знання [PERSON] як електрослюсаря, а не механіка дільниці. Вищевказане свідчить про те, що роботодавець ТДВ «Шахта Білозерська» під час роботи позивача не забезпечив безпечного ведення робіт, що спричинило травмування на робочому місці [PERSON] , що є порушенням статті 153\~КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці». При цьому слід зазначити, що винні дії [PERSON] не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої особі від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії підлягають врахуванню саме при визначенні розміру моральної шкоди (Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022р. по справі № 227/3615/19). Також суд зауважує, що відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує особливі характер і тяжкість отриманих позивачем травм, ступінь втрати ним на 60% професійної працездатності, тривалість розладу його здоров`я, невиліковність, потреба в тривалому лікуванні та реабілітації, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я, а також що отримане каліцтво не дозволить особі в майбутньому працювати на вугільному підприємстві на високооплачуваній роботі, та те, що на утриманні потерпілого залишилось двох дітей. Враховуючи наведене, об`єктивно оцінюючи всі обставини справи, в тому числі наявність вини самого працівника в травмуванні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 150000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Що стосується заперечень представника відповідача, мотивованих посиланнями на висновки щодо застосування норм права, що містяться у постановах Верховного Суду від 22.09.2021р. по справі №756/1664/18, від 08.09.2021р. по справі №638/164/18, від 18.12.2020р. по справі №686/25718/19, від 30.12.2020р. по справі №482/48/19, суд зауважує, що вказані постанови стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, обставини, встановлені судами в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у зазначених вище справах. Не заслуговують на увагу також і посилання представника відповідача на не доведення позивачем завдання моральної шкоди, з огляду на встановлений факт отримання ним травми та фізичних страждань, а також враховуючи правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004. Щодо інших заперечень представника відповідача, суд враховує те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд відхиляє всі інші заперечення відповідача, обмежуючись обґрунтуванням прийнятого рішення, без надання детальної відповіді на кожну з висловлених під час розгляду справи міркувань і позицій. Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14\~статті 164\~Податкового кодексу\~України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Оскільки станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 700 грн., а сума стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700 х 4 = 26 800 грн.), розмір моральної шкоди підлягає стягненню з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial