Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на: житловий будинок, господарські будівлі і споруди, які розташовані по [ADDRESS] , за саме на належну їй, як члену колгоспного двору, 1/2 частку вищевказаного домоволодіння та 1/2 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; дві земельні ділянки для ведення товарного виробництва загальною площею 0,94 га, що розташовані на території Гарасимівської сільської ради Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, які належали [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрувала тим, що їй як члену колгоспного двору належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за вищевказаною адресою. Також 1/2 частка вказаного будинковолодіння як члену колгоспного двору належала її покійній матері [PERSON] . [INFO] мати [PERSON] померла. Ще за життя вона склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла їй житловий будинок, літню кухню, сарай, все майно та земельну ділянку, яка буде належати їй. Після смерті матері відкрилася спадщина за заповітом на все належне їй майно. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців немає. Покійна матір одружена не була, в свідоцтві про її народження батько записаний зі слів матері. Однак, в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснено, що нею пропущено встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, а також її право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказала, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я матері вона у березні 2005 року переїхала проживати в будинковолодіння по [ADDRESS] , і з того часу постійно проживала з хворою мамою, вони вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачували комунальні платежі. Вона здійснювала догляд за перестарілою та важкохворою мамою, провела її похорон. Також з часу смерті матері [PERSON] вона продовжує утримувати будинковолодіння, провела ремонт будинку, встановила нову огорожу, сплачує комунальні платежі, обробляє присадибну земельну ділянку. Правовстановлюючий документ на будинковолодіння по [ADDRESS] не видавався та не зареєструвався. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 036175 від 12.04.2001 року, виданий Гарасимівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області на ім`я [PERSON] втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Злагода» № 21 від 02.06.2023 року, і він вважається недійсним. А тому їй необхідно в судовому порядку визнати за нею права власності на: житловий будинок, господарські будівлі і споруди, які розташовані по [ADDRESS] , за саме на належну їй, як члену колгоспного двору, 1/2 частку вищевказаного домоволодіння та 1/2 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; дві земельні ділянки для ведення товарного виробництва загальною площею 0,94 га, що розташовані на території Гарасимівської сільської ради Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, які належали [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримал з підстав зазначених ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача - Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представників Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с. 34). Свідки: [PERSON] та [PERSON] , які є жителями с. Гарасимів Івано-Франківського району Івано-Франківської областіта сусідами позивача, в судовому засіданні ствердили, що знають позивача [PERSON] та знали її покійну матір [PERSON] та засвідчили той факт, що позивач з березня 2005 року постійно проживала разом з матір`ю [PERSON] по день її смерті без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , вела з нею спільне господарство, здійснювала догляд за матір`ю, оскільки остання хворіла та потребувала сторонньої допомоги, підтимувала господарство, забезпечувала продуктами харчування та всім необхідним. Надалі позивач утримує господарство, сплачує всі необхідні платежі. Вислухавши думку позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 6 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданої Гарасимівським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 100 від 09.05.2023 року (а.с. 9), станом на 01.07.1990 року та станом на 15.04.1991 року за [PERSON] , [INFO] , яка була головою двору, [PERSON] (дочка, позивач) числився житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який побудований до 05.08.1992 року, тип двору колгоспний (а.с. 9). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 17.05.2023 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у 1991 році (а.с. 3-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (позивач) в рівних частках по 1/2 частці кожному належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338481689 від 10.07.2023 року встановлено, що відомості щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в реєстрі відсутні (а.с. 8). Також, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 036175 від 12.10.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 364, виданого на підставі рішення Гарасимівської сільської Ради народних депутатів XII сесії третього демократичного скликання від 27.02.2001 року, [PERSON] (мати позивача) належало дві земельні ділянки для ведення товарного виробництва, загальною площею 0,94 га, що розташовані на території Гарасимівської сільської ради Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області (а.с. 11). Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» № 21 від 02.06.2023 року Державний акт на право приватної власності на землю ІV-ІФ № 036175 від 12.10.2001 року, виданий Гарасимівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області на ім`я [PERSON] втрачений, тому його слід вважати недійсним (а.с. 19). Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її матір`ю була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17). 15.09.1990 року [PERSON] (позивач) уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 18). [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Ще за життя [PERSON] (мати позивача) посвідчила заповіт, яким жилий будинок, літню кухню, сарай, все майно та земельну ділянку, яка буде їй належати, заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 04.05.2001 року (а.с. 14) та копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72490879 від 17.05.2023 року (а.с. 16). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (мати позивача) позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, а також не підтверджено факт її спільного проживання як спадкоємця, із спадкодавцем [PERSON] (мати позивача) на час відкриття спадщини, що підтверджується листом-повідомленням приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 139/01-16 від 17.05.2023 року (а.с. 15). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72490871 від 17.05.2023 року, в Спадковому реєстрі відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] (мати позивача), яка померла [INFO] (а.с. 15 зворот). Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Для звернення в нотаріальну контору із заявою на оформлення спадщини за заповітом позивачу необхідно представити документи, які б підтверджували, що вона постійно проживала однією сім`єю з спадкодавцем - [PERSON] по день її смерті по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Гарасимівського старостинського округу Обертинської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 101 від 09.05.2023 року (а.с. 13) [PERSON] (мати позивача) була постійною жителькою с. Гарасимів Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області і на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . З березня 2005 року разом з [PERSON] (мати позивача) постійно проживала без реєстрації її дочка [PERSON] . Вони вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачували комунальні платежі. [PERSON] здійснювала догляд за онкохворою мамою, провела її похорон. З часу смерті матері [PERSON] і по даний ча [PERSON] утримує будинковолодіння, провела ремон, встановила нову огорож, сплачує всі комунальні платежі, обробляє присадибну ділянку. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Гарасимівській сільській раді 04.05.2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 20. Також про факт спільного проживання [PERSON] (позивач) разом з [PERSON] (мати позивача) з березня 2005 року по день її смерті ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини у [PERSON] (позивач) відсутні документи на підтвердження її постійного проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON] , вона не може оформити спадкове майно на своє ім`я. Оцінивши наявні у справі докази, враховуючи, що цей факт дійсно має для позивача юридичне значення, суд приходить до висновку про доведеність факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем. Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 1037,79 грн. (а.с. 26). На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved