Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з\~позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, садового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. (договір купівлі-продажу садового будинку зареєстрований в реєстрі за № 625, земельної ділянки за №626). Предметами договорів є садовий будинок загальною площею 715,70\~кв.м., житлова площа 253, 9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта 421122232212, та земельна ділянка, на якій він розташований, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, площа земельної ділянки 0,2041 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об?єкта 421133732212. 04 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Любов?ю Анатоліївною внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №32257320 на вказаний садовий будинок та запис про право власності №32257508 на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Вказувала на те, що 14 вересня 2017 року вона позичила [PERSON] , чоловіку [PERSON] , гроші у\~розмірі 8 937 000,00 грн зі строком повернення до 14 грудня 2017 року. Оскільки позичені кошти у встановлений договором позики строк [PERSON] їй не повернув, у листопаді 2018 року вона звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] та його дружини [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою). За вказаним позовом Голосіївським районним судом міста Києва було відкрито провадження у цивільній справі №752/24638/18. 12 лютого 2019 року судом постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, та на садовий будинок, що розташований на цій земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районний суду м. Києва від 27.02.2019 року справу №752/24638/18 передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва, а ухвалою суду від 27 лютого 2019 року у цій справі скасовано заходи забезпечення позову. 17 жовтня 2019 року цивільна справа №752/24638/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики була направлена до Дарницького районного суду міста Києва, що підтверджується відповіддю Голосіївського районного суду м.\~Києва від 17 жовтня 2019 року на запит адвоката Сидоренка І.О. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено: стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14 вересня 2017 року у розмірі 8 937 000, 00 грн та 8 810 грн судових витрат. Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №752/24638/18 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року залишено без змін. На виконання\~вищевказаного рішення\~суду першої\~інстанції 19\~серпня\~2020\~року Дарницьким\~районним судом\~міста Києва\~видано виконавчі\~листи у справі №752/24638/18, які перебувають на виконанні у\~приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (виконавче провадження №62874814 від 21 серпня 2020 року та виконавче провадження №62874029 від 21 серпня 2020 року). Звертала увагу на те, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 не виконане до цього часу через відсутність у боржників майна, у тому числі у зв`язку з укладеними вищевказаними фіктивними договорами купівлі-продажу задля уникнення сплати боргу та виконання судового рішення. Посилаючись на викладене, позивач просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був укладений 04 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., зареєстрований в реєстрі за №625; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 2041 га, кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, місце розташування якої: [ADDRESS] , який був укладений 04 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., зареєстрований в реєстрі за №626; скасувати запис №32257320 від 04.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; скасувати запис №32257508 від 04.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, місце розташування якої: [ADDRESS] , за [PERSON] ; стягнути із відповідачів на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12\~листопада 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сидоренко І.О. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову у повному обсязі. У судовому\~засіданні відповідач\~ [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Білошапка\~О.В.\~позов не\~визнали,\~просили суд\~у задоволенні\~позовних вимог\~відмовити.\~У відзиві\~на позовну\~заяву відповідач\~ [PERSON] \~вказувала на\~те,\~що вона не була стороною договору позики та особисто кошти у позивача не отримувала, а отже і не була зобов?язаною стороною. Зауважувала, що договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки були укладені 04 липня 2019 року, а рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 752/24638/18 ухвалено 04 березня 2020 року, а тому укладаючи вищевказані угоди вона не знала та не могла знати про те, яким буде рішення суду. На думку відповідача, позиція позивача ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджена належними доказами. У судовому\~засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Фадєєва Н.І. позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначила, що мала намір придбати будинок за містом, у зв?язку з чим уклала спірні договори. За будинок та земельну ділянку вона сплатила на користь [PERSON] кошти, у визначених договорами розмірах. Звертала увагу на те, що вартість будинку та земельної ділянки є ринковою та такою, що відповідає характеристикам спірного майна. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] адвокат Пахолок Т.П. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у\~повному обсязі. Дослідивши повно матеріали справи, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04 липня 2019 року за [PERSON] зареєстроване право власності на садовий будинок загальною площею 715,70 кв.м., житлова площа 253,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта 421122232212, та на земельну ділянку, на якій садовий будинок розташований, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, площа земельної ділянки 0,2041 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об?єкта 421133732212. Підставою для реєстрації права власності були: договір купівлі-продажу садового будинку, серія та номер: 625, виданий 04 липня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., та договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 626, виданий 04 липня 2019 р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. 14 вересня 2017 року між [PERSON] [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] гроші у розмірі 8 937 000, 00 гривень. Строк виконання зобов`язання визначено до 14 грудня 2017 року. Ухвалою Голосіївського районну суду міста Києва від 12 лютого 2019 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, та на розташований на цій земельній ділянці садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районний суду міста Києва від 27 лютого 2019 року справу №752/24638/18 передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Поряд з\~цим, ухвалою Голосіївського районний суду міста Києва від 27\~лютого 2019 року у цій справі скасовано заходи забезпечення позову. 17 жовтня 2019 року цивільна справа №752/24638/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики була направлена до Дарницького районного суду міста Києва. Отже, оскаржені у справі правочини були вчинені у період між 27\~лютого 2019 року та жовтнем 2019 року, коли заходи забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, вжиті Голосіївським районним судом м. Києва, не діяли. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено: стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14 вересня 2017 року у розмірі 8 937 000,00 грн та 8 810 грн судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у\~справі №752/24638/18 вказане рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №752/24638/18 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04\~березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28\~липня 2020 року залишено без змін. 19 серпня 2020 року на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 видано виконавчі листи про примусове виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18, які перебувають на виконанні у приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (виконавче провадження №62874814 від 21 вересня 2020 року та виконавче провадження №62874029 від 21\~серпня 2020 року). На момент розгляду справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 не виконане, у тому числі частково, борг перед позивачем [PERSON] не погашено. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики встановлено, що відповідач [PERSON] як солідарний боржник, а також [PERSON] у передбачені договором позики від 14\~вересня 2017 року строки, тобто станом на 14 грудня 2017 року, позику не повернули, а тому їхні боргові зобов`язання перед [PERSON] стали простроченими. Резюмуючи, суд дійшов переконання, що строк виконання боргового зобов`язання [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] настав 14 грудня 2017 року, а з 15 грудня 2017 року дане боргове зобов`язання стало простроченим, що обумовило стягнення суми боргу на користь позивача рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18. Як встановлено ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 р. у справі №752/24638/18 набрало законної сили 28 листопада 2020 року. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у ст. 215 ЦК України. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»). За висновками Верховного Суду, що висловлено у постанові від 24\~липня 2019 року (справа №405/1820/17) будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. У зв`язку з наведеним суд вважає, що представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави дійти висновку, що [PERSON] , відчужуючи 04 липня 2019 року належне їй на праві власності нерухоме майно на користь [PERSON] , будучи обізнаною про наявність боргового зобов`язання за договором позики від 14 липня 2017 року перед [PERSON] , строк виконання якого настав 14 грудня 2017 року, та за яким Голосіївським районним судом м. Києва на той момент було порушено провадження у справі №752/24638/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, діючи разом з [PERSON] недобросовісно та умисно, з метою уникнення виконання своїх боргових зобов`язань перед [PERSON] за рахунок належного їй майна (садового будинку та земельної ділянки), вчинила оспорювані правочини та відчужила на користь [PERSON] садовий будинок та земельну ділянку. Також суд враховує, що матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] іншого майна, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Також відсутні дані, що [PERSON] виконала судове рішення та повернула [PERSON] заборгованість у розмірі 8\~937 000,00 грн. У даному випадку обов`язок з доказування наявності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, покладається саме на боржника, тобто на відповідача [PERSON] . Однак відповідач не подала до суду жодних доказів наявності у неї доходів, а також іншого рухомого та нерухомого майна, на які можна звернути стягнення для примусового виконання рішення суду, яке залишається невиконаним, що не заперечувалося відповідачем [PERSON] . Окрім наведеного, як встановлено судом, відповідач [PERSON] станом на 29 грудня 2020 року, тобто через рік та два місяці після відчуження садового будинку, продовжила у ньому фактично проживати, що підтверджується рапортом ст. о/у ССП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві Худошина В. від 29 грудня 2020 року (а.с. 118). В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники повинні добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. З огляду на викладене, суд вважає, що боржник [PERSON] могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення у справі №752/24638/18 з примусового порядку, а також боргового зобов`язання перед [PERSON] за договором позики від 14 вересня 2017 року, за рахунок належних їй садового будинку та земельної ділянки. Таким чином, оспорювані правочини та воля сторін цих правочинів, на переконання суду, не відповідала зовнішньому її прояву та вони (сторони оспорюваних правочинів) не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії з переходу права власності на нерухоме майно вчинені з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з [PERSON] , а тому суд визнає оспорювані правочини недійсними на підставі статті 234 ЦК України та відповідно задовольняє позовні вимоги в цій частині. Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, та правових позиції, висловлених у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі №295/6177/19-ц, від 08 березня 2023 року у справі №127/13995/21, від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, які підлягають до врахування та обов`язкового застосування у досліджуваних правовідносинах на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Вирішуючи вимоги позивача про скасування запису №32257320 від 04 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; та запису № 32257508 від 04 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер 3221282801:02:014:0137, місце розташування якої: [ADDRESS] , за [PERSON] , суд задовольняє їх як похідні від основних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved