Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом рішення - АТ «КЗРК»), в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 04.10.1999 р. по 29.12.1999 р. гірником на шахті «Родіна», з 29.12.1999 р. по 01.03.2001 р. машиністом скреперної лебідки на шахті «Родіна» ДП «Кривбасзалізрудком», з 01.03.2001 р. по 01.08.2002 р. гірником очисного забою на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 01.08.2002 р. по 16.07.2020 р. прохідником на щахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке було перейменовано згодом на АТ «Кривбасзалізрудком». 17 січня 2023 року рішенням ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено наступні професійні захворювання: 1) радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами та периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періортрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого-другого ступеня. Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника та Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 13.03.2023 року підставою для виникнення в [PERSON] професійних захворювань стало те, що умови праці позивача характеризувалися фізичним перенавантаженнями, що перевищували нормативні значення, а також внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, [PERSON] підпадав під вплив концентрації аерозолів фіброгенної дії, що також перевищували нормативні значення. У зв`язку із поганим самопочуттям він був змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. Внаслідок отриманих професійних захворювань було порушено нормальні життєві зв`язки [PERSON] , внаслідок чого йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого побуту. Так позивача турбує біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, загальна слабкість, задишка при фізичному навантаженні, кашель, запаморочення та втома. Також він через отримане ушкодження здоров`я відчуває психологічний дискомфорт, погано спить, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. Оскільки обов`язок з відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, покладено на роботодавця, бо відповідач не створив належні та безпечні умови праці, що призвело до встановлення [PERSON] 65% втрати працездатності та третьої групи інвалідності безстроково, то відповідач повинен відшкодувати йому заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 435500 грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 435500 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Частково не погоджуючись із позовом [PERSON] представник відповідача, [PERSON] , подав відзив, де вказував, що АТ «КЗРК» вважає, що сума відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивачу у розмірі 435500 грн. недоведена та значно завищена, враховуючи загальний стаж роботи позивача на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, 19 років, розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2023 року, а також ступінь втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, що підтверджується висновком МСЕК в розмірі 65%, а також коефіцієнт 1,25, що застосовується відповідачем у випадках відсутності будь-якої вини працівника у виникненні профзахворювання розрахунковим засобом. Отже, АТ «КЗРК» погоджується на виплату компенсації моральної шкоди позивачу в сумі 103431,25 грн. Додавав, що позивачу необхідно сплатити судовий збір в дохід державного бюджету за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, як таку, яка майнового характеру, у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того вказував, що з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. На підставі викладеного просив суд частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до АТ «КЗРК» в сумі 103431,25 грн. Ухвалою суду від 2 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] , не подав суду заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представник АТ «КЗРК» також не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що [PERSON] працював з 04.10.1999 р. по 29.12.1999 р. на шахті «Родіна» «Кривбасзалізрудком», з 29.12.1999 р. по 01.03.2001 р. на шахті «Родіна» ДП «Кривбасзалізрудком», з 01.03.2001 р. по 01.08.2002 р. на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 01.08.2002 р. по 16.07.2020 р. на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого стало АТ «Кривбасзалізрудком», звідки був звільнений за власним бажанням через вихідна пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 березня 2023 року, складеного відносно АТ «КЗРК» було встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань: 1) радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами та периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періортрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого-другого ступеня, що підтверджується медичним висновком від 17 січня 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення, оскільки умови праці [PERSON] характеризувалися фізичним перенавантаженнями та внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування [PERSON] підпадав під вплив концентрації аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 15 лютого 2021 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 19 років 4 місяці, всі з яких він пропрацював на підприємстві відповідача, АТ «КЗРК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідками МСЕК № 129526 та № 130988 від 08.06.2023 року [PERSON] було встановлено первинно 65% стійкої втрати працездатності через професійне захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень (15%) та радикулопатію (50%), а також 3-ю групу інвалідності з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами № 1/50, 4009/811, 1123/267, а також виписками з медичної карти позивача № 164373, 164075, 3331. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону праці»\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що АТ «КЗРК» не винен в отриманні [PERSON] профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі 65% та здобуттям 3-ї групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 19 років 4 місяці у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача 65% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та інвалідність при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати 200000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті позивача. Таким чином суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, який визнав АТ «КЗРК» в сумі 103431,25 грн. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Суд також не приймає посилання представника АТ «КЗРК» на необґрунтованість звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 2000 грн.

Outcome: partial