Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника\~ адвоката Куріловича\~С.О. звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на 13/100 частин житлового будинку та відповідну частину надвірних господарсько-побутових будівель і споруд. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.01.2000. Іншими співвласниками вказаної квартири зазначені: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер. Відповідачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », у свою чергу відповідачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» від 25.01.2023 №40/о, реєстрація права власності на вказане нерухоме майно відбулася на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2000, але об`єкт права власності зазначений не як окрема квартира, а як сума часток по 13/100 для кожного із вказаних співвласників домоволодіння. Згідно рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.06.2023 у цивільній справі № 708/519/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за [PERSON] , було визнано право власності на 13/100 частин житлового будинку та відповідну частину надвірних господарсько-побутових будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнано право власності на 13/100 частин житлового будинку та відповідну частину надвірних господарсько-побутових будівель і споруд. Також на підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04.05.2000 у цивільній справі № 708/393/20 за [PERSON] визнано право власності на 12/25 (48/100) частини житлового будинку. Відповідно до\~довідки КП\~«ЧООБТІ» від\~25.01.2023\~№40/о та судових рішень на момент звернення до суду співвласниками житлового будинку є: [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 26/100, [PERSON] - 48/100. [PERSON] , як співвласниця житла, звернулася із заявою до державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності на належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] . Однак реєстратор своїм рішенням від 25.04.2023 відмовив у проведенні реєстрації через наявну розбіжність у назві (виді) нерухомого майна. Тому просить суд визнати за нею право власності на 13/100 частин житлового будинку та відповідну частину надвірних господарсько-побутових будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.08.2023 провадження у справі викрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Курілович С.О. позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, визнали позовні вимоги у повному обсязі та проти задоволення позову не заперечували. Суду підтвердили, що вони є співвласниками домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності. Натомість під час приватизації вказаного домоволодіння органом місцевого самоврядування частини будинку, у яких вони окремо проживають, з незрозумілих причин була присвоєна нумерація із зазначенням квартир. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, що відповідає вимогам ст. ст. 200, 206 ЦПК України. Частина 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно положень ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання урегульовані Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (Закон № 2482-XII), з преамбули якого вбачається, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Поняття приватизації державного житлового фонду надано у статті 1 Закону № 2482-XII, з якого вбачається, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону № 2482-XII). Відповідно до статті 12 Закону № 2482-XII власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, одним із способів захисту прав власника є визнання права власності, суть якого зводиться до того, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 391 ЦК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 січня 2000 року Чигиринською міською радою, співвласниками без визначення часток, квартири [ADDRESS] є - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2022 [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 158. У зв`язку із укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , у свою чергу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено копіями відповідних свідоцтв про шлюб та одруження (а.с. 12-13). Судом також встановлено та підтверджується довідкою виданою Чигиринським відділком КП ЧООБТІ від 25.01.2023 № 40/о, що станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 26.01.2000, виданого Чигиринською міською радою, по 6/25 кожен із співвласників (а.с. 14). На підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04.05.2020 у справі № 708/393/20 [PERSON] набула у порядку спадкування за законом право власності на частку другого співвласника, у зв`язку із чим належна на час розгляду справи їй частка становить 48/100 (а.с. 21-22). Вказане право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено інформаційною довідкою № 342456701 від 11.08.2023 (а.с. 32-34). Також із довідки Чигиринського відділку КП ЧООБТІ від 25.01.2023 № 40/о судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло б/н 26.01.2000, виданого Чигиринською міською радою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаного домоволодіння по 13/100 частин кожен. У свою чергу у самому свідоцтві про право власності на житло від 19.01.2000 за № 302 зазначено, що вказані особи є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 10). При цьому суд враховує, що на підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.06.2023 у справі № 708/519/23 [PERSON] набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 13/100, у зв`язку із чим на час розгляду справи судом належна їй частка становить 26/100 (а.с. 21-22). Характеристика на будинок з господарськими будівлями та спорудами наведена у довідці Чигиринського відділку КП ЧООБТІ від 25.01.2023 № 40/о та технічному паспорті, виготовленому станом на 21.02.2023, з яких судом встановлено, що самочинне будівництво відсутнє, проведені власниками перепланування відповідно до Постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 не потребує документів, що дають право на виконання будівельних робіт та не підлягає прийняттю в експлуатацію. До складу вказаного домоволодіння входять такі будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А»; прибудова літ «а»; прибудова літ «а2»; прибудова літ «а3»; сарай літ. «Б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Є», сарай /тимчас/ літ. «є1»; літній душ літ. «Ж»; вбиральня літ. «З»; сарай літ. «К»; літня кухня літ. «М»; літній душ літ. «Н»; вбиральня літ. «Л»; погріб літ. «П»; ворота з хвірткою № 4; огорожа № 5 (а.с. 14-18). Сукупність наведених фактів та обставин дає правові підстави позивачці, як співвласниці домоволодіння, зареєструвати належне їй право часткової власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що станом на сьогоднішній день в силу чинного законодавства є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Натомість, відповідно до рішення № 67338324 від 25.04.2023 за наслідками розгляду заяви [PERSON] державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності на належні їй 13/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] у зв`язку із тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, а саме у свідоцтві про право власності на житло від 19.01.2000 № [NUMBER] , виданого Чигиринською міською радою, зазначена адреса об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , що не відповідає довідці КП ЧООБТІ від 29.03.2023, оскільки за даною адресою відсутні квартири (а.с.23). У свою чергу орган місцевого самоврядування рішення про присвоєння такого номера вказаному об`єкту нерухомості не приймав, вносити зміни до виданого свідоцтва не має можливості (а.с. 24). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивачка у визначеному законом порядку набула право спільної часткової власності, є її співвласником на момент розгляду справи судом, проте належне їй право не визначається через допущено під час оформлення свідоцтва про право власності на житло помилку у ідентифікації об`єкта нерухомого майна, що є безумовною підставою для визнання за [PERSON] належного їй права спільної часткової власності у судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved