Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 травня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління служба у справах дітей Соборної районної (у місті Дніпрі ради), про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою, зняття осіб з реєстраційного обліку, у якій позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , як законний представник, [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Зняти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що [PERSON] з 03 грудня 2002 року має у власності квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03 грудня 2002 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Колодій Л.М., реєстровий номер 4340. Відповідно до довідки № 1415-4856 від 25 квітня 2023 р., виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу формування та ведення територіальних громад Дніпровської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 12 жовтня 2010 р. по теперішній час [PERSON] , [INFO] , (сестра позивачки); діти [PERSON] з 12 жовтня 2010 по теперішній час [PERSON] , [INFO] , прізвище та по-батькові [PERSON] змінено на [PERSON] ; з 10 жовтня 2010 р. по теперішній час [PERSON] , [INFO] ; з 08 липня 2014 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] ; з 03 квітня 2017 року по теперішній час [PERSON] (мати позивачки та відповідачки), [INFO] . Зазначені особи були тільки зареєстровані в квартирі позивачки, але ніколи в ній не проживали. В 2017 році [PERSON] разом з дітьми та матір`ю виїхали за кордон до Польщі і наразі наміру повертатися в Україну не мають. Разом з цим, особові рахунки на сплату житло-комунальних послуг оформлені на позивачку, тому у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються кошти до сплати за осіб, які зареєстровані за вищевказаною адресою, чим порушуються права позивачки, а також реєстрація осіб, які не проживали і не проживають в квартирі, не дозволяє позивачці розпоряджатися квартирою на свій розсуд. Не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартирі, яка належить, підтверджується актом від 14 квітня 2023 року, складеним КП «Жилсервіс 14» Дніпровської міської ради за участю мешканців будинку [ADDRESS] , в якому зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та не проживають в ній з 2017 року. (а.с.1-9). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 травня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.37-38). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру та до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.39, 43-44). До суду 05 травня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів. (а.с.39, 69-70). Ухвалою судді від 08 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління служба у справах дітей Соборної районної (у місті Дніпрі ради), про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою, зняття осіб з реєстраційного обліку. (а.с. 45-47). Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про витребування у Управління служби у справах дітей Соборної районної ради висновку та витребування з Державної прикордонної служби України інформації про перетин кордону. 12 червня 2023 року представник позивача подала заяву, в якій просила залишити без розгляду клопотання щодо витребування у Управління служби у справах дітей Соборної районної ради висновку, в іншій частині клопотання просила залишити без змін. (а.с.60) Ухвалою суду від 12 червня 2023 року витребовано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянами України [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] . РНОКПП [NUMBER] в інтересах яких діє [PERSON] , як законний представник, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] у 2017-2018 роках.(а.с.64-65). 20 червня 2023 року на адресу суду від Державної прикордонної служби України надійшов лист про відсутність витребовуваної інформації. (а.с.71-72). З огляду на зазначене від представника позивача надійшло клопотання про повторне витребування інформації щодо перетину кордону. (а.с.75). 11 липня 2023 року суд виніс ухвалу, якою повторно витребовано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянами України [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в інтересах яких діє [PERSON] , як законний представник, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , у 2017-2018 роках. (а.с.77-78). 01 серпня 2023 року на вищевказану ухвалу надійшла відповідь Державної прикордонної служби України. 20 вересня від представника позивача надійшла заява, в якій представник просила долучити до справи докази про перетин кордону відповідачів, крім того представник просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день та час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування квартири від 03 грудня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . (а.с.13). Даний факт також підтверджується зміною власника у технічному паспорті на квартиру. (а.с.14-18). Відповідно до акту про непроживання осіб від 14 квітня 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (змінено на [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] , не проживають в квартирі [ADDRESS] . з 2017 року (а.с.32). Позивачем було надано докази виїзду та перебування відповідачів поза межами України, даний факт підтверджується копіями паспорту [PERSON] , з відміткою про виїзд на територію Польщі, картою побуту №RR3697687, візою №009625971 виданою на її ім`я, та картами побуту №RR7710643, № [NUMBER] виданими на ім`я [PERSON] , [PERSON] . Крім того, на ухвалу про витребування Державною прикордонною службою України надано інформацію, яка підтверджує виїзд за межі України гр. [PERSON] (змінено на [PERSON] ) 04 листопада 2018 року. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. ч.1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст.\~317,\~319\~цього\~Кодексу\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~статті 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як зазначено вище, позивачка є власником квартири [ADDRESS] , її право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується договором дарування від 03 грудня 2002 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Колодій Л.М., реєстровий номер 4340 і на даний час не оспорене. Суду надані підтвердження того, що відповідачі дійсно не проживають у вищезазначеній квартирі, перебувають за кордоном, а отже їх права не будуть порушені або обмежені у разі усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою, а тому суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог, позов слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації суд дійшов наступного. Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 у справі № 465/2559/14-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою квартири: [ADDRESS] , судом не встановлено, оскільки порядок зняття з реєстрації визначений законом. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial