Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна. В обґрунтування позову зазначила, що 29 серпня 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. В період шлюбу вони придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS] . Рішенням суду від 10.06.2020 року шлюб між ними було розірвано. На сьогоднішній день вони не дійшли згоди щодо розподілу вказаної квартири, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом щодо її поділу в судовому порядку. Ухвалою від 09 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Варган А.О. надійшла заява про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні у її відсутності та позивача, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні в його відсутності та про визнання позовних вимог. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до частини 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3\~статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Відповідно до вимог\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. ч. 2, 3\~ст. 370 цього ж Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60\~СК України. Судом встановлено, сторони з 29 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №808, Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу 02 березня 2013 року, відповідач [PERSON] придбав квартиру, житловою площею 18,7 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 675, зазначений факт підтверджено копією договору купівлі-продажу. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 903527 від 02.03.2013 року зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований, здійснена державна реєстрація права власності, номер запису про право власності : 257699,\~на ім`я [PERSON] . На підставі вищевикладеного, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд задовольняє позовні вимоги, так як сторони визнають, що перебуваючи у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS] , яка є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за кожним з них права приватної власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 його частину.

Outcome: approved