Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Першої вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна сестра позивача - [PERSON] . Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного 30.12.1993, який позивачем випадково було знайдено в лютому місці 2023 року серед документів померлої, [PERSON] заповіла позивачу належну їй квартиру [ADDRESS] . Також, після її смерті залишилося спадкове майно, серед якого - земельна ділянка площею 0,425 га., кадастровий номер 0520682200:01:004:0040, яка розташована на території Вінницького району Вінницької області, Ільківської сільської ради, на яку був виданий державний акт на право приватної власності на землю від 30.05.2003 серії ІІІ-ВН 018492. Крім позивача, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] , також є його рідний брат [PERSON] - третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, із питанням подання заяви про прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті такої заяви, так як позивач не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін, тобто не подав відповідної заяви про це. Вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як він не знав про існування заповіту, який було складено [PERSON] на його користь. Тривалий час після смерті рідної сестри позивач перебував у пригніченому стані, та тривалий час перебував на лікуванні. Крім того, зазначає, що в країні з 24.02.2022 оголошено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією рф проти України. Позивач вважає, що вказані обставини а так само його похилий вік (повних 80 років на момент відкриття спадщини) та стан фізичного здоров`я є поважними причинами, які завадили йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому звернувся до суду із вказаним позовом для визначення додаткового строку у три місяці, який буде достатнім, для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті рідної сестри [PERSON] . Ухвалою суду від 01.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.05.2023 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява позивача, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради Мельник С.С. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, при вирішенні позову поклався на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: представник Першої Вінницької державної нотаріальної контори та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться їх заяви в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності. З огляду на викладене суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази на предмет належності та допустимості в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вирішуючи даний спір, суд застосовує норми спадкового права, Цивільного кодексу України та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Отже, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач вищезазначених вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав своєчасно до нотаріальної контори відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та архівною довідкою виданою Державним архівом Вінницької області від 15.02.2023 за №07-320/7 (а.с. 11-14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.10.2021 Серії [NUMBER] (а.с. 15). Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного 30.12.1993 та посвідченого державним нотаріусом Четвертої Вінницької державної нотаріальної контори Павлюк І.І. та зареєстровано в реєстрі за №2-2495, остання заповіла своєму братові [PERSON] , належну їй квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). Крім того, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 0,425 га., кадастровий номер 0520682200:01:004:0040, яка розташована на території Вінницької області Вінницького району, Ільківської сільської ради, на яку був виданий державний акт на право приватної власності на землю від 30.05.2003 Серіх ІІІ-ВН №018492 (а.с.18-23). Також, судом встановлено, що окрім позивача, після смерті [PERSON] існує інший спадкоємець, [PERSON] - третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, який в свою чергу також не прийняв спадщину після смерті спадкодавця. З постанови державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Сушицької А.О. від 21.02.2023 № 396/02-31, слідує, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але враховуючи те, що він не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не пред`явив доказів постійного проживання разом із спадкодавцем, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 7). Як вказує позивач, причиною пропуску ним строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини стали воєнний стан, запроваджений в Україні з 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, бойові дії, незадовільний стан його здоров`я, необізнаність про існування заповіту, постійними тяжкими душевними хвилюваннями, які він відносить до об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця для прийняття спадщини у встановлений законом строк. Натомість, доказів конкретних причини, на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою, які б унеможливлювали або перешкоджали подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку, позивач суду не надав. Між тим, сам факт запровадження воєнного стану в Україні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації без обґрунтування неможливості звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки не можна безумовно вважати поважною причиною його пропуску. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зі змінами, внесеними Наказом Міністерства юстиції від 11.03.2022 №1118/5, в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини та відсутності доступу до Спадкового реєстру. На виконання ухвали суду від 22.03.2023, на адресу суду надійшло повідомлення від Першої вінницької державної нотаріальної контори про те, що спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно з даними Спадкового реєстру не заводилася (а.с. 42). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04.08.2023 за №73458320, заповіт [PERSON] посвідчений 30.12.1993 державним нотаріусом Четвертої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі №2-2495, чинний. (а.с. 102). Окремо слід зазначити, що з початку введення в Україні воєнного стану, с. Щітки Вінницького району Вінницької області, на території якої проживає позивач, ні в тимчасовій окупації, ні в зоні активних бойових дій, що б унеможливлювало роботу державних органів та об`єктивно перешкоджало позивачу реалізації своїх спадкових прав у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, не перебувало. Зупинення перебігу строку на прийняття спадщини та можливість встановлення інших правил щодо строку прийняття спадщини, зокрема визначеними Постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 без внесення у встановленому законом порядку відповідних змін до норм Цивільного Кодексу, як основного акту цивільного законодавства України, не передбачено, про що зазначає і Верховний Суд в постанові від 25.01.2023, прийнятій у справі № 676/47/21, провадження № 61-8014св22. Також, суд критично оцінює доводи позивача щодо стану його здоров`я, що перешкоджало вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Більш того, позивач не надав суду медичної документації щодо перебування його протягом усього строку для прийняття спадщини у такому хворобливому чи іншому стані, який би перешкоджав йому звернутися до нотаріуса. Позивач не підтвердив належними доказами юридичного факту перебування під час перебігу встановленого законом строку для прийняття спадщини на стаціонарному лікуванні, а лікувався амбулаторно, що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Вінниці» від 22.02.2023 (а.с. 8). У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що він фізично не міг прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не міг запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби. У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 736/586/16-ц Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Короткочасна хвороба, тяжкий матеріальний стан спадкоємця як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Натомість, суд звертає увагу на те, що позивач не знав про існування заповіту і звернувся до нотаріуса із заявою одразу ж після того, як знайшов його в документах померлої сестри, а нотаріус в свою чергу про заповіт його не повідомив, тому вважає, що незнання позивача про наявність заповіту, дійсно створило перешкоду йому реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, та своєчасно подати відповідну заяву до нотаріуса, оскільки нотаріус на порушення Закону України «Про нотаріат», пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо місце проживання місце проживання або місце роботи спадкоємця. Така судова практика є загальновідомою й загальнодоступною, викладена у багатьох судових рішеннях Верховного Суду України, зокрема у постановах: від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16 (провадження № 6-1320цс17); від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, у численних судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як суду касаційної інстанції. Ця судова практика залишилася незмінною і у практиці нового Верховного Суду, зокрема, викладена у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року справа № 703/4978/19, провадження № 61-13783 св 21. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач у зв`язку із необізнаністю про існування заповіту, та з врахуванням того, що з часу відкриття спадщини будь-яких повідомлень від органу нотаріату про закликання його до спадкування він не отримував, а отже наявні об`єктивні, непереборні, істотні труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Тому, вказана обставина, на яку посилався [PERSON] , як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, є поважною причиною пропуску вказаного строку, тобто такою, що унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак визначається об`єктивною перешкодою для здійснення такої дії. Окрім наведеного, при ухваленні рішення суд враховує також те, що позивач [PERSON] на момент відкриття спадщини досяг 80 - річного віку, а отже в розумінні закону він є особою похилого віку та в силу свого віку об`єктивно не міг вжити у встановлений законом строк всіх необхідних та достатніх, встановлених законом заходів для прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved