Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідачів на його користь 700000грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. На підставі довіреності від 28.10.2016р. він уповноважив відповідачів розпоряджатися з правом продажу\~ автомобілем марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . 02.12.2016р. відповідачі продали вказаний транспортний засіб. 10.12.2016р. [PERSON] надав йому розписку про те, що автомобіль було продано за 700000грн., з яких 350000грн. той отримав від покупця на момент продажу та решту 350000грн. покупець зобов`язався сплатити останньому щомісячними платежами до 31.12.2017р. Вказані кошти відповідачі йому, як власнику відчуженого ними транспортного засобу, не повернули. Він направляв останнім вимогу передати йому грошові кошти за продаж вказаного автомобіля. [PERSON] подав зустрічний позов, у якому просить визнати удаваним, тобто таким, що вчинено з метою приховування договору купівлі-продажу, правочин довіреність від 18.10.2016р., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] правом експлуатації та розпорядження автомобілем марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску. Зустрічний позов мотивовано тим, що вимоги [PERSON] є незаконними і такими, що не випливають з дійсних правовідносин. [PERSON] зняв з реєстраційного обліку автомобіль марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, оскільки мав намір встановити той же номерний знак на автомобіль марки «Ford Galaxy» 2016 року випуску, який він придбав у 2016 році. [PERSON] запропонував [PERSON] придбати в нього автомобіль марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску. Останній купив вказаний транспортний засіб, шляхом укладення нотаріально посвідченої довіреності та за усною домовленістю оплатив [PERSON] 7000 доларів США. Факт купівлі ним автомобіля в [PERSON] та передача грошових коштів за його придбання підтверджується результатами дослідження з використанням поліграфа. 01.12.2016р. [PERSON] було затримано за отримання хабаря та рішенням Вищої ради юстиції від 12.01.2017р. останнього було відсторонено від здійснення правосуддя. Надана [PERSON] розписка є особистими нотатками [PERSON] , отримана з матеріалів кримінального провадження. Представник [PERSON] адвокат Іваницька О.П. подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що позов [PERSON] не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Козій А.В. подав відзив у якому на заперечення позовних вимог [PERSON] зазначив обставини, аналогічні таким, що зазначені в зустрічному позові. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала відзив, у якому на заперечення позовних вимог зазначила, що в договорі купівлі-продажу автомобіля марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску відсутня його вартість в розмірі 700000грн, як зазначив [PERSON] . Надана позивачем розписка містить виправлення, дійсний її зміст неможливо встановити і така не містить відомостей про отримання [PERSON] 700000грн. Майно, яке зареєстровано за нею на праві власності набуте нею та [PERSON] як подружжям, а також від продажу належного їй автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] первинний позов підтримав, зустрічного позову не визнав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Козій А.В. первісного позову не визнав, підтримав зустрічний позов. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позовну заяву суду не подав. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кунда Я.І., довіреності та витягу з Єдиного реєстру довіреностей, 28.10.2016р. за реєстровим №1527 вказаним нотаріусом посвідчено довіреність від імені [PERSON] на ім`я відповідачів [PERSON] та [PERSON] на розпорядження з правом продажу, отримання грошей по договорах купівлі-продажу, укладання угод про відшкодування заподіяної автотранспорту шкоди, ведення від його імені справ в усіх судових установах, з правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому тощо та правом ставити на реєстраційний облік автомобіль марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, транзитний № [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , знятий з обліку, ТСЦ МВС України 8047, 28.10.2016р., згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02.12.2016р., автомобіль марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , відчужено відповідачем [PERSON] від імені позивача [PERSON] покупцю [PERSON] . За домовленістю сторін ціна вказаного автомобіля становила 19000грн. 25.11.2019р. [PERSON] направив на поштову адресу [PERSON] вимогу про звіт про продаж автомобіля марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] та перерахувати на його банківський рахунок грошові кошти, отримані від його продажу, що встановлено з вимоги, опису вкладення до цінного листа, повідомлення про вручення поштового відправлення. [PERSON] надав розписку, датовану 10.12.2016р., згідно якої надав право на продаж автомобіля марки «Форд Галаксі», 2013 року випуску на підставі довіреності. Вказаний автомобіль за усною домовленістю проданий за 700000грн. в два етапи. В першому транші було оплачено 350000грн. при підписанні договору купівлі-продажу транспортного засобу. Решту суми було обумовлено повернути рівними частинами протягом календарного року щомісячними платежами. З витягу від 07.12.2019р. встановлено, що 03.01.2017р. автомобіль марки\~ «Ford Galaxy» 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] було зареєстровано на нового власника. З щорічної декларації за 2013 рік встановлено, що [PERSON] вказав у такій, що придбав за 324416грн. автомобіль марки «Форд Галаксі» 2013 року. З щорічної декларації за 2016 рік встановлено, що [PERSON] зазначив, у такій, що у звітному році придбав за 905937грн. автомобіль марки «Форд Галаксі» 2016 року випуску. Вказаний транспортний засіб [PERSON] зазначив також в декларації за 2017 рік. З договору про надання послуг з проведення дослідження від 06.02.2020р., заяви про надання добровільної згоди від 21.02.2020р., акту про надання послуг від 21.02.2020р., висновку від 24.02.2020р., технічного паспорта від 18.03.2015р., диплому, свідоцтва про підвищення кваліфікації, наказу від 01.08.2017р., виписки з ЄДРПОУ встановлено, що [PERSON] під час дослідження з використанням поліграфа підтвердив ті обставини, що він придбав у [PERSON] автомобіль марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, за що передав останньому грошові кошти в сумі 7000 доларів США та він не отримував від третіх осіб грошові кошти в сумі 700000грн.\~ та 350000грн. від продажу вказаного транспортного засобу. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов?язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов?язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов?язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов?язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки довірителя. Повірений зобов?язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов?язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення. За змістом довіреності від 28.10.2016р. [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] управляти та розпоряджатись (продавати, передавати в оренду, позичку) належним йому автомобілем марки «Ford Galaxy» 2013 року випуску, транзитний № [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , знятий з обліку, ТСЦ МВС України 8047, 28.10.2016р., в тому числі, одержувати належні йому гроші за продаж вказаного автомобіля. На підставі цієї довіреності 02.12.2016р. [PERSON] вказаний транспортний засіб було продано новому власнику [PERSON] за 19000грн. Таким чином, отримання [PERSON] грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов?язку передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення. Оскільки автомобіль відчужив саме [PERSON] , то грошові кошти слід стягнути саме з нього, а не солідарно з усіх відповідачів, оскільки він одноособово представляв інтереси [PERSON] під час продажу транспортного засобу. Позивачем [PERSON] надано суду рукописний текст, на який він покликається як на розписку, складену [PERSON] . На думку позивача дана розписка є підтвердженням того, що [PERSON] і [PERSON] відчужили належний йому автомобіль марки «Ford Galaxy» за 700000грн., а також обов`язок останніх передати йому вказану суму. Суд не погоджується з твердженнями позивача в цій частині, оскільки така розписка не є доказом продажу вказаного транспортного засобу за 700000грн., оскільки суперечить договору купівлі-продажу від 02.12.2016р., укладеному в сервісному центрі МВС в присутності адміністратора, який перевірив відповідність внесеної до такого договору інформації документам, які надані сторонами. В цьому договорі вартість автомобіля погоджена сторонами договору в розмірі 19000грн. та суду не надано доказів того, що вартість автомобіля на день його продажу була вищою, в тому числі, що його технічний стан дозволяв значно вище оцінити його вартість. В довіреності від 28.10.2016р. [PERSON] не обумовлював граничної мінімальної вартості, за яку слід продати належний йому транспортний засіб, а тому, сторони договору [PERSON] і [PERSON] були вільними у визначенні його вартості. Тому, в суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, які містяться в зазначеному договорі купівлі-продажу. В свою чергу, рукописний текст, який розцінюється позивачем як розписка, складений через вісім днів не стороною договору купівлі-продажу транспортного засобу, за невідомих суду обставин, з невстановленою судом метою та суду не надано доказів складення такого саме [PERSON] , як стверджує позивач. Крім того, [PERSON] на заперечення позовних вимог зазначив, що вказаний текст було складено під час надання ним послуг з правової допомоги позивачу в кримінальному провадженні щодо останнього та такий текст є частиною стратегії захисту [PERSON] [PERSON] не заперечив того, що [PERSON] був його захисником в кримінальному провадженні в період складення рукописного тексту, іменованого ним як розписка (10.12.2016р.). Дослідивши в судовому засіданні зміст вказаного тексту, суд зважає і на те, що такий містить виправлення, а саме остання цифра «0» в числі (сумі) 700000 розташована на літері «т» слова «тис» та аналогічно остання цифра «0» в числі (сумі) 350000 розташована на літері «т» слова «тис». Зазначене ставить під сумнів достовірність вказаних в даному рукописному тексті сум (700 000грн. чи 70 000грн. та 350 000грн. чи 35 000грн.). Окрім того, розписка як документ, що посвідчує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Тому, надана позивачем розписка не може також розцінюватися як боргове зобов`язання [PERSON] і [PERSON] , оскільки не містить умов отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання цих коштів. В даному рукописному тексті навіть не зазначено особу, яка його склала та дані, які ідентифікують особу боржника. Що стосується позовних вимог [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.\~ Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України)сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. На доведення своїх вимог про визнання оскаржуваної довіреності удаваним правочином, [PERSON] покликається на висновок психологічного дослідження з використанням поліграфа. В свою чергу, слід зазначити, що згідно з частинами першою-третьою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Водночас, в даному випадку, дослідження поліграфа, згідно зі статтею 76 ЦПК України, не є висновком експерта. Таким чином, дослідження на поліграфі не є належним та допустим доказом у справі, оскільки судом не призначалася судова експертиза під час якої використовувався поліграф. Інших доказів приховування договору купівлі-продажу, шляхом посвідчення довіреності, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] суду не надано, що є підставою відмови в задоволенні його позову. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати в розмірі, який є пропорційним задоволеним вимогам, а саме 202грн., що становить 2,71% від суми судового збору, сплачено позивачем при поданні позову та за подання апеляційної скарги.

Outcome: partial