Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

До Оболонського районного суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» про стягнення грошових коштів сплачених за договором фінансового лізингу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25.02.2020 він уклав договір фінансового лізингу № 6287/02/20-Г (далі -Договір) з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (далі - ТОВ «УЛФ-ФІНАНС»), з метою придбання транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб VOLKSWAGEN T5, (бувший у використанні) на суму 216 150,00 грн. 25.02.2020 та 26.02.2020 він уклав з відповідачем Додаткову угоду №1 та Додаткову угоду №2 до Договору. 25.02.2020 позивач перерахував відповідачу 74 602,50грн, як авансовий лізинговий платіж, що підтверджується квитанцією №ПН1014185. 26.02.2020 позивач отримав автомобіль за договором, про що був складений Акт прийому-передачі предмету лізингу до Договору. 27.02.2020 позивач перерахував відповідачу 30 000,00 грн., як щомісячну оплату лізингу, що підтверджується квитанцією №ПН 1018672. 17.03.2020 позивач перерахував відповідачу 8 316,80грн як щомісячну оплату лізингу, що підтверджується квитанцією № ПН 1075925. 04.08.2020 представниками відповідача у позивача без його відома було вилучено автомобіль, який перебував за адресою: с. Татьяновка, Шевченківського району, Харківської області, відтак позивач не користується автомобілем. Позивач вважає вищевказаний Договір нікчемним, у зв`язку з порушенням вимоги Закону про його обов`язкове нотаріальне посвідчення, просив застосувати наслідки недійсності правочину. Відповідач повернув автомобіль у свою власність об`єкт лізингу, у свою чергу дій, щодо повернення сторін в попереднє становище, а саме повернення сплачених грошових коштів користування предмета лізингу, здійснено не було, таким чином відповідач зобов`язаний повернути отримані кошти власнику на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України, за вирахуванням коштів за користування автомобілем. Ураховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти, сплачені за договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г у розмірі 74 602,50грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 08.11.2022 до суду від відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, вважає, що позов не підлягає задоволенню, зокрема, з огляду на те, що 25.02.2020 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та позивачем [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 6287/02/20-Г (далі - Договір), предметом лізингу є автомобіль VOLKSWAGEN T5 2007 року випуску, VIN код - [NUMBER] . 26.02.2020 за Актом (видаткова накладна) прийому-передачі предмету лізингу до Договору лізингодавець передав, а лізингодержувач прийняв в якості предмету лізингу зазначений автомобіль. У зв`язку із порушення позивачем зобов`язань за Договором щодо оплати лізингових платежів, в нього виникла заборгованість перед ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» в сумі 25 168,55грн. 04.08.2020 на поштову та електронні адреси [PERSON] було надіслано досудову вимогу вих. №УФ-29517 про погашення зазначеної заборгованості. Крім того, 09.09.2020 на адресу позивача було направлено повідомлення вих.№УФ-30273 про те, що у зв`язку з несплатою заборгованості та подальшим невиконанням своїх зобов`язань за Договором (прострочення сплати чергового платежу більше ніж на 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого в Графіку сплати лізингових платежів), відповідно до умов п.п.11.2.1 Генерального договору, лізингодавець в односторонньому досудовому порядку, передбаченому п.11.4 Генерального договору, відмовляється від Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 до Генерального договору № 6287. 09.09.2020 на підставі Акту повернення (вилучення) майна з фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, в зв`язку з відмовою (розірванням) за ініціативою лізингодавця, лізингодавцем було здійснено вилучення та повернення з фінансового лізингу автомобіля VOLKSWAGEN T5 2007 року випуску, VIN код - [NUMBER] , який є власністю ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та предметом лізингу за Договором. Щодо визнання договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 нікчемним у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення, відповідач зазначає, що законодавство чинне на момент укладення даного договору не передбачало обов`язковість нотаріального посвідчування договору фінансового лізингу, у сенсу ч.4 ст. 209 ЦК України питання нотаріального посвідчення договору фінансового лізинг сторонами договору вирішується на власний розсуд. У справі відсутні докази того, що позивач під час укладання цього договору вимагав його нотаріального посвідчення, відповідно, сторони уклали договір у письмовій формі без нотаріального посвідчення. Щодо стягнення з ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» коштів за Договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 в розмірі 74 602,50грн., відповідач вважає, що відповідно до п.1.1. Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно(Предмет лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному Договорі фінансового лізингу, що є невід`ємною частиною Генерального договору та відповідного Договору, а в кінці строку дії Договору має придбати Предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному Договорі. Згідно з п.1.2 Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, Лізингоодержувачу надається право користування Предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному Договорі. Строк лізингу починається з дати підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Предмету лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року. Відповідно до п.1.4 Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, сторони погодились, що будь-які несправності, технічні або інші дефекти Предмета лізингу, виявлені після підписання Акту прийому- передачі Предмета лізингу - є ризиком Лізингоодержувача. Лізингодавець не несе жодних витрат у зв`язку з вищевказаними несправностями. Такі несправності або дефекти не звільняють Лізингоодержувача від належного виконання ним своїх зобов`язань за Генеральним договором та відповідним Договором, включаючи оплату лізингових платежів. Згідно з п.2.2 Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, сума лізингових платежів за користування Предметом лізингу зазначається у відповідному Договорі і не може змінюватись відповідно до умов цього Генерального договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингових платежів встановлюється в Графіку платежів, який зазначається у відповідному Договорі. Відповідно до п.2.3 Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, перший лізинговий платіж включає в себе: авансовий платіж, що є частиною компенсації вартості Предмету лізингу та включає вартість ПДВ; авансовий платіж (за наявності), що є платою за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою та укладенням Договору фінансового лізингу та включає вартість ПДВ. Оплата таких платежів здійснюється не пізніше дати, встановленої графіком платежів до Договору. Після прийому-передачі Предмета лізингу за Актом у тимчасове володіння та користування Лізингоодержувачем, авансовий платіж та адміністративний платіж зараховується як лізингові платежі. Згідно з п.11.9 Генерального договору до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, у разі вилучення Предмета лізингу, розірвання відповідного Договору з причин, зазначених у Генеральному договорі та/або законодавстві України, всі раніше сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають, оскільки є платою за володіння та користування Предметом лізингу за відповідним Договором. З наданих позивачем платіжних доручень, він не заперечує, що на виконання умов Договору здійснював авансовий лізинговий платіж в сумі 74 602,50грн., а в подальшому здійснив щомісячні платежі. З огляду на зазначене, відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. 09.05.2023 від представника відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надійшли додаткові письмові пояснення за позовом. 09.05.2023 представником відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій він просить поновити строк для подання зустрічного позову та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 у розмірі 33276,20 грн, 3326,72 грн штрафу, 25172,11 грн пені, 2820,49 грн 3% річних, 16063,65 грн інфляційних нарахувань. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.09.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» - адвоката Гончарова Д.О. про поновлення строку на подання зустрічного позову - відмовлено, зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості - повернуто заявнику. 27.07.2023 від представника відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надійшли додаткові письмові пояснення за позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, при цьому у позовній заяві просив розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, при цьому, у матеріалах справи наявна заява, у якій представник відповідача просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача, та відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.02.2020 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» укладено договір фінансового лізингу № 6287/02/20-Г, з метою придбання транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб VOLKSWAGEN T5, (бувший у використанні) на суму 216 150,00 грн., строк лізингу за Договором складає 36 місяців з дня підписання сторонами Акту прийому-передачі. У пункті 10 Договору між сторонами узгоджений графік платежів (а.с.4-7). Вказаний договір укладений між сторонами в простій письмові формі, без нотаріального посвідчення. 25.02.2020 та 26.02.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 та Додаткову угоду №2 до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г. Згідно квитанції № ПН1014185 від 25.02.2020 [PERSON] перерахував на користь ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» авансовий лізинговий платіж, відповідно до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 у розмірі 74 602,50грн. (а.с.12) Відповідно до Акту від 26.02.2020 (видаткова накладна) прийому-передачі предмету лізингу до Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020 року ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» передав [PERSON] предмет Договору автомобіль VOLKSWAGEN Transporter реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, №шасі/кузова - [NUMBER] (а.с.10-11). 27.02.2020 [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» 3 000,00грн., як винагороду (комісію) Лізингодавця згідно Договору фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, що підтверджується квитанцією № ПН1018672, а 17.03.2020 [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» 8316,80 грн. за послуги лізингу за Договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, що підтверджується квитанцією № ПН1075925 (а.с.13-14). 09.09.2020 відповідачем було складено Акт повернення (вилучення) майна з фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів за Договором фінансового лізингу № 6287/02/20-Г від 25.02.2020, згідно якого предмет лізингу - автомобіль VOLKSWAGEN T5 було вилучено та повернуто з фінансового лізингу майна, яке є власністю ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» (а.с.38). Як убачається з матеріалів, [PERSON] на адресу ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», було надіслано досудову вимогу від 19.10.2020, у якій зазначається, що 04.08.2020, співробітниками ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» в нього було вилучено предмет лізингу автомобіль VOLKSWAGEN T5, яким він не користується, відтак, просить повернути йому сплачений авансовий платіж у розмірі 74 602,50грн., яка залишена без відповіді. Спірні правовідносини врегульовані положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою ст.1 Законом України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України. За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 809-1 ЦК України, у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають. Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зібраними доказами встановлено і не заперечується сторонами спору, що між ними укладений договір фінансового лізингу, який має змішаний характер, оскільки містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу. Оскільки цей договір не посвідчений нотаріально, то відповідно до ст.799 ЦК України він є нікчемним, тобто жодні його положення не можуть бути застосовані судом для обрахунку оплати за користування предметом лізингу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року по справі №468/176/18. Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 404/4702/18-ц з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами зробив висновок про те, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача сплачених позивачем лізингових платежів не підлягають задоволенню, виходячи з положень статті 809-1 ЦК України. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed