Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У грудні 2022 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 15 800 доларів США, що еквівалентно 578 280 грн 00 коп., а остання зобов`язалася повернути гроші у строк до 30.04.2021 року. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 30.10.2020 року. У обговорений сторонами строк грошові кошти відповідач не повернув. Позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 578 280 грн 00 коп., 3% річних в розмірі 28 422 грн 86 коп. та відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 17.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 23.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.08.2023 року постановлено про повернення до стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 09.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі. 19.09.2023 року представник позивача надав суду заяву, в якій зазначив, що наразі розмір нарахованих 3% річних від суми боргу збільшився до 40\~970 грн 74 коп., тому просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 578 280 грн 00 коп. та 3% річних від суми боргу в розмірі 40 970 грн 74 коп. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив. Представник відповідача [PERSON] про розгляд справи повідомлялася належним чином. 22.03.2023 року, 12.04.2023 року, 09.05.2023 року та 05.9.2023 року представник подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Про причини неявки у судове засідання 19.09.2023 року адвокат суд не повідомляла. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: 30.10.2020 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики шляхом написання розписки, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 15 800 доларів США. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 30.10.2020 року (а.с. 54). Строк дії договору за згодою сторін не продовжувався. Зобов`язання мало бути виконано у строк до 30.04.2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики від 30.10.2020 року не виконав, кошти у сумі 15 800 доларів США. позивачу не повернув. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного: Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 15 800 доларів США, що в еквіваленті на день звернення до суду становить 578 280 грн 00 коп. Станом на день звернення до суду борг у розмірі 15 800 доларів США складав 577 783 грн 88 коп. (15 800 доларів США. х 36,5686 грн (ставка НБУ станом на 20.12.2022 року). Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] основної суми заборгованості за договором позики від 30.10.2020 року в розмірі 15 800 доларів США, що еквівалентно 577 783 грн 88 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних суд виходить наступного: Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховується у разі: 1)якщо у договорі позики не зазначено проценти або не вказано, що він безпроцентний ; 2)предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні; 3)період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31.10.2018 року у справі № 14-318цс18. Оскільки предметом договору позики від 30.10.2020 року є грошові кошти в іноземній валюті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного: відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем не надано доказів понесених ним витрат на правничу допомогу. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду у розмірі 5 507 грн 16 коп.

Outcome: partial