Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.06.2021 року по 15.08.2022 року [PERSON] працювала на посаді фахівця із державних закупівель відділу підготовки виробництва та економіки ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво». Наказом № 08-К/39 «Про припинення трудового договору» від 15.08.2022 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У вище вказаному наказі відповідач вказав, про необхідність бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити останній компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.06.2021 року по 15.08.2022 року 20 днів відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року позов [PERSON] до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення грошових коштів належних працівнику при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено частково, оскільки відповідач сплатив позивачу борг по заробітній платі. У період з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату: за січень 2022 року -12236,00 грн., за лютий 2022 року - 12236,00 грн., березень 2022 року - 8157,64 грн. В період з 01.04.2022 до дня звільнення 15.08.2022 відповідач припинив трудові відносини з позивачем, оскільки в Україні було запроваджено воєнний стан, але фактично відповідач сплатив позивачу нараховану заробітну плату лише 15.02.2023 року. Враховуючи вище викладене та посилаючись на ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позивач просить стягнути з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» компенсацію втрат частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 8335,91 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містить заяву позивача про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, отримане відповідачем 01.08.2023 року (а.с.43). Письмові матеріали справи не містять заяв про причини неявки в судове засідання та клопотань про відкладення розгляду справи. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.06.2021 року по 15.08.2022 року працювала на посаді фахівця із державних закупівель відділу підготовки виробництва та економіки ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво». У зв`язку зі збройною військовою агресією російської федерації проти України, на території України було оголошення про введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Наказом № 02-К/20 від 28.02.2022 року ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво». оголосило простой з 01.03.2022 року з урахуванням статті 113 КЗпП України, та встановлено всім працівникам заробітну плату в розмірі 2/3 посадового окладу, але не менше 6500 грн. Наказом № 03-К/23-1 від 31.03.2022 року ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з позивачем [PERSON] з 01.04.2022 року по 30.04.2022 року, призупинили дію трудового договору із подальшим продовженням такого призупинення відповідно до Наказів №04-К/23-3, № 05-К/23-1, № 05-К/27-4, № 07-К/32, № 07-К/38. Наказом № 08-К/39 від 15.08.2022 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та зобов`язано бухгалтерію провести остаточній розрахунок з [PERSON] та виплатити останній грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.06.2021 року по 15.08.2022 року. Відповідно до довідки про доходи № 02-02Д, виданої [PERSON] , за останні два календарних місяці, які передували звільненню позивача з роботи (лютий та березень 2022 року) позивачу нараховано 25333,74грн. Судом встановлено, що ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» здійснило виплату нарахованої заробітної плати [PERSON] в сумі 42857,76 грн, лише 15.02.2023 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року позов [PERSON] до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення грошових коштів належних працівнику при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні в розмірі 76000,68 грн. (сума без врахування податків і обов`язкових зборів та платежів). Стягнуто з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1176,20 грн. Провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в частині стягнення боргу по заробітній платі в розмірі 42857,76 грн. - закрито. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року встановлено, що відповідач, звільнивши позивача [PERSON] 15.08.2022 року, виплата нарахованої заробітної плати здійснена лише 15.02.2023 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що з боку відповідача мало місце порушення термінів виплати заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру - заробітна плата. Згідно ст. 3 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно з наданим позивачем розрахунком компенсації, здійсненим відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159, розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 8335,91 грн. Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок, відповідач в свою чергу не надав жодних доказів на спростування викладених у позові відомостей та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 8335,91 грн. Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання нею належних до сплати їй коштів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача. Оскільки, при поданні позову до суду позивач відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від його сплати, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved