Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач зазначив, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі №361/6226/17 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України визначено наступний графік побачень: - перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год 00 хв. суботи до 18 год 00 хв. неділі малолітні діти проживають з матір'ю за адресою: [ADDRESS] ; - другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год 00 хв. суботи до 18 год 00 хв. неділі малолітні діти проживають з батьком, за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у справі №361/6226/17 рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року залишено без змін. Разом з тим, відповідач [PERSON] порушує графік побачень з дітьми Вказував на те, що відповідач [PERSON] умисно, цілеспрямовано, у будь-який спосіб постійно принижує його і членів його родини, створює та поширює у соціальних мережах відомості, події та явища, яких взагалі не існує, розповсюджує нічим не підтверджені наклепи. Так, всі розміщені у соціальних мережах відповідачем відомості є такими, що не відповідають жодній дійсності, або є перекрученими. Зауважував, що [PERSON] не лише посягає на його честь, гідність та ділову репутацію, а й також на їхніх дітей, оскільки починаючи з травня 2021 року монтує телефонні розмови дочки [PERSON] та членів його (позивача) родини, які розміщає на її персональних сторінках у соціальних мережах «Fасеbоок» та «Instagram». Зокрема, 15 листопада 2021 року приблизно о 20 годині відповідач [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Instagram» опублікувала фотографію з описом: « [PERSON] ! Припини вчиняти насилля над дітьми. Поверни дітей мамі!!!». Крім того, [PERSON] на персональній сторінці соціальної мережі «Fасеbоок» виклала та поширила наступну інформацію: «Увага розшукую своїх дітей» !!!Важливо!!! Діти тривалий час піддаються психологічному насиллю - синдром відчуження одного з батьків. [PERSON] разом із своєю родиною вчать мої дітей зневажати, ненавидіти та відректися від мене, їх рідної мами; «Навіть війна не пробудила у них людяність ... Рашисти прийшли «визволяти» Україну, а сімейство нелюдів «визволяє» дітей від їх рідної мами»; «Рашисти прийшли на мою землю, знущають та руйнують й, ґвалтують та вбивають українських дітей та жінок, а чокнуте сімейство [PERSON] & [PERSON] психологічно ґвалтують моїх дітей, змушуючи їх ненавидіти та відмовитись від їх рідної мами. [PERSON] - ну тут взагалі без коментарів. Що ще могло виростити ця особа окрім закомплексованих морально-огидних істот, які знущаються над маленькими дітьми». Водночас 15 вересня 2021 року та 16 вересня 2021 року [PERSON] написала повідомлення позивачу наступного змісту: «...я вже не жертва, тому тебе, як насильника, скоро перестану цікавити. Шукай іншу жертву, якщо вдасться»; «Через твої не чоловічі вчинки, домашнє насильство, знущання наша сім'я була зруйнована. Ти маніпулюєш дітьми, примушуєш їх брехати, відчужуєш їх від мене, моїх батьків, порушуєш права дітей на спілкування зі мною та моїми батьками і тим самим руйнуєш їх психіку»; «Наразі я не твоя жертва і такою вже ніколи не стану». Звертав увагу на те, що вищевказана інформація є недостовірною та не відповідає жодній дійсності, оскільки не підтверджується жодним доказом. Разом з цим, [INFO] на відеохостингу «YouTube» було опубліковано відеозапис з описом «[INFO] опубліковано відеозапис з описом «[INFO]». Під час вказаних інтерв'ю [PERSON] достовірно знаючи, що ніякого злочину відносно неї не вчинялося, зробила неправдиве повідомлення, що нібито батько позивача [PERSON] її бив у період сімейного проживання із позивачем. Наголошував на тому, що розміщена відповідачкою інформація є недостовірною, оскільки є наклепом і не підтверджується жодним доказом. Так, 07 липня 2017 року відповідно до заяви отриманої від [PERSON] про нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень шляхом її побиття, до ЄРДР були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення і розпочато досудове розслідування. За наслідками розслідування кримінальне провадження №12017110130002636 закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує його немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену [PERSON] , [INFO] , у соціальній мережі «Instagram» наступного змісту: « [PERSON] ! Припини вчиняти насилля над дітьми. Поверни дітей мамі!!!»; у соціальній мережі «Facebook» наступного змісту: «Увага розшукую своїх дітей» !!!Важливо!!! Діти тривалий час піддаються психологічному насиллю - синдром відчуження одного з батьків. [PERSON] разом із своєю родиною вчать моїх дітей зневажати, ненавидіти та відректися від мене, їх рідної мами; «Навіть війна не пробудила у них людяність... Рашисти прийшли «визволяти» Україну, а сімейство нелюдів «визволяє» дітей від їх рідної мами»; «Рашисти прийшли на мою землю, знущають та руйнують її, ґвалтують та вбивають українських дітей та жінок, а чокнуте сімейство [PERSON] & [PERSON] психологічно ґвалтують моїх дітей, змушуючи їх ненавидіти та відмовитись від їх рідної мами. [PERSON] - ну тут взагалі без коментарів. Що ще могло виростити ця особа окрім закомплексованих морально-огидних істот, які знущаються над маленькими дітьми» та інформацію у соціальній мережі «Facebook» в «[INFO]» та « [INFO] »; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , протягом п?яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, спростувати поширену нею недостовірну інформацію відносно нього (позивача), а саме: розмістити на своїй особистій сторінці соціальної мережі «Instagram» та «Facebook» вступну та резолютивну частини рішення Броварського міськрайонного суду Київської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним й скасування розпорядження цієї районної адміністрації від 18 вересня 2017 року №888 у частині визначення місця проживання малолітньої доньки із батьком, а також встановленні графіку спілкування дітей між собою відмовлено. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої доньки із матір`ю, а також визначенні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Броварської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження цієї районної адміністрації від 18 вересня 2017 року №888 у частині визначення місця проживання малолітнього сина із матір`ю, а також встановленні графіку спілкування дітей між собою відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей задоволено частково. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначено наступний графік побачень: - перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні інших зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на персональній сторінці соціальних мереж «Fасеbоок» та «Instagram» виклала та поширила наступну інформацію: « [PERSON] ! Припини вчиняти насилля над дітьми. Поверни дітей мамі!!!»; «Увага розшукую своїх дітей» !!!Важливо!!! Діти тривалий час піддаються психологічному насиллю - синдром відчуження одного з батьків. [PERSON] разом із своєю родиною вчать мої дітей зневажати, ненавидіти та відректися від мене, їх рідної мами; «Навіть війна не пробудила у них людяність ... Рашисти прийшли «визволяти» Україну, а сімейство нелюдів «визволяє» дітей від їх рідної мами»; «Рашисти прийшли на мою землю, знущають та руйнують й, ґвалтують та вбивають українських дітей та жінок, а чокнуте сімейство [PERSON] & [PERSON] психологічно ґвалтують моїх дітей, змушуючи їх ненавидіти та відмовитись від їх рідної мами. [PERSON] - ну тут взагалі без коментарів. Що ще могло виростити ця особа окрім закомплексованих морально-огидних істот, які знущаються над маленькими дітьми». Під вищевказаними постами користувачами соціальної мережі були залишені негативні коментарі. Крім того, [INFO] у мережі Інтернет на відеохостинговому вебсайті «YouTube» опубліковано відеозапис під назвою « [INFO]» та [INFO] опубліковано відеозапис під назвою «[INFO]», у яких відповідач використовує такі твердження: «батько позивача [PERSON] її бив у період сімейного проживання із позивачем». Зазначені відеозаписи доведено до широкого кола користувачів, тобто вказана інформація стала доступною для широкого загалу. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Тобто, слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №761/41954/18 (провадження №61-10537св21). Суд погоджується із доводами позивача, що за своїм змістом, характером використаних мовних засобів поширена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, оскільки стосується конкретних подій, конкретної особи - позивача, подається як установлений факт, не містить алегорій, сатири, гіпербол, не є припущенням чи критикою позивача, проявом власної суб`єктивної думки, викладена у категоричній стверджувальній формі, її цілком можна перевірити на достовірність фактичне твердження. Суд дійшов висновку, що вказана інформація є недостовірною, оскільки не спростована відповідачем, а також є негативною, оскільки у ній остання стверджує про вчинення позивачем насильства у сім`ї та образливо висловлюється стосовно членів сім`ї позивача, і це, на переконання позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі і, у тому числі, ділової репутації. Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Дотримання презумпції невинуватості є фундаментальним принципом демократичної та правової держави. Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України про наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях. Окрім того, Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmerv. Germany. 54, 56, Nestakv. Slovakia, 88-89). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року встановлено, що при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені. Враховуючи наявні докази, судом встановлено поширення відповідачем недостовірної (негативної) інформації стосовно позивача та членів його сім`ї, шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет, поширеної відповідачем. Поширена про позивача інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності та такою, що висловлена у формі фактичних тверджень. Поширення недостовірної інформації про позивача порушує його особисті немайнові права - право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. Отже, враховуючи, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширює інформацію, незалежно від її вини, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні способу спростування недостовірної інформації суд виходить з вимог ч. 7 ст. 277 ЦК України, за якою спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто у системі Інтернет. У даному випадку відповідач має спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на особистій сторінці у соціальних мережах «Fасеbоок» та «Instagram».

Outcome: approved