Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В позові зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який в подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.10.2019 року розірвано, цим же рішенням визначено місце проживання з батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, рішенням суду від 03.10.2020 було визнано майно розміщене по [ADDRESS] його особистою приватною власністю. В подальшому, рішенням суду від 13.04.2021 року [PERSON] була виселена з житлового будинку розміщеного за адресою [ADDRESS] . Діти весь час проживають з батьком та перебувають на його утриманні та вихованні. Відповідач у вихованні дітей ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не проявляє материнської турботи, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню дітей. Таким чином просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконавчий комітет Великолучківської сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та долучив висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що перебуває у дружніх відносинах з [PERSON] .. [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, не цікавиться їх життям. Місце її перебування не відоме, з 2020 року не бачив її жодного разу. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначила, що її син [PERSON] проживає разом з дітьми і постійно дбає про них. Повідомляє, що [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, не цікавиться більше ніж 3 роки їх життям. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.10.2019 року розірвано, визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.15-17). Також, Мукачівським міськрайонним судом видано судовий наказ від 29.07.2020 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий 04.03.2003 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, місце проживання [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.07.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.7). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 17.07.2023 року № 64103607 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом № 303/3714/20 від 29.07.2020 року на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 01.07.2023 року становить 147 218,26 грн. (а.с.39-40). Відповідно до Мукачівського міськрайонного суду від 03.09.2020 року визнано за [PERSON] , [INFO] право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до Мукачівського міськрайонного суду від 13.04.2021 року усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] з житлового будинку розміщеного за адресою : [ADDRESS] (а.с.13-14). Згідно із висновком за № 355/05-03 від 19.07.2023 року орган опіки та піклування Великолучківської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (с. 33). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року (набула чинності для України 27.09.1991 року), в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач відзиву на позов не подала, а відтак не спростувала обставини, які вказують на належне виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у цій справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обгрунованість висновку органу опіки та піклування, а також те, [PERSON] починаючи з жовтня 2020 року не виконує своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям, тобто фактично свідомо самоусунулась (ухилилась) від виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved