Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся 05.04.2023 до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2020 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав 2\~000\~000 грн., які зобовязувався повернути до 31.12.2020 року. Вказує, що на момент звернення до суду із позовом, борг за розпискою відповідачем не повернуто. Крім цього, зазначає, відповідач своє зобовязання перед позивачем не виконав, а тому він змушений звернутисяза захистом своїх прав. У зв`язку із наведеним [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 2\~000 000 гривень, а також 10\~736,00 грн. сплачений судовий збір. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 09.05.2023 року судом отримана інформація про місце проживання фізичної-особи, відповідача по справі, - [PERSON] відповідно до якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 08.06.2023 року (а.с.16), яке відкладене на 28.06.2023. 28.06.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.08.2023 (а.с. 24), яке відклалось на 11.09.2023, у зв`язку із неявкою відповідача. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. 11.09.2023 у судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Ісопчука В.В. 11.09.2023 надійшла заява у якій він просить справу розглянути без участі позивача та йогго представника. Позов підтримає у повному обсязі. Погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання повістки та розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов останній не подав. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , 01.07.2020 року укладено письмовий договір позики (надалі - Договір), оригінал якого долучений до матеріалів справи. (а.с.10) Так, сторонами договору вказані: [PERSON] позикодавець та [PERSON] позичальник. Згідно п.1 Договору «позикодавець передав, а позичальник отримав 2\~000\~000 (млн.) грн. Факт одержання позичальником вказаної суми коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником після передачі йому повної суми позики» з кінцевим терміном повернення до 31.12.2020 року. Також, згідно оригіналу розписки про отримання позики, така написана 01.07.2020 року [PERSON] , про що свідчить підпис останнього. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] отримав від [PERSON] готівкою кошти в сумі 2\~000\~000 (млн.) грн., які зобов`язався повернути до 31.12.2020 року. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінка суду. В ході розгляду справи встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01.07.2020 року укладено договір позики та відповідачем надано розписку. При цьому, судом встановлено справжню правову природу укладеного договору, правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів наданих суду, на підставі яких доказано факт укладення договору позики і його умов. Позивачем підтверджено право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання на підставі наданих суду оригіналів документів. Надана суду розписка про отримання [PERSON] в борг грошових коштів підтверджує як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність у позивача оригіналу договору також вказує на те, що зобов`язання щодо повернення одержаних за договором позики коштів не виконане. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений Договором строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Отже, приймаючи до уваги те, що позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача погодженої ними суми 2 000 000 гривень. Розподіл судових витрат у справі. Згідно з нормами ч.1\~ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 736 (десять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 16, 192, 193, 202, 207, 524, 533, 535, 545,610, 625- 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved