Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 17 лютого 1988 року по 02 березня 2020 року позивач працював у АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Під час виконання своїх трудових обов`язків на посаді машиніста екскаватора рудоуправління з 15 серпня 1992 року по 02 березня 2020 року підпадав під шкідливу дію виробничих факторів, що призвело до виникнення у нього професійних захворювань. Висновком МСЕК від 25 липня 2023 року позивачу встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності до 10 липня 2024 року. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, потребою в постійному лікуванні, відбулись негативні зміни в житті позивача від яких він зазнає моральних страждань. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода, у розмірі 281\~400,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Представником відповідача подано відзив на позов, з якого слідує, що позивачу 18 липня 2013 року призначено пенсію за віком, проте він продовжував працювати в умовах небезпечних факторів ще майже 7 років. Позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, все одно реалізував своє право на працю в шкідливих умовах. Позивач не лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги та компенсації. Наявні шкідливі фактори на робочому місці позивача зумовлені відповідним видом діяльності підприємства і можуть лише певним чином змнені та пристосовані до людини, або зменшено їхній негативний вплив шляхом дотримання законодавчо встановлених вимог з охорони праці таких як, робота в індивідуальних засобах захисту, зменшений робочий час, надання додаткової оплачуваної щорічної відпустки, підвищена оплата праці, забезпечення лікувально-профілактичним харчуванням. АТ "ПІВДГЗК" вимоги щодо безпеки та захисту здоров`я працівників. Важає, що позивач не дбав про особисту безпеку під час виконання трудових обов`язків, що призвело до встановлення йому професійних захворювань. Також зазначає у відзиві, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди, що на його думку виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу. Також просить врахувати, що позивачу відсоток втрати працездатності встановлено лише на рік. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача надала відповідь на відзив, де вказує, що позивач весь свій працездатний вік працював на підприємстві відповідача, професійні захворювання отримав у 2023 році через недосконалість робочого місця, бо виконував роботи, що характеризуються впливом вібрації та шуму, рівні яких перевищували нормативні значення. Позивач отримав моральні страждання не від того, що отримав довідку МСЕК, а від того, що протягом останніх років свого життя має нестримну як фізичну так і моральну біль. Вважає застарілою судову практику, яку зазначає відповідач у відзиві з приводу розміру стягнутої моральної шкоди у інших справах, оскільки минуло понад два роки, виросла мінімальна заробітна плата, прожитковий мінімум, а також в рази підвищені ціни на медичні препарати та лікарські засоби. 01 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 17 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії трудової книжки, [PERSON] , 1967 року народження та довідки від 07 серпня 2023 року видно, що він з 17 лютого 1988 року по 02 березня 2020 року працював в АТ «ПІВДГЗК». Звільнився 02 березня 2020 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. 11 квітня 2023 року позивачу встановлені професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба\~першої-другої\~стадії від\~дії загальної\~вібрації:\~синдром церебрально-переферичної\~ангіодистонії,\~синдром попереково-крижової\~радикулопатії з\~вираженими статико-динамічними\~порушеннями,\~вираженим парезом\~дистальних відділів\~лівої нижньої\~кінцівки,\~стійким больовим\~компонентом,\~нейродистрофією у\~вигляді деформівного\~артрозу у\~поєднанні з\~періартрозом колінних\~суглобів;\~хронічна двобічна\~сенсоневральна (нейросенсорна)\~приглухуватість другого\~ступеня(з\~легким зниженням\~слуху)\~-\~за класифікацією\~ [PERSON] і\~Н.І.\~Пономарьової. Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 травня 2023 року проведено розслідування причин виникнення у [PERSON] професійних захворювань. Стаж роботи позивача у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 06 місяців. Згідно з пунктами 17,18 Акту професійні захворювання виникли за таких обставин: [PERSON] працюючи в АТ "ПІВДГЗК" виконував роботи, що характеризуються впливом вібрації та шуму, рівні яких перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Причинами виникнення хронічних захворювань визнано: вібрацію та шум, рівень яких перевищував нормативний. При первинному огляді обласною МСЕК серії 12ААА №129651 від 25 липня 2023 року [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 10 липня 2023 року до 01 серпня 2024 року. У 2021, 2023 роках позивач проходив лікування з приводу професійних захворювань. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. \~ \~ \~ \~ Стаття 173 КЗпП закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої первинно 25 липня 2023 року 40% та третьої групи інвалідності з повторним переоглядом. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у нього професійних захворювань, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Також суд\~не погоджується\~із запереченнями\~представника відповідача\~про відсутність\~у відповідача\~підстав для\~відшкодування позивачу\~моральної шкоди\~у зв`язку\~з недоведеністю\~їх вини,\~відсутністю причинного\~зв`язку між\~отриманим позивачем\~професійним захворюванням\~та протиправними\~діяннями підприємства, оскільки із пунктів 17, 18 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання видно, що професійні захворювання позивача виникли внаслідок впливу вібрації та шуму, рівні яких перевищували нормативні значення. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано. Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань. \~ \~ \~ \~Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. \~ \~ \~ \~У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155, ратифікованою Україною законом №3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено,\~що внаслідок\~професійного захворювання\~позивачу заподіяні\~моральні і\~фізичні страждання,\~що спричинили\~погіршення реалізації\~його фізичних\~можливостей,\~змінився його\~звичний спосіб\~життя,\~спричинені й\~інші негативні\~наслідки морального\~характеру,\~що призводять\~до порушення\~звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення показників шкідливості на робочому місці позивача, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворюваннь і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійних захворювань. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення з 25 липня 2023 року 40% ступеню втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності з повторним переоглядом 01 серпня 2024 року у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 90 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 90 000,00 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди слід відмовити. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. \~ \~ \~ \~Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. \~ \~ \~ \~У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки справа є малозначною, її розгляд призначено в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тому вказана сума в акті в розмірі 1 000,00 грн за участь у судовому засіданні є недоведеною. Крім того, просить врахувати введення в державі воєнного стану, що призвело до відсутності логістичних ринків збуту, падіння попиту на залізнорудний концентрат на внутрішньому/зовнішньому ринках АТ "ПІВДГЗК", що унеможливлює ведення останнім виробничо-господарської діяльності у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник надала заперечення на вказане клопотання, де вказує, що воно є не вмотивоване та не обгрунтоване, а тому виключає підстави для зменшення понесених витрат на правничу допомогу. Також просить врахувати, що гонорар адвоката включає в себе всі необхідні податки, збори та обов`язкові платежі, всі необхідні витрати для здійснення своєї професійної діяльності. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд зазначає, що справи про стягнення моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями не є складними, не вимагає вивчення великого обсягу нормативно правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Отже, складання позовної заяви та аналіз правової позиції Верховного Суду не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, отже не потребує участі адвоката у судових засіданнях. На думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 12\~000,00\~грн є\~необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. У зв`язку з наведеним, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, розмір останніх підлягає зменшенню до 7 000,00 грн. В стягненні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу позивачу слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1 073,60 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial