Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

30 серпня 2022 року представник позивача звернулася до суду з позовом до Солом`янського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.09.2023 року, просила зняти арешт та заборону на відчуження усього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] , який накладено постановою ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 26 вересня 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є дружиною, а [PERSON] - донькою [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі розпорядження №1184 від 04 вересня 2001 року, позивачка є опікуном над недієздатною [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку. 16 вересня 2013 року щодо [PERSON] відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №42 від 10 січня 2013 року про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить [PERSON] на суму 453964,24 грн. Постановою державного виконавця від 16 вересня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить боржнику [PERSON] . У зв`язку з проведенням 06 червня 2017 року прилюдних торгів з реалізації арештованого рухомого майна, а саме транспортного засобу Daewoo Lanos, 2006 р.в., днз [NUMBER] , 26 вересня 2017 року виконавче провадження ВП [NUMBER] закінчено. Постановою від 26 вересня 2017 року припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. У зв`язку з неможливість оформити спадкові права, позивачка звернулася до Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) з клопотанням про зняття арешту. Постановою державного виконавця від 21 лютого 2022 року виконавче провадження ВП [NUMBER] відновлено та повторно припинено чинність арештів майна боржника [PERSON] . Однак, 29 червня 2022 року постанова про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] від 21 лютого 2022 року була скасована вищестоящим органом. Позивачці роз`яснено, що відділ не має правових підстав для зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, оскільки виконавче провадження знищено, а законодавством не передбачений механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Наявність арешту на все майно померлого [PERSON] унеможливлює здійснення належного розпорядження майном та оформлення спадкових прав споживачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.08.2022 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 02.09.2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02.11.2022 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 13.03.2023 року без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі співвідповідача ПАТ КБ «НАДРА». 27 квітня 2023 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ КБ «НАДРА» з ринку подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. По суті позовних вимог зазначив, що право вимоги за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року №26/П/60/2006-840, укладеним між ПАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] , було відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 10.05.2023 року без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі у якості третьої особи ТОВ ФК «Дніпрофінанс». Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник Солом`янського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) - державний виконавець Бурлака Р.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник ПАТ КБ «НАДРА» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Будь-яких клопотань/ заперечень щодо розгляду справи та позовних вимог до суду не надходило. Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). (ч. 4 ст. 223 ЦПК України) Отже, процесуальним законом суду надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки. Виходячи з наведеного, суд у межах своїх повноважень дійшов висновку про визнання неявки відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на те, що сторона відповідача належним чином повідомлена про судове засідання у справі, з урахуванням категорії справи, та строку її розгляду, ухвалив проводити розгляд справи по суті за відсутності цього учасника справи на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням письмових заперечень проти позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 22 жовтня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №22850. Листом від 21 листопада 2022 року за вих. №3393/02-14 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори повідомлено позивачку [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] , оскільки згідно постанови 38785972 Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві зареєстровано обтяження (арешт) на все майно померлого. На примусовому виконанні у ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий напис №42 від 10.01.2013 року про звернення стягнення на рухоме майно, яке належить [PERSON] на суму 453964,24 грн. на користь ПАТ КБ «НАДРА». Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О. від 16 вересня 2013 року у виконавчому провадженні ВП [NUMBER] накладено арешт на все майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення 453964,24 грн. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бурлаки Р.В. від 23 червня 2017 року знято арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 вересня 2013 за ВП [NUMBER] з майна, що належить боржнику [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бурлаки Р.В. від 23 червня 2017 року накладено арешт на майно крім транспортного засобу марки DAEWOO Lanos, 2006 р.в., чорного кольору, заводський номер кузова № [NUMBER] , реєстраційний номер № [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бурлаки Р.В. від 26 вересня 2017 року закінчено виконавче провадження ВП [NUMBER] у зв`язку з проведенням 06 червня 2017 року ДП «Сетам» Міністерства юстиції України прилюдних торгів з реалізації арештованого рухомого майна, а саме транспортного засобу Daewoo Lanos, 2006 р.в., днз [NUMBER] . Продажна ціна лоту була внесена повністю на депозитний рахунок Солом`янського РВДВС м. Київ. 23 червня 2017 року державним виконавцем видано акт про проведені електронні торги. Коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача. У постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 21 лютого 2022 року відновлено виконавче провадження ВП [NUMBER]. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 21 лютого 2022 року закінчено виконавче провадження ВП [NUMBER]. Припинено чинність арешту майна боржника накладеного постановою про арешт майна боржника ВП [NUMBER] від 16.03.2018, та постановою про арешт майна боржника ВП [NUMBER] від 26.09.2017. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 29 червня 2022 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 21 лютого 2022 року. Листом від 30 червня 2022 року Солом`янський РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) повідомив позивачку про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна, оскільки законодавством не передбачений механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 15 листопада 2022 року повернуто стягувачу виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП [NUMBER]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №347084223 від 19 вересня 2023 року, державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Бурлакою Р.В. 26 вересня 2017 року зареєстровано обтяження (номер запису про обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22529354) у вигляді арешту на все нерухоме майно [PERSON] , на підставі постанови Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, серія та номер 39785972. Крім того, у зв`язку з реєстрацією 13 березня 2018 року за померлим [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5323886200:00:016:0006, площею 3,74 га, за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, Харковецька сільська рада, на земельну ділянку накладено обтяження (номер запису про обтяження №25262911), перенесене із запису №22529354. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. За ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із частиною першою статті 32 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2017 році, на даний час виконавче провадження завершено, однак арешт накладений на майно боржника [PERSON] знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Враховуючи, що у цій справі Солом`янський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) є неналежним відповідачем, оскільки обтяження майна [PERSON] накладено в інтересах стягувача ПАТ КБ «НАДРА», а орган ДВС виконував лише покладену на нього законом функцію примусового виконання рішення, суд відмовляє у позові до цього відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial