Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

21\~вересня 2020\~року заступник\~керівника Миколаївської\~місцевої прокуратури\~№ 1\~Савицька М.\~звернулася до\~суду із\~зазначеним позовом\~в інтересах\~держави до\~Покровської сільської\~ради Очаківського\~району Миколаївської\~області та\~ [PERSON] .\~Свої вимоги\~прокурор обґрунтовувала\~тим,\~що прокуратурою\~було встановлено\~порушення Покровською\~сільською радою\~вимог законодавства\~при передачі\~земельної ділянки\~ [PERSON] .\~Так,\~рішенням Покровської\~сільської ради\~від 02\~березня 2016\~року №\~10\~затверджено проект\~землеустрою щодо\~відведення у\~власність земельної\~ділянки площею\~0,15\~га з кадастровим номером 4825183200:03:001:0008 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] у власність [PERSON] 13 квітня 2016 року на підставі вказаного рішення зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскаржуване рішення Покровської сільської ради було прийнято без погодження з управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації, а оформлення права власності на земельну ділянку було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вона розташована в\~межах прибережної\~захисної смуги Дніпро-Бузького\~лиману на\~відстані 15\~м від\~урізу води\~та на\~неї встановлені\~та діють\~обмеження типу\~05.03\~«прибережна захисна\~смуга вздовж\~морів,\~морських заток\~та лиманів», а тому\~вона не\~могла передаватися\~у приватну\~власність взагалі\~та,\~зокрема,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд. Крім того, надання у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням суперечить містобудівній документації та чинному містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Також прокурор посилається, що спірна земельна ділянка входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса». Крім того, згідно акту обстеження земельної ділянки від 08 липня 2020 року спірна земельна ділянка виражена в натурі, засаджена фруктовими деревами, частково огороджена, на ній ведуться підготовчі роботи для забудови. Посилаючись на викладене, прокурор просила визнати незаконним та скасувати рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 10 від 02 березня 2016 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності відповідачки на вказану земельну ділянку, а також зобов`язати відповідачку повернути її на користь територіальної громади с. Покровське Очаківського району Миколаївської області у придатному для використання стані шляхом демонтажу огорожі. Ухвалою від 01 лютого 2021 року в якості правонаступника відповідача Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області до участі в справі залучено Очаківську міську раду Миколаївського району Миколаївської області. Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, уточнивши, що просить зобов`язати відповідачку [PERSON] повернути земельну ділянку у придатному для використання стані шляхом демонтажу огорожі у власність територіальної громади Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, з урахуванням того, що спірна земельна ділянка на теперішній час розташована саме в межах цієї територіальної громади. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах с. Покровське та відноситься до земель комунальної власності згідно з містобудівною документацією. Також наголошував на безпідставності тверджень прокурора, про те, що спірна земельна ділянка розташована в межах території об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Кінбурнська коса», адже проекту організації території цього парку немає, і земельна ділянка території парку в натурі не відведена, при цьому поставив під сумнів сам факт існування цього регіонального ландшафтного парку. Представник відповідача Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Рішенням Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 21 грудня 2015 року № 16 відповідачці [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га в межах території с. Покровське Очаківського району Миколаївської області із земель житлової та громадської забудови (том 1 а.с. 34). 02 березня 2016 року Покровською сільською радою прийнято рішення № 10, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність громадянам України земельні ділянки, у тому числі відповідачці [PERSON] площею 0,1500 га з кадастровим номером 4825183200:03:001:0008 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (том 1 а.с. 15-16). На підставі вказаного рішення відповідачка [PERSON] 13 квітня 2016 року зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 18-19). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з роздруківки з Публічної кадастрової карти України, яка є загальнодоступною та інформація з якої, відповідно до ст. 82 ЦПК України, не потребує додаткового доведення, відстань спірної земельної ділянки до урізу води становить 15 м, тобто вона розташована в межах прибережної захисної смуги Дніпро-Бузького лиману (том 1 а.с. 20). Органи державної\~влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). Як випливає зі змісту ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 59, 60, 84 Земельного кодексу України, з метою охорони водних об`єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Землі цих захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Отже, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень, а землі, на яких вона розташована, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, і проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води. Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах №6-182цс14 та № 6-175цс від 19 листопада 2014 року, № 6-193цс14 від 17 грудня 2014 року, № 6-206цс14 від 24 грудня 2014 року, № 6-162цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-523цс15 від 01 липня 2015 року, в яких наголошується на тому, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з їх нормативних розмірів, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», і сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України та ст. 62 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Отже будівництво і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на землях прибережних захисних смуг законодавцем не передбачено та, відповідно, їх відведення для вказаних цілей суперечить вимогам законодавства. Оскільки містобудівною документацією с. Покровське не встановлено межі прибережної захисної смуги та водоохоронних зон на території села, також відсутній на цю територію і проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, в даній ситуації слід виходити із розмірів і меж прибережної захисної смуги, визначених нормами ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України. З урахуванням викладеного, а також виходячи з комплексного аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що спірна земельна ділянка передана у власність відповідачці [PERSON] з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент її передачі вона відносилась до земель водного фонду та перебувала в межах прибережної захисної смуги. Оцінюючи доводи представника відповідачки про відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка розташована в межах території об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Кінбурнська коса», суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду належать, зокрема регіональні ландшафтні парки. 15 жовтня 1992 року Миколаївською обласною радою у в межах своєї компетенції було прийнято рішення № 16 «Про створення регіонально-ландшафтного парку «Кінбурнська коса» (том 1 зв. бік а.с. 21),\~в якому\~визначено загальний\~розмір території\~цього парку\~та конкретні\~землі,\~що входять\~до складу\~створеного парку,\~надавши таким\~чином цим землям статусу території та об`єктів природно-заповідного фонду України. До складу територій цих земель увійшли землі Покровської сільської ради, до яких входять території с. Покровка, с. Покровське та с. Василівка, а відтак на ці землі також розповсюджується правовий режим земель природно-заповідного фонду. Відповідно до цього рішення та проекту створення парку вся територія півострова в межах області та відповідно й спірна земельна ділянка входять в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса». Відповідно до ч. 2 ст. 45 Земельного кодексу України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягають погодженню зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Як вбачається з листа управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 06 липня 2020 року № 01-03/39-04 (а.с. 21), проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до зазначеного підрозділу не надавався та висновки про його погодження не приймалися. Відсутній такий висновок й у самому проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] від 13 січня 2016 року, що виготовлений фізичною особою-підприємцем [PERSON] (том 1 а.с. 29-42). Показання свідка [PERSON] надані у судовому засіданні про те, що під час виконання нею проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] він мав погодження усіх служб, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими вище документами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Покровської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суперечить нормам Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а тому є незаконним та у відповідності до ст. 21 Земельного кодексу України підлягає скасуванню. Оскільки на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування за відповідачкою [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, державна реєстрація цього права власності також підлягає скасуванню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 08 липня 2020 року вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходяться насадження фруктових дерев, її межі виражені згідно проекту відведення, встановлена частина огорожі та є окремі частин фундаменту (том 1 а.с. 28). Оскільки земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади поза волею власника, суд вважає, що вимога прокурора про зобов`язання відповідачки [PERSON] повернути земельну ділянку у власність територіальної громади у придатному для використання стані шляхом демонтажу огорожі також підлягає задоволенню. Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім цього, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Миколаївської обласної прокуратури відшкодування сплаченого судового збору з відповідачів Очаківської міської\~ради Миколаївського\~району Миколаївської\~області в\~розмірі 2102 грн. за немайнову\~вимогу про\~визнання незаконним\~та скасування\~рішення, з [PERSON] \~ 5510\~грн.\~30\~коп. (за вимогу майнового характеру, за вимогу про скасування державної реєстрації та за розгляд заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved