Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа»), засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення, копії яких додаються. Заборгованість відповідачів відповідно до первісного розрахунку за період з 01.09.2018 по 01.06.2022 складає 56636,82 грн, з яких: - 45772,16 грн - заборгованість з централізованого опалення за період з 01.09.2018 по 04.11.2021; - 10624,28 грн - заборгованість з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 01.06.2022; - 240,38 грн - плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.06.2022. 24 лютого 2023 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначив, що позивачем було встановлено всіх власників та площі нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , та було здійснено перерозподіл обсягу спожитої теплової енергії між всіма споживачами даного будинку з урахуванням приміщень з індивідуальним опаленням, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 від 22.11.2018. З урахуванням зазначеного заборгованість відповідачів відповідно до розрахунку за період з 01.09.2018 по 01.06.2022 складає 55574,40 грн, з яких: - 45772,16 грн - заборгованість з централізованого опалення за період з 01.09.2018 по 04.11.2021; - 9561,86 грн - заборгованість з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 01.06.2022; - 240,38 грн - плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.06.2022. На теперішній час борг відповідачами не сплачено, тому позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подали до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, а також письмові заперечення та пояснення, в яких, зокрема зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме, не погоджується з розрахунком заборгованості позивача, оскільки останній зроблений без врахування показників загальнобудинкового лічильника теплової енергії та без врахування площ всіх нежитлових приміщень, які знаходяться у вказаному житловому будинку. Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог за період 16.04.2018 по 12.04.2019 у сумі 14508,69 грн. Також надає до суду свої розрахунки заборгованості, згідно з останньою редакцією якого сума заборгованості становить 32818,19 грн, з яких: - 29481,62 грн - сума заборгованості з 29.10.2019 по 31.01.2022; - 3096,17 грн - сума заборгованості з 01.02.2022 по 01.04.2022; - 240,38 грн - плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.06.2022. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з п. 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005» житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з Інформації з Державного демографічного реєстру відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, серед іншого, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Саме такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 18.03.2019, у справі №210/5796/16-ц. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже судом встановлено, що у період з 01.09.2018 по 01.06.2022 позивач надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , якими користувалися відповідачі, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про подачу теплоносія та про його відключення, а також розрахунком заборгованості за постачання теплової енергії, яка складає 45772,16 грн - заборгованість з централізованого опалення за період з 01.09.2018 по 04.11.2021; 9561,86 грн - заборгованість з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 01.06.2022, крім цього наявність заборгованості не заперечується й самими відповідачами. З огляду на такі обставини суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги опалення у вказаному вище розмірі доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення плати за абонентське обслуговування суд зазначає таке. 01 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг. Платіж розраховано на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг». З 05.11.2021 договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений в порядку п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 11 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.06.2018 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з витратами на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі 33,74 грн. (з ПДВ), та плату за абонентське обслуговування без витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі у розмірі 22,05 грн. (з ПДВ) на підставі Наказу КПТМ «Криворіжтепломережа» №712 від 03.11.2021; та з 01.12.2021 розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з витратами на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі 35,19 грн. (з ПДВ), та плату за абонентське обслуговування без витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі у розмірі 22,05 грн. (з ПДВ) на підставі Наказу КПТМ «Криворіжтепломережа» №791 від 30.11.2021. Таким чином, фактично, плата за абонентське обслуговування це витрати, які виконавець несе у процесі збуту та розподілу послуги між споживачами. Зокрема таких, як витрати на роботу абонентської служби, контролерів, плата за банківські послуги. Відповідно, до абонентської плати включено витрати на укладання договорів з абонентами, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача) та інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням абонентів за індивідуальними договорами. Крім цього, щодо стягнення плати з абонентського обслуговування не заперечував й сам відповідач [PERSON] , тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню плата за абонентське обслуговування, яка становить 240,38 грн. Щодо позиції відповідача [PERSON] про часткове визнання позову, суд зазначає наступне. Доводи відповідача [PERSON] щодо не згоди з розрахунком заборгованості позивача, оскільки останній зроблений без врахування показників загальнобудинкового лічильника теплової енергії та без врахування площ всіх нежитлових приміщень, які знаходяться у вказаному житловому будинку, суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються письмовими матеріалами справи, зокрема, відомістю добових даних теплолічильника, встановленого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-78), довідкою з переліком споживачів теплової енергії за адресою: [ADDRESS] із зазначенням зальної площі нежитлових приміщень, опалювальної та неопалювальної площ (а.с. 167) та зробленим на підставі цих документів розрахунком заборгованості (а.с. 165-166). Щодо розрахунку заборгованості [PERSON] , то останній зроблений з урахуванням загальної площі всіх приміщень будинку та загальної опалювальної площі без врахування неопалювальної площі у нежитлових приміщеннях. Також суд встановив, що нарахування за теплову енергію нежитловим приміщенням (категорія «інші») до 05.11.2021 здійснювалось згідно з Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року (далі Правила №1198). Як вбачається з пункту 4 Правил №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі-договір). Згідно з п. 20 Правил №1198 облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. Нарахування за опалення місць загального користування виконуються згідно з наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення». Як видно з матеріалів даної справи, будинок за адресою: [ADDRESS] улаштований загально будинковим тепловим лічильником. Нежитлові приміщення №№ 7, [ADDRESS] , [ADDRESS] , що розташовані в даному будинку не мають окремого лічильника обліку використання теплової енергії. Нарахування вартості за використану теплову енергію власникам даних нежитлових приміщень до 05.11.2021 провадилося на підставі навантаження, визначеного в укладених між ними та постачальником договорів. При цьому, на відміну від позивача, розрахунки навантаження системи опалення даних нежитлових приміщень відповідачу [PERSON] не відомі, тому, як мінімум, розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем починаючи з 29.10.2019 і до 05.11.2021 проведений ним без врахування цієї величини, тому викликає у суду сумніви у його правильності, та у зв`язку з цим суд до уваги його не бере. Разом з цим, у письмових запереченнях відповідач [PERSON] , серед іншого, просив застосувати до вимог позивача за період з 16.04.2018 по 12.04.2019 строк позовної давності та з приводу цього судом встановлено наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Встановлено, що з вересня 2018 року по грудень 2020 року за особовим рахунком відповідачів періодично сплачувалась заборгованість за надані послуги, що підтверджується розрахунком (а.с. 7), такими своїми діями вони визнавали заборгованість та перервали перебіг позовної давності, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності. Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже факт порушення відповідачами зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення судом встановлений та по суті відповідачами не спростований, а тому з урахуванням встановлених обставин справи позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2481,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved