Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

28 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього [INFO] , посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті свого опікуна, так як постійно проживав разом із ним на час відкриття спадщини, але за адресою реєстрації заявника, що не співпадає із зареєстрованою адресою місця проживання померлого, що унеможливлює видачу йому нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. 02 березня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав і просив її задовольнити, а також пояснив, що вони з опікуном проживали однієї сім`єю, піклувалися один про одного, причиною смерті [PERSON] були ускладнення після Covid. В матеріалах справи є заява заінтересованої особи про розгляд справи у їх відсутності. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, показання свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Факт, який просить встановити заявник, потрібен йому для оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті його опікуна [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У ході судового розгляду встановлено, що мати заявника - [PERSON] перебувала у шлюбних стосунках з [PERSON] . Після смерті матері, 01 червня 2011 року, розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 422 від 18 липня 2011 року [PERSON] було надано статус дитини-сироти, та визначено тимчасове місце проживання за адресою: [ADDRESS] , разом з потенційним опікуном [PERSON] . В подальшому згідно з розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 587 від 07 жовтня 2011 року [PERSON] був призначений його опікуном. [PERSON] з 29 вересня 2003 року був зареєстрований по [ADDRESS] . 1/4 частка вказаного житлового будинку належала йому на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 10 вересня 2003 року № 1860. Після смерті матері заявник постійно проживав та вів спільне господарство з [PERSON] до його смерті, спочатку у будинку опікуна за адресою: [ADDRESS] , а з 2015 року вони проживали за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації заявника. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним та затвердженим співробітниками КП «ЖКС Пересипський»: начальником дільниці Олійником М.С., майстрами [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначено, що з 2015 року [PERSON] разом зі своїм прийомним сином проживав за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засідання свідки також підтвердили факт спільного проживання заявника із спадкодавцем на час смерті. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що з 2005 року знає заявника, [PERSON] був двоюрідним братом її чоловіка, вони постійно спілкувалися. Їй відомо, що своїх дітей у [PERSON] не було, коли померла цивільна дружина, то [PERSON] прийняв рішення взяти опіку над її сином [PERSON] , вони проживали як сім`я, опікувалися один одним як батько з сином, коли у квартирі по [ADDRESS] зробили ремонт, то разом переїхали проживати туди, оскільки будинок також потребував ремонту. [PERSON] у суді пояснив, що [PERSON] проживав зі своїм опікуном у квартирі по [ADDRESS] , він дружив із заявником і жив по сусідству з ними, часто приходив в гості та бачив, що [PERSON] веде із опікуном спільний побут, йому також було відомо, що опікун захворів на Covid, викликали швидку допомогу, але врятувати його не вдалося. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 25 листопада 2021 року. Заявник займався організацією його поховання, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 080923 від 25 листопада 2021 року та свідоцтвом про поховання № 048962 від 26 листопада 2021 року. 10 травня 2022 року [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 252/2022 щодо майна померлого. Оскільки заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , то державний нотаріус Мойсеєва С.О. своїм листом № 2243/02-14 від 07 жовтня 2022 року роз`яснила про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, як вбачається із письмових доказів та пояснень свідків з 2015 року [PERSON] проживав разом із заявником за адресою його реєстрації: [ADDRESS] . На даний час заявник бажає прийняти спадщину після смерті свого опікуна [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки він прийняв її у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, із досліджених судом доказів встановлено спільне проживання заявника із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved