Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить змінити розмір аліментів, які стягнуті з [PERSON] , на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2015 року, на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх його доходів, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/12 частину аліментів, але не менше, ніж 1 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заяви посилається на те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , сімейний та матеріальний стан позивача змінився у стан погіршення у зв`язку з наступними обставинами. 02 лютого 2018 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , після чого її прізвище змінилось на [PERSON] . [INFO] у позивача та третьої особи [PERSON] народилася дитина [PERSON] . [INFO] у позивача та третьої особи [PERSON] народилася дитина [PERSON] . Дружина позивача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дітьми до моменту досягнення ними трирічного віку та у зв`язку з цим не працює. Також дружина позивача у зв`язку з бойовими діями у місті Бахмут Донецької області була вимушена разом з дитиною, перебуваючи у стані вагітності, евакуюватись до міста Кам`янське Дніпропетровської області, де [INFO] у місті Дніпрі народила другу дитину. На теперішній час дружина позивача з дітьми продовжує проживати у місті Кам`янське Дніпропетровської області у орендованому житлі. 14 серпня 2022 року єдине житло позивача, його дружини та їх малолітніх дітей було знищено. Також на утриманні позивача перебувають його непрацездатні батьки. Зміною сімейного та матеріального стану позивача є перелічені вище обставини, у зв`язку з чим позивач несе матеріальні витрати, яких не було на день ухвалення рішення про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] , його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] , яка про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , яка про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] перебував з 03 серпня 2013 року по 17 січня 2017 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с. 15-16). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 219/1619/15-ц від 04 червня 2015 року, стягнуто з 05.03.2015 року і далі щомісяця аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця с. Парасковіївка Артемівського району Донецької області, який працює інспектором ДПС відділення ДАІ Костянтинівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ,на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Приморському ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження № 526434465) (а.с. 7-8, 10). 02 лютого 2018 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , прізвище якої після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 12). Від вищезазначеного шлюбу сторони мають дітей: доньку- [PERSON] , [INFO] , та сина- [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст. ст.181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на обставини погіршення свого майнового становища через наявність у останнього нової сім`ї, народження двох малолітніх дітей, втрати єдиного житла, наявністю на його утриманні дружини, батьків: матері [PERSON] , яка отримує пенсію по інвалідності 3 групи та батька [PERSON] , який отримував пенсію по інвалідності 2 групи, про що свідчать відповідні посвідчення. \~ \~ \~ \~Аналізуючи відомості звіту про здійснення відрахування та виплати ГУ НП в Донецькій області (місце роботи позивача) за період з 01 січня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, нараховане грошове забезпечення, інші доходи позивача за цей період склали 138\~857, 43 грн, сума сплачених податків з вищезазначеного доходу утримана у розмірі 27\~077, 42 грн, сума утриманих аліментів склала 27\~945, 06 грн. Враховуючи вищезазначене, середній місячний дохід позивача складає 8\~383, 49 грн з якого здійснюється утримання дружини та двох малолітніх дітей. Наведені обставини та докази свідчать про те, що матеріальний стан позивача дійсно змінився в бік погіршення. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Зокрема, судом відхиляються твердження позивача про перебування на його утриманні батьків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведених обставин та враховуючи розмір доходу позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки ним не доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини саме до розміру 1/12 частки від його доходів. Відтак, суд, враховуючи інтереси трьох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає, що вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають частковому задоволенню, а саме зменшенню із 1/4 частки всіх видів доходів позивача до 1/6 частки його доходів. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial