Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

В травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "ФК "Поліс", треті особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський О.В. про визнання виконавчого напису ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" заборгованості в розмірі 124 544,47 грн таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 15 885,94 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. В обгрунтування позову [PERSON] зазначає, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської обл. Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №9738, за яким було встановлено його заборгованість у загальному розмірі 124 544,47 грн. 06.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В., за заявою ТОВ "Фінансова Компанія «Поліс", було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], у якій зазначено про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість у розмірі 124 544,47 грн. 16.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. 14.01.2020 року приватним виконавцем було винесено постанову звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у межах виконавчого провадження [NUMBER]. 17.03.2023 року, у відповідь на адвокатський запит його представника, приватний виконавець повідомив, що у межах виконавчого провадження № [NUMBER] із його заробітної плати на користь відповідача було стягнуто 15 885,94 грн. Дізнавшись про існування та вчинення виконавчого напису нотаріуса № 9738 від 28.09.2019 року. Він вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його цивільна права, а виконавчий напис таким, що підлягає скасуванню, оскільки він (виконавчий напис) суперечить вимогам порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, вказує, що ним не було отримано жодної претензії, повідомлення про пропозицію добровільного погашення, сплати, повернення яких-небудь кредитних коштів, вимога безспірності заборгованості, яка є обов`язковою при вчиненні виконавчого напису не була дотримана. Договір, що був укладений з ПАТ "ВТБ Банк" 23.08.2012 року не було нотаріально посвідчено, а тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис № 9738 від 28.09.2019 року. Відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису у вересні 2019 року, тобто майже через 7 років з моменту, коли строк платежу за договором настав, таким чином було пропущено строк звернення до приватного натаріуса для вчинення виконавчого напису № 9738. 17.03.2023 року, у відповідь на адвокатський запит, приватний виконавець повідомив, що у межах виконавчого провадження [NUMBER] з його заробітної плати на користь відповідача було стягнуто 15 885,94 грн, які він вважає підлягають стягненню з відповідача на його користь. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.05.2023 року головуючим суддею було визначено Твердохліб Ю.О. (а.с. 40-41). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву та пояснень (а.с. 43). Відповідач ТОВ "Фінансова Компанія "Поліс" отримав ухвалу суду від 09.05.2023 року та позовну заяву з додатками 17.05.2023 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в рекомендованому повідомленні. Відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 23.05.2023 року до суду надійшла заява про зменшення судових витрат з 20 000,00 грн до 3000,00 грн. Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. ухвалу суду від 09.05.2023 року та позовну заяву з додатками направлено на адресу зазначену в позовній заяві. Пояснення на позов, клопотання про слухання справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Табінському О.В. ухвалу суду від 09.05.2023 року та позовну заяву з додатками направлено на адресу зазначену в позовній заяві. Пояснення на позов, клопотання про слухання справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської обл. Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис №9738 (а.с. 22). 06.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 23-24). 16.12.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В. накладено арешт на майно боржника (а.с. 31-32). 14.01.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В. звернено стягнення на заробітну плата, пенсію, стипандію та інші доходи боржника (а.с.25-27, 28-30). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, посилаючись на те, що заборгованість не є безспірною, наданий відповідачем кредитний договір не посвідчений нотаріально, також відповідачем порушено строк для звернення до приватного нотаріусу для вчинення виконавчого напису № 9738. Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису № 9738 з [PERSON] стягнуто невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Поліс", якому ПАТ "ВТБ Банк" на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 221215нв від 22.12.2015 року та додаткової угоди " 1 до договору про відступлення права вимоги № 221215нв від 22.12.2015 року, укладеної 04.04.2016 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № R53400320417В від 23.08.2012 року, укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] за період з 22.12.2015 року по 24.09.2019 року включно суму у розмірі: 49 348,07 сума основного боргу за кредитом, 50 145,77 грн сума простроченого основного боргу за кредитом, 24 900,63 грн сума прострочених процентів, 150,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 124 544,47 грн (а.с. 22). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. У матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Також, відсутні докази повідомлення позивача про відступлення прав вимоги та надсилання вимоги від стягувача про виконання умов кредитного договору № R53400320417В від 23.08.2012 року, укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] , що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, позивач, не будучи повідомлений про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимоги відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. Крім того, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В. від 17.03.2023 року № 61 в межах виконавчого провадження з заробітної плати боржника стягнуто та перераховано на рахунок стягувача 15 885,94 грн (а.с. 33). Таким чином, оскільки вказані кошти стягнуті в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 9738, виданого 28.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської обл. Остапенка Є.М., який наразі визнається судом таким, що не підлягає виконанню, сума заборгованості, стягнута на користь відповідача, у розмірі 15 885,94 грн підлягає стягненню на користь позивача, оскільки підстава, на яких набуто право на вказані грошові кошти, відпала. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Відповідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Таким чином, позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, оскільки в позовній заяві наведено попередній розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою, а також представник позивача зазначив про надання в подальшому доказів їх понесення. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн. На підставі вищевикладеного, статтями 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved