Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ ««ПриватБанк») звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що відповідач 26 березня 2007 року звернувся до АТ КБ ««ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №k3XRFD04020411, згідно якої отримав кредит у розмірі 5847,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач зазначав, що позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Стверджував, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року станом на 16 квітня 2021 року в розмірі 172043,57 грн., яка складається з: 5847,00 грн. заборгованість за кредитом, 82059,68 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 122,22 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року скасовано заочне рішення ухвалене 06 липня 2021 року у справі (а.с. 143-144). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року вищевказану цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю (а.с. 158). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 168-169). Представник АТ КБ «ПриватБанк», діючий на підставі довіреності від 01 листопада 2022 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 152, 153, 179). Відповідач та його представник, діючий на підставі ордеру від 04 липня 2023 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року, кредитний договір №k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року визнано не дійсним (а.с. 189-190, 191). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року визнано недійсним кредитний договір № k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Згідно вищевказаного рішення за клопотанням позивача судом було призначено почеркознавчу експертизу та отримано висновок експерта № 9423, відповідно до якого підписи в місцях проставлення підпису позичальника на заяві позичальника № k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. У висновку експерта, який складений кваліфікованим і не зацікавленим у справі експертом, детально викладено хід і методи дослідження та відображено, за якими ознаками експерт встановив, що підписи виконані не позивачем, а іншою особою, даний висновок узгоджується з вищенаведеними доказами, а відтак суд покладає його в обґрунтування рішення та вважає встановленим, що позивач оспорюваний договір не підписував і кредитні кошти не отримував (а.с. 194-198). У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 заначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судовго рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі №908/1090/18). Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17 грудня 2019 року по справі №641/1793/17). Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). Враховуючи встановлені судом обставини справи та преюдицію факту, встановленого у судовому рішенні, а саме рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року, в цьому випадку не підлягає доказуванню чи спростуванню факт того, що кредитний договір № k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року [PERSON] не підписував і кредитні кошти не отримував З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовій збір в розмірі 2270,00 грн. Оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовій збір, який сплачений позивачем, не повертається (а.с. 17).

Outcome: dismissed