Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача 15 856, 22 грн, в обґрунтування якого зазначив, що 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 4711 про стягнення з нього за невиконання умов кредитного договору від 22 березня 2012 року № R53100219501В, укладеного з ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Аланд», грошових коштів у розмірі 46 171, 70 грн. Брусилосвським районним судом Житомирської області у справі № 275/649/22 заочним рішенням від 21 листопада 2022 року визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Проте, приватним виконавцем вже було стягнуто з позивача на виконання виконавчого напису 15 856, 22 грн. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 10 серпня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 14 серпня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 25/. 21 серпня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 31-32/. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 22 березня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53100219501В про надання кредиту, при цьому договір не посвідчений нотаріально, а 26 березня 2013 року - договір про внесення змін до кредитного договору № R53100219501В. 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис № 4711 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № R53100219501В від 22 березня 2012 року укладеним [PERSON] й ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у розмірі 46 171, 70 грн /а. с. 16-18/. 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю. А. відкрито виконавче провадження № 64988902 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В. № 4711 від 09 березня 2021 року /а. с. 4/. 02 квітня 2021 року постановою від 02 квітня 2021 року про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які [PERSON] отримував у ТОВ «Вайн Хантерс» /а. с. 5/. За період з травня 2021 року по вересень 2022 року з доходів [PERSON] , які він отримував у ТОВ «Вайн Хантерс», стягнуто у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 64988902, суму у розмірі 17 374, 94 грн /а. с. 6-14/. Заочним рішенням Брусиловського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 22 грудня 2022 року, позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю. А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено, а саме визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 березня 2021року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., і зареєстрований у реєстрі за № 4711, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», та присуджено стягнути судовий збір у розмірі 46 171, 70 грн на користь позивача /а. с. 16-18/. Згідно з платіжною інструкцією № 82733 від 09 лютого 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю. А. повернув [PERSON] стягнуту основну винагороду у розмірі 1 518, 72 грн /а. с. 15/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правові позиція, викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «ФК «Аланд» був виконавчий напис № 4711 від 09 березня 2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання ним коштів у сумі 15 856, 22 грн стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження № 64988902. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача суми 15 856, 22 грн. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 00 грн за подання позовної заяви до суду і позов суд задовольняє, з відповідача підлягає стягненню вказана сума на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved