Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ в\~особі \~представника звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовом до Товариства \~ \~з обмеженою\~відповідальністю \~«Фінансова компанія\~«Кредит Капітал»\~ \~ \~про визнання\~ \~виконавчого напису\~,\~вчиненого \~ 15.06.2021\~року \~ приватним\~ нотаріусом\~ \~Київського \~ міського\~нотаріального округу\~ \~Данич \~ О.Ф,\~,\~зареєстрованого \~ в\~реєстрі \~за №18704\~про стягнення\~ з\~позивача \~ на\~користь ТОВ\~«ФК «Кредит\~Капітал» \~суми \~заборгованості ,\~що виникла\~ за\~кредитним \~договором \~№ 002-20228-041007\~ від\~04.10.2007\~ року\~,\~який укладений\~ між\~ТОВ «КБ\~«Дельта» та\~ \~позивачем \~ \~ \~таким \~,\~ що\~ не\~підлягає виконанню. \~ \~ В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 04.10.2007 року позивач уклав договір №002-20228-041007 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з ТОВ КБ «Дельта банк» , відповідно до якого банк відкриває позивачу банківський рахунок № [NUMBER] в національній валюті України, випускає та надає держателю на умовах , викладених в тарифному пакету Віза Класичний , що містяться у додатку №1 до договору. Інших документів з банком чи іншими особами підписано не було. Позивач користувався деякий час після випуску картки , поповнював та знімав готівку, здійснював платежі , проте жодних заборгованостей перед банком не мав, претензій майнового характеру з 2007 року не пред`являв . Лише 07.02.2022 року позивач дізнався про існування рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2015 року по справі . 15.06.2021 року вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. на загальну суму заборгованості за кредитним договором №002-20228-041007 в розмірі 38180,10 грн. Проте нотаріусом у виконавчому написі вказано іншу суму заборгованості - 39379,87 грн. відповідач є правонаступником банку , зо вбачається з виконавчого напису , що свідчить про правонаступництво , проте договору відступлення прав вимоги та взаєморозрахунків позивачем не отримано. Позивач вважає,що що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню , оскільки нарахована відповідачем заборгованість не є безспірною ; позивачем не підписувались правила користування карткою, умови , тарифи та інші документи з банком , отже будь-які посилання відповідачем на них є незаконними; наявні порушення процедури вчинення виконавчого напису та йому змісту. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року цивільну справу та заяву про забезпечення позову надіслано до Франківського районного суду м. Львова за підсудністю. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2022 ухвалу Київського районного суду м. Харкова скасовано і справу повернуто до Київського районного суду м. Харкова для продовження розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2023 року цивільну справу та заяву про забезпечення позову надіслано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. 10 травня 2023 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року заява представника позивача про забезпечення позову задоволена. Представник позивача в судове засідання не з,явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримав . В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли , відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Треті особи- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 04.10.2007 року позивач уклав договір №002-20228-041007 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з ТОВ КБ «Дельта банк» , відповідно до якого банк відкрив позивачу банківський рахунок № [NUMBER] в національній валюті України, в тарифному пакету Віза Класичний. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2015 року з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнута заборгованість в розмірі 36319,44 грн. за кредитним договором №002-20228-041007. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис №18704 , щодо стягнення заборгованості з позивача заборгованості за договором № №002-20228-041007 від 04.10.2007 укладеним з АТ «Дельта Банк» , правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги за кредитним договорами №2271/К від 25.06.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія» №Кредит капітал» . Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.06.2020 по 07.04.2021 року сума заборгованості становить 38180,10 грн. , що складається з: простроченої заборгованості - 23777,67 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам з користування кредитом - 14402,43 грн. , загальна сума заборгованості становить 39379,87 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. 25.11.2021 року відкрито виконавче провадження № 67661733. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України (далі ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського МНО Данич О.Ф , стосувався лише нотаріально посвідчених договорів . З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Приписами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що виконавчий напис №18704 від 15.06.2021 року , вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК «Кредит капітал» » заборгованості за кредитним договором №002-20228-041007 від 04.10.2007 року у розмірі 39379,87 грн. , на примірнику кредитного договору, який нотаріально не посвідчено, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, виконавчий напис № 18704 від 15.06.2021 року вчинено приватним нотаріусом за відсутності документу, що підтверджує направлення письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача є безспірною. В свою чергу, Відповідачем\~не\~подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис № №18704\~від \~15.06.2021\~року \~,\~ вчинений\~ \~ приватним\~ нотаріусом\~ \~Київського \~ \~ міського\~нотаріального \~округу \~ \~ Данич\~О.Ф.\~ про\~стягнення \~з \~ позивача\~ \~ на\~користь \~ \~ Товариства\~ \~ з\~ обмеженою\~відповідальністю \~« \~ФК «Кредит\~ Капітал»\~ \~заборгованості \~ за\~кредитним договором\~ №002-20228-041007\~ від\~ 04.10.2007\~ року\~,\~ вчинений\~ з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року № 1172, а тому вбачається наявність для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд стягує з Відповідача на користь Позивача суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992,40 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн. , всього на суму 1488,60 грн.

Outcome: approved