Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 27 січня 2023 року, у подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги (а.с.25-28), просила суд: усунути їй перешкоди у користуванні спільною частковою власністю шляхом вселення її до квартири [ADDRESS] , співвласником якої вона є, та передачі ключів; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя, втратою почуття любові та взаємоповаги. Фактично стосунки між ними припинені та наразі на розгляді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №214/4845/22 про розірвання шлюбу. За час шлюбного життя за спільно нажиті кошти подружжя набуло у спільну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частці кожен. З моменту пред`явлення нею позову про розірвання шлюбу, [PERSON] почав чинити їй перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, а саме змінив замки на вхідних дверях до квартири та не впускає до приміщення, залишивши її з сином без житла. Незважаючи на її неодноразові звернення до правоохоронних органів з цього приводу, [PERSON] продовжує чинити їй та їх малолітнього синові [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , не дивлячись на те, що вона є законним співвласником частини квартири та має право проживати в ній. Наразі вона з сином вимушені тимчасово проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка не достатньо обладнана для проживання. З огляду на те, що [PERSON] продовжує чинити перешкоди у користуванні квартирою та на її звернення з цього приводу не реагує, за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду з даним позовом в обраний нею спосіб захисту. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.37). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 травня 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.47). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 травня 2023 року задоволено заяву позивача про допит свідків (а.с.48). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Трофименко М.В., кожна окремо, пред`явлені вимоги (в уточненій редакції) підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Святенко Є.Ю. у судове засідання повторно не з`явились, будучи повідомленими належним чином у встановленому законом порядку. Так, 27 червня 2023 року адвокат Святенко Є.Ю. вступив у справу як представник відповідача та в судовому засіданні 27 червня 2023 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та визначення позиції по справі. Судом задоволено клопотання представника та відкладено розгляд справи до 16.20 год. 26 липня 2023 року. При цьому, 21 липня 2023 року представник відповідача подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням у відрядженні за межами Дніпропетровської області (а.с.96). З огляду на зазначене, суд відклав розгляд справи до 16.00 год. 05 вересня 2023 року. Однак в судове засідання 05 вересня 2023 року ні відповідач, ні його представник не з`явились, будучи повідомленими належним чином, про поважність причин неприбуття суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Протягом понад ніж 2 місяці з моменту вступу у справу представник відповідача не звертався з приводу ознайомлення з матеріалами справи, не скористався правом на подання відзиву, хоча мав для цього достатньо часу. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом\~та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, інших учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено ст.223 ЦПК України. Зважаючи на викладене, категорію справи, тривалість її перебування у провадженні суду, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Допитана судом як свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] близько 40 років. [PERSON] та [PERSON] проживають з нею по сусідству поверхом нижче близько 15-16 років. Стосунки між ними як з сусідами були завжди нормальні. Коли [PERSON] була вагітною, її чоловік [PERSON] дуже ображав, їх сварки вони постійно чули через стіни. Неодноразово вона чула, як відповідач бив дружину. У 2022 році [PERSON] вигнав [PERSON] разом з їх дитиною з квартири, змінивши замки на вхідних дверях. Наразі у квартирі [ADDRESS] проживає сам [PERSON] , який не завжди ночує вдома. Підтвердила, що з приводу звернення [PERSON] до правоохоронних органів за фактом виселення її з квартири [PERSON] до них приходили працівники поліції та відбирали пояснення. Допитаний судом як свідок [PERSON] суду показав, що він проживає за адресою: [ADDRESS] близько 40 років. [PERSON] та [PERSON] проживають з ним по сусідству поверхом нижче, у квартирі [ADDRESS] , заселившись туди близько 15-16 років назад. Спілкується він здебільшого з [PERSON] . Зазначив, що він неодноразово чув, як [PERSON] ображав [PERSON] , бив її у присутності дитини, яка в той момент сильно плакала. Від [PERSON] йому відомо, що [PERSON] змінив замки на вхідних дверях та вигнав її з сином з квартири. Наразі у квартирі [ADDRESS] мешкає сам [PERSON] . Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд, вислухавши позицію позивача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, доходить висновку про необхідність задоволення вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 05 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №37 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень та на сайті Судова влада, з 20 вересня 2022 року у провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (суддя Ковтун Н.Г.) перебувала цивільна справа №214/4845/22 за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 04 серпня 2023 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 05 вересня 2023 року. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 09 квітня 2005 року [PERSON] та [PERSON] набули у спільну часткову власність житлове приміщення квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВСВ №158920 від 09 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №964 (а.с.12). Право спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстроване КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2005 року, запис №24 в книзі 34П-24, реєстраційний номер об`єкта 7765928 (а.с.11). Згідно з технічним паспортом (а.с.13-14), квартира розташована на ІІІ поверсі 5-поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,60 кв.м., у тому числі І 10,4 кв.м., ІІ 17,2 кв.м., кухні 5,80 кв.м., ванної кімнати 2,1 кв.м., вбиральні 1,10 кв.м., коридору 5,5 кв.м., вбудованої шафи 1,7 кв.м., обладнана балконом 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 44,7 кв.м. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що після припинення шлюбно-сімейних стосунків між нею та [PERSON] , пред`явлення нею до суду позову про розірвання шлюбу, останній почав чинити їй перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, а саме обмежив їй доступ до квартири, змінив замки на вхідних дверях та практично залишив її разом з малолітнім сином без житла. Наразі вони вимушені проживати в іншій квартирі, яке не достатньо облаштована для проживання. Оскільки відповідач продовжує чинити їй перешкоди у користуванні майном, що є їх спільною частковою власністю, не дає ключі від квартири, тому за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Надаючи оцінку доводам позивача та вирішуючи спір в межах заявлених вимог за обсягом наявних доказів, суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні приписи закріплено у ст.15 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Повага до\~права людини\~на житло\~закріплена також\~у ст.8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~яка гарантує\~кожній особі\~окрім інших\~прав,\~право на\~повагу до\~її житла.\~Воно охоплює\~насамперед право\~займати житло,\~не бути\~виселеною чи\~позбавленою свого\~житла. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника (співвласника) квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). На підставі ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника/співвласника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власниками своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.150 ЖК України УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (належна їй частка складає 1/2), значиться зареєстрованою в квартирі разом з малолітнім сином [PERSON] , що слідує з довідки КОМ ДІС НОВА КОМ від 18 січня 2023 року. Відомості про наявність у неї іншого нерухомого майна, яке б вона могла використовувати для проживання, в матеріалах справи відсутні. Спірну квартиру вона використовувала як житло, де мешкала разом з чоловіком [PERSON] відповідачем по справі та їх сином. Факт проживання сторін в зазначеній квартирі протягом 15-16 років також підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , покази яких суд визнає як належні та допустимі докази по справі. [PERSON] також мешкає у квартирі, хоча й зареєстрований в іншому житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с.19), належна йому частка у спірній квартирі складає 1/2. Таким чином, в силу діючої презумпції права власності, що включає право на володіння, розпорядження та користування належним майном, особа вправі самостійно визначити режим користування, володіння цим майном, у тому числі на власний розсуд вирішувати, де їй мешкати, що відповідає праву на свободу у пересуванні та вільному виборі місця проживання. У ст.7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Зважаючи на вказані приписи закону, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Суд установив, що позивач [PERSON] пред`явила позов про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом вселення та зобов`язання відповідача надати ключі від квартири, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] (наразі вже колишній чоловік) чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, співвласником якого вона є, не впускає її до будинку, фактично залишивши без житла. Оцінюючи встановлені обставини та обсяг наявних у справі доказів, суд приходить до переконання, що між сторонами, як між колишнім подружжям, склалися неприязні стосунки, що й обумовили виникнення спору. Із приводу неправомірного позбавлення житла [PERSON] , позивач зверталась до правоохоронних органів у листопаді 2022 року, її звернення було зареєстроване ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області в ЖЄО за №23872 від 19 листопада 2022 року, що слідує з відповіді від 22 грудня 2022 року №454/2-3815ЄО (а.с.8). 18 січня 2023 року о 14.31 год. від [PERSON] до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява-повідомлення про те, що її чоловік [PERSON] , з якими вона наразі знаходиться в стадії розлучення, самовільно змінив замки на вхідних дверях до квартири [ADDRESS] та не надає їй доступу до її особистих речей. Заяву [PERSON] зареєстровано в ЖЄО за №1046 від 18 січня 2023 року (а.с.9). 19 січня о 15.56 год. від [PERSON] до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла аналогічна заява-повідомлення, зареєстрована в ЖЄО за №23872 від 19 січня 2023 року (а.с.10). Дослідженням витребуваних судом копій матеріалів ЖЄО за №23872 від 19 листопада 2023 року (а.с.66-85) встановлено, що в ході проведення перевірки за зверненням [PERSON] було відібрано письмові пояснення у неї, [PERSON] та сусідів. Як пояснив [PERSON] , про те, що [PERSON] приходила до квартири, він не знав, в той момент знаходився на роботі; визнав той факт, що він змінив замки на вхідних дверях до квартири, оскільки в той час, коли [PERSON] мала доступ до приміщення, у нього пропали цінні речі. Власних речей [PERSON] у квартирі не має, вона їх вивезла заздалегідь. У наданні їй доступу до квартири він не відмовляє, однак виключно в його присутності. Вказані обставини зафіксовано у висновку від 19 грудня 2022 року ДОП СП ВП КРУП №4 Нікози Д., затвердженому начальником ВП №4. При цьому, у висновку чітко вказано, що факт-повідомлення [PERSON] знайшов своє підтвердження, однак розгляд звернення припинено, оскільки в діях [PERSON] не встановлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру. Таким чином, обсяг наявних у справі доказів свідчить про те, що відповідач дійсно чинить позивачеві перешкоди у користуванні спірною квартирою, співвласником якої вона є, а відтак вправі мати туди безперешкодний доступ, використовувати для проживання в ній. Доказів того, що позивач вчинила будь-які протиправні дії у відношенні [PERSON] , які б виправдовували самовільну зміну ним замків до вхідних дверей та обмеження позивача у праві доступу до квартири, яку вона використовувала для проживання, а відтак і обмеження її прав як співвласника квартири, матеріали справи не містять. При розгляді справи суд забезпечив сторонам можливість надати докази на підтвердження їх вимог та заперечень. Позаяк, відповідач на\~спростування заявлених\~ [PERSON] \~вимог та\~обґрунтування жодних\~доказів суду\~не надав,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що саме\~ці обставини,\~з`ясовані судами\~на підставі\~обсягу наявних\~у справі\~доказів,\~підлягають врахуванню\~під час\~вирішення спору.З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконала свій процесуальний обов`язок доказування заявлених вимог в розрізі із обраним нею способом захисту прав як співвласника нерухомого майна, який є належним відповідно до предмету спору та характеру спірних правовідносин, в той час як відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи ухвалення рішення на користь позивача, понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved