Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~У вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 12 травня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Полівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №02. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . З травня 2020 року вони не проживають подружнім життям, втрачено взаєморозуміння та довіру, в них різні погляди на життя, відповідач живе на свій розсуд, коштів на утримання дітей не надає. З того часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, надалі підтримувати сімейні відносини немає сенсу. Примирення та збереження шлюбу неможливе, тому позивачка [PERSON] просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути на її користь сплачений судовий збір і витрати на правову допомогу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та слухання справи. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 12 травня 2008 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Полівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №02. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, втрата взаєморозуміння та поваги, сторони припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. ст.. 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~073,60 гривень та 1500 грн. на правову допомогу. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved