Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.06.2012 між нею та відповідачем укладено шлюб, про що складений актовий запис №\~670 та видане відповідне свідоцтво [NUMBER] . На даний час у судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу. Як зазначено, за час перебування у вказаному шлюбі, у сторін народилася спільна дитина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , яка на даний час мешкає разом з матір`ю. Позивачка вказує, що кілька років тому шлюбні відносини між ними погіршилися та у кінцевому результаті це призвело до їх фактичного припинення, після чого вона переїхала до України та мешкає тут до цього часу. Домовитися з відповідачем про добровільне надання коштів на утримання дочки та забезпечення її гармонійного розвитку не вдалося. Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4\~частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30.05.2022 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. 29.07.2022 судом, відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995, надане компетентному суду Латвійської Республіки доручення про виконати окремих процесуальних дії (допит відповідача [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) та доручення про вручення останньому документів по справі (копію позовної заяви про стягнення аліментів, копію паспорта позивача, копію РНОКПП позивача, копію довідки про внесення відомостей до ЄДДР позивача, копію довідки про реєстрацію місця проживання позивача, копію довідки про реєстрацію місця проживання дитини, копію паспорта відповідача, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини, копію ухвали про відкриття провадження у справі, виклик (повідомлення) про день судового розгляду\~- 01.11.2022 та 01.12.2022). Вказані доручення направлені Придніпровським районним судом м.\~Черкаси 10.08.2022 за вих. №\~711/1638/22/8510/2022 на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) для направлення їх до компетентного суду Латвійської Республіки. Між тим, на час судових засідань 01.11.2022 та 01.12.2022, матеріали виконання вказаних вище судових доручень до суду не надходили. 01.12.2022, судом, відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995, надане компетентному суду Латвійської Республіки доручення про вручення [PERSON] , який мешкає за адресою: [PERSON] гатве 6-45, м.\~Рига, Латвійська Республіка документів по справі (виклик (повідомлення) про день судового розгляду\~ 10.05.2023 та 19.05.2023). Вказане доручення направлене Придніпровським районним судом м.\~Черкаси 21.12.2022 за вих. №\~711/1638/22/15765/2022 на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) для направлення їх до компетентного суду Латвійської Республіки. Слід зазначити, що [PERSON] у своїй заяві, яка надійшла до суду 14.03.2023, повідомив, що жодних документів по справі він не отримував, окрім викликів у судові засідання на 10 та 19 травня 2023\~року, які у такому ж порядку були направлені 21.12.2022. 27.04.2023 з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) до суду надійшли документи, складені на території Латвійської Республіки, за результатами виконання доручення Придніпровського районного суду м.\~Черкаси про вручення виклику у судове засідання\~- 10.05.2023 (резервна дата\~ 19.05.2023) [PERSON] . Так, у підтвердженні про вручення документа зазначено, що 23.02.2023 у м.\~Рига [PERSON] отримав виклик (повідомлення) у судове засідання\~- 10.05.2023 (резервна дата\~ 19.05.2023). 01.06.2023 судом, відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995, повторно надане компетентному суду Латвійської Республіки доручення про виконати окремих процесуальних дії (допит відповідача [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) та доручення про вручення останньому документів по справі (копію позовної заяви про стягнення аліментів, копію паспорта відповідача, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини, копію ухвали про відкриття провадження у справі, виклик (повідомлення) про день судового розгляду\~ 08.08.2023 та 20.08.2023). 07.08.2023 з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) до суду надійшло без виконання доручення про вручення на території Латвійської республіки, судових документів та проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] , з причин неявки останнього до компетентного суду Латвійської Республіки. У судовому засіданні представник позивачки\~ адвокат Шамов О.А. підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві та з урахуванням доданих до неї матеріалів. Крім того, зазначив, що на даний час шлюб між сторонами розірваний і судове рішення набрало законної сили. Позивачка зараз не працює, доходів не має і їй важко самостійно утримувати дитину, яка мешкає разом з нею, а відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працює моряком і отримує великі доходи. Також вказав, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по даній справі. Позивач судові витрати не понесла. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, тату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання ( [PERSON] гатве 6-45, м.\~Рига, Латвійська Республіка). Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, що суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача у судове засідання здійснювався шляхом надання компетентному суду Латвійської Республіки доручення про виконання окремих процесуальних дії щодо відповідача [PERSON] та доручення про вручення останньому документів по справі, зокрема і виклику (повідомлення) про день судового засідання. Так, виклик (повідомлення) про судові засідання, які призначалися на 10.05.2023 (резервна дата\~ 19.05.2023) отримані особисто відповідачем у м.\~Рига, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач вважається\~повідомленим про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Жодних клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції також від нього не надходили. Крім того, до суду не зверталися представники відповідача щодо участі у справі. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив проти позову. Враховуючи думку позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.06.2012 [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Зіємельського району в Ризі, зроблено актовий запис №\~670 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка\~ [PERSON] , дружини\~ [PERSON] . На даний час вказаний шлюб розірвано у судовому порядку, про що зазначив представник позивачки. За час перебування у вказаному вище шлюбі у сторін народилася дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 05.09.2012 відділом реєстрації Зіємельського району в Ризі, актовий запис №\~3357. Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дитини між сторонами спір також відсутній. До того ж, судом достовірно встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільна неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею за адресою її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №\~3875261 від 17.07.2020 та №\~4491199 від 21.08.2020. На даний час позивачка [PERSON] не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину. Крім того, такі обставини не спростовані відповідачем. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дитину у розмірі, який заявлено позивачкою. Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що позивачка\~ [PERSON] є громадянкою України, а відповідач\~ [PERSON] є громадянином Латвії. Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Так, 23.05.1995 між Україною та Латвійською Республікою укладено Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, який ратифіковано Законом N 452/95-ВР від 22.11.1995. Статтею першою вказаного Договору визначено, що громадяни однієї\~Договірної Сторони\~користуються на\~території \~другої \~Договірної \~Сторони стосовно\~своїх особистих\~та майнових\~прав таким\~самим правовим\~захистом,\~ як\~і громадяни\~ цієї\~Договірної Сторони. Це\~відноситься \~також \~і \~до \~юридичних \~осіб,\~ які\~ створені\~ відповідно\~до законодавства\~однієї з\~Договірних Сторін. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно звертатись до судів, прокуратури, установ нотаріату (які надалі іменуються "установи юстиції") та до інших установ другої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні (в тому числі трудові, житлові), сімейні та кримінальні справи, можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, як і власні громадяни. До того ж, суд звертає увагу на те, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23.06.2005 N\~2709-IV (2709-15) "Про міжнародне приватне право" та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначені підстави визначення підсудності справ судам України. Зокрема, суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні (п.\~4 ч.\~1). Таким чином, при розгляді даної справи застосуванню підлягає законодавство України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989,\~- держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~- із дня подання такої заяви. Як передбачено\~частинами 1\~та 2\~статті 179\~СК України,\~аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той\~із батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~на ім`я\~якого виплачуються\~аліменти,\~розпоряджається аліментами\~виключно за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію позивачки, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачкою розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4\~частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів на спростування доводів позивачки відповідачем надано не було. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачкою та фактично перебуває на повному її утриманні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із даним позовом, позивачка, [PERSON] , не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 992\~грн. 40\~коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved