Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

18 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила поділити спільне майно подружжя, а саме визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру та автомобіль, залишивши у власності відповідача земельну ділянку та другий легковий автомобіль. В підготовчому провадженні позивачка збільшила позовні вимоги та просила суд визнати за нею частки в однокімнатній квартирі, та частки у земельній ділянці, залишивши за нею легковий автомобіль Toyota Avensis, а за відповідачем легковий автомобіль Opel Zafira із стягненням грошових компенсацій з кожної із сторін. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 13 жовтня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, упродовж якого ними було набуто у власність квартиру, земельну ділянку та два легкових автомобілі. Це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час вона з малолітніми дітьми проживає у спільній квартирі, розмір аліментів, які вона отримує є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому вважає, що з врахуванням цих обставин її частка може бути збільшена. В судовому засіданні позивачка та її представник пред`явлений позов підтримали, та просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача пред`явлений позов не визнала. Згідно письмового відзиву вважає за можливе визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем [PERSON] : право власності на частину квартири та частини земельної ділянки; на частини автомобіля Toyota Avensis (в разі незгоди позивачки сплатити відповідачу грошову компенсацію в розмірі частки різниці між вартістю автомобіля Toyota Avensis та Opel Zafira в сумі 41155,50 грн), залишивши відповідачу автомобіль Opel Zafira (а.с.147). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі з 13 жовтня 2012 року по 24 травня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11, 48). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2018 року народження (а.с.9,8). Згідно судового наказу Зарічненського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2023 року з відповідача на утримання малолітніх дітей присуджено аліменти у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), які за станом на день розгляду справи ним сплачуються. У період шлюбу сторонами набуто спільне майно, а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 15,5 кв.м, загальною площею 26,7 кв.м, в [ADDRESS] , яку на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року зареєстровано за відповідачем [PERSON] , ринковою вартістю 309 026,00 грн; земельну ділянку, кадастровий номер 5624683000:01:001:0199, площею 0,0926 га, що в с. Городище, Рівненського району, яку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 червня 2021 року зареєстровано за відповідачем [PERSON] , ринковою вартістю 243543,00 грн; легковий автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем [PERSON] 14 грудня 2021 року, ринковою вартістю 241 400,00 грн; легковий автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 21 березня 2023 року за позивачкою [PERSON] , ринковою вартістю 323\~711,00 грн. Ринкова вартість спільного майна визначена висновком № 230621/2_ЮШ від 14 липня 2023 року комплексної судової оціночно-будівельної та автотоварознавчої експертизи (а.с.68-82). Висновок мотивований, науково обґрунтований, та приймається судом як доказ вартості спільного майна. Вказане майно набуте сторонами під час шлюбу, а тому в силу ст.ст. 60, 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках, як це визначено ч. 1 ст. 70 СК України. В ході судового розгляду сторони дійшли згоди залишити у власності кожного з колишнього з подружжя легкові автомобілі, якими вони користуються. Позивачка [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду 41155,50 грн різниці їх вартості, а тому позов в цій частині слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди з приводу виділення однокімнатної квартири та земельної ділянки у власність одному з них та щодо розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, а представник відповідача заперечує проти отримання грошової компенсації вартості частки відповідача у нерухомому спільному майні, а тому вирішуючи спір у цій частині виходить з такого. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Такої згоди на отримання грошової компенсації вартості його частки у спільній квартирі відповідач [PERSON] не надає, що стверджує його представник в судовому засіданні. В силу п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На переконання суду належні сторонам однокімнатна квартира та земельна ділянка є речами неподільними, тобто речами, які не можна поділити без втрати їх цільового призначення, це майно не може бути реально поділено між сторонами відповідно до їх часток, відповідач [PERSON] не погоджується на отримання грошової компенсації вартості його частки у спільні квартирі, як на цьому наполягає позивачка, а тому у нерухомому майні слід визначити по ідеальної частки за кожною із сторін і залишити це майно у їх спільній частковій власності. Підстав для збільшення частки майна позивачки [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 70 СК України суд не вбачає, оскільки в судовому засіданні нею не було доведено що розмір аліментів, які одержують її малолітні дочки, які з нею проживають, є недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8052,00 грн (а.с.18, 124) підлягають розподілу за правилами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 12000,00 грн, підлягають розподілу за правилами ч. 2 ст. 142 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто по частці з кожного.

Outcome: partial