Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

27.10.2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Позов обґрунтовано тим, що позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належать гаражі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є користувачем гаража, який також знаходиться за вказаною адресою. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2006 року по справі № 2-887/2006, про визнання мирової угоди, укладеної між ВАТ «Запорізьким асфальтобетонним заводом» м. Запоріжжя, ТОВ фірмою «ВВС» та [PERSON] ,за умовами якої до [PERSON] перейшло право власності на двоповерхову адміністративно-побутову будівлю літ. Б-2, загальною площею 640,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної ухвали суду за [PERSON] зареєстровано право власності на двоповерхову адміністративно-побутову будівлю літ. Б-2, загальною площею 640,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і на належні позивачам гаражі, розташовані на першому поверсі цієї будівлі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2021 року по справі № 2-887/2006 ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2006 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалою якого 15.09.2022 року позовну заяву залишено без розгляду, скасовано заходи забезпечення позову. Разом з тим, право власності на будівлю за адресою: [ADDRESS] , залишається зареєстрованим за [PERSON] , що порушує права позивачів. На підставі викладеного, просять скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Скалюк С.Г., прийняте 25.04.2018 року про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 15599114412101 даних про реєстрацію за [PERSON] права власності на виробнич-побутову будівлю літ. Б-2, загальною площею 640,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 11.11.2022 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 11.01.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовчука О.Ю. надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що неправильно об`єднано вимоги кількох позивачів до одного відповідача, позивачами не доведено наявності в них прав, які б були порушенні відповідачем. Також представник зазначив, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки про реєстрацію права власності за [PERSON] стало відомо ще в 2018 році. При цьому, вказав, що спір є публічно-правовим, тому справа підлягає закриттю. Ухвалою суду від 03.04.2023 року до участі у справі залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу реєстрації майнових прав в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 29.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовчука Л.Ю. про закриття провадження. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник усіх позивачів - адвокат Ульяненко А.А. позов підтримали, просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник Вовчук О.Ю. проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2006 року по справі 2-887/2006 визнано мирову угоду, укладену 15.02.2006 року між ВАТ «Запорізький асфальтобетонний завод» м. Запоріжжя, ТОВ фірма «ВВС» м. Дніпропетровськ, [PERSON] , зокрема за такою умовою: «Визнати за громадянином [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на двоповерхову адміністративно-побутову будівлю розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: капітальної виробничо-побутової будівлі, загальною площею приміщень першого поверху літ. «Б-2» 390,1 кв.м.; капітальної виробничо-побутової будівлі, загальною площею приміщень другого поверху «Б-2» 250,6 кв.м; всього по будівлі літ. «Б-2» 640,7 кв.м. Споруд до будівлі: сходів літ. «б», металеві, площею 14,5 кв.м.; альтанки (тимчасова) літ. «Д», площею 20,6 кв.м.; гаражу (тимчасовий) літ. «В», площею 7,5 кв.м.; хвіртки «1» металева в цементованих стовпах; огорожі «2» залізобетонні плити в металевих стовпах h-3.00, площею 70,5 кв.м.; воріт «3» металеві в металевих стовпах h-4, площею 22,0 кв.м.; воріт «4» h-3, площею 9,0 кв.м.; «І» відмостки 46,7 кв.м.». Закрито провадження у справі за позовом ВАТ «Запорізький асфальтобетонний завод» м. Запоріжжя, ЄДРПОУ 03327144, до [PERSON] , ІПН [NUMBER] , ТОВ фірма «ВВС», ЄДРПОУ 19153479, м.Дніпропетровськ, про розірвання договору купівлі-продажу (а.с.44-45). На підставі вказаної ухвали суду державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк С.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41249589, від 23.05.2018 року, на нерухоме майно за реєстраційним номером 1559911412101, а саме права власності [PERSON] на виробничо-побутову будівлю літ.Б-2, загальною площею 640,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с.48). Також судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.10.1994 року, який посвідчено державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дундук В.В. та зареєстровано в реєстрі за №3-3225 (а.с.17-21). Право власності зареєстровано 08.08.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.22). Позивач [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1999 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстровано в реєстрі №3052 (а.с. 32). Право власності зареєстровано 07.08.2018 року (а.с.33). Згідно з рішенням виконавчого комітету Ленінської ради у місті ради №1353 від 18.11.2005 року гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] переоформлено на [PERSON] (а.с. 34). Судом встановлено, що позивач [PERSON] користується гаражем № [NUMBER] зі згоди його тітки [PERSON] , якій на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №2142 від 14.11.1980 року було виділено земельну ділянку Дніпропетровського технолого-економічного технікуму ( [ADDRESS] ) під будівництво гаража (а.с. 23 А). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2006 року по справі 2-887/2006. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2021 року по справі № 2-887/2006 апеляційну скаргу задоволено частково, скасовано ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2006 року, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.57-59). Постанова набрала законної сили 17.03.2021 року (а.с.57-59). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що гаражі, які належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та яким користується [PERSON] , розташовані в єдиному будівельному комплексі двоповерхової адміністративно-побутової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Отже, [PERSON] є користувачем, а [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є власниками гаражів, які на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2006 року перейшли у власність [PERSON] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, рішення суду (ухвала Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2006 року), на підставі якого право власності на виробничо-побутову будівлю літ.Б-2, загальною площею 640,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] , скасовано, тобто підстава набуття відповідачем права власності відпала. При цьому, реєстрація права власності за [PERSON] на нерухоме майно, до складу якого включено гаражі, що належать на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та гаражу, користувачем якого є [PERSON] , порушує права позивачів, які підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а скасування рішення державного реєстратора, що є підставою також для припинення права відповідача відповідно до положення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є достатнім та ефективним способом захисту прав позивачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами у даній справі підлягають стягненню на їх користь з відповідача, судові витрати відповідача відшкодуванню не підлягають. Отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір: на користь [PERSON] в розмірі 1 446,40 грн., на користь [PERSON] в розмірі 1 034,80 грн., та по 992,40 грн. на користь [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved