Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з АТ «Ідея Банк» на її користь стягнуті за виконавчим написом від 12.11.2021 року, реєстраційний номер № 16218. Вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною грошові кошти в розмірі 18223 гривні 99 копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено нотаріальний напис та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором укладеним з АТ «Ідея Банк» на суму 113792 грн. 44 коп. на підставі даного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження та стягнуто кошти в сумі 16112 грн. 72 коп. Також було стягнуто 1611 грн. 20 коп. основної винагороди приватного виконавця та 500 грн. витрати виконавчого провадження. Не погоджуючись з виконавчим написом позивач звернулась до суду та 21.07.2022 року Турійським районним судом Волинської області ухвалено рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі рішення суду приватним виконавцем 09.08.2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач звернулась до суду з метою повернення безпідставно стягнутих з неї коштів. Ухвалою суду від 04 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 30.01.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та зустрічний позов. 31.01.2023 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов та вимоги об`єднано в одне провадження. 27.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. З приводу зустрічного позову своєї думки не висловила. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву розгляд справи за його відсутності. Первісні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зустрічні позовні вимоги підтримав в повному об`ємі та просив їх задовольнити. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомила. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем за первісним позовом, приходить до висновку про наявність підстав щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до рішення Турійського районного суду Волинської області № 169/249/22 від 21.07.2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню , виконавчий напис, вчинений 12.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 16218, який запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за договором кредиту та страхування від 03.09.2020 року в період з 06.03.2021 року по 07.10.2021 року в розмірі 111892 гривні 44 копійки та плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1900 гривень (а.с. 3-6). На підставі зазначеного рішення приватним виконавцем закінчено виконавче провадження № 68051464 09.08.2022 року (а.с. 8). Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 27 вересня 2022 року № 9410 під час виконання вказаного виконавчого напису з [PERSON] було стягнуто 18223,99 гривні, а саме: 16112,72 гривні в погашення боргу за виконавчим документом, 1611,27 гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження (а. с. 7). Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20. Враховуючи вищевикладене, те, що правові підстави набуття відповідачем АТ «Ідея Банк» грошових коштів у сумі 16112,72 гривень, що стягнуті з [PERSON] в погашення боргу за виконавчим документом на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 21 липня 2022 року у справі №169/249/22, що набрало законної сили, визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 16112,72 гривень підлягають поверненню позивачу відповідно до вимог статті 1212 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення 1611,27 гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження слід зазначити таке. Згідно зі статтею 1Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. З матеріалів справи видно, що під час вказаного виконавчого провадження з [PERSON] було стягнуто, зокрема, 1611,27 гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження (а. с. 7). Відповідно до частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1)у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (стаття 45 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Кошти, які позивач просить стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк», а саме: 1611,27гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження, це кошти, що отримані приватним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не відповідачем, у зв`язку з чим не можуть бути стягнуті з останнього. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з частинами першою та другою статті 51ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Заявляючи вимогу про стягнення, зокрема, 1611,27 гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження, позивач визначив приватного виконавця третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, натомість заявив такі вимоги до АТ «Ідея Банк». З огляду на вказане, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1611,27 гривень основної винагороди приватного виконавця та 500 гривень витрат виконавчого провадження до задоволення не підлягають. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача [PERSON] коштів у сумі 16112,72 гривень відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані відповідачем, відпала. Відповідно до статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Стягненню підлягає 944,77 грн. судового збору, що становить частку у 88% від задоволених позовних вимог. Щодо зустрічних позовних вимог суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем за зустрічним позовом, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша\~статті 1056-1 ЦК України). Так, 03.09.2020 року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № Z06.20716.006987952 з сумою кредиту 74999 гривень (а.с. 39-40). Банком свої зобов`язання було виконано та перераховано кредитні кошти на рахунок позичальника. (а.с. 42-43). Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості станом на 12.01.2023 року заборгованість становить: 49776,27 гривень строковий основний борг, 22055,36 гривень прострочений основний борг, 6401,69 гривень прострочені проценти, 12584,10 гривень прострочена плата за користування кредитом, а всього 90817,72 гривень (а.с. 45). Крім того позивач за зустрічним позовом просив стягнути кошти в сумі 16112,27 гривень у разі задоволення первісного позову. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~встановлено,\~що позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконано в повній мірі не було. Крім того, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають і 16112,72 гривні, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначені кошти, що були стягнуті приватним виконавцем присуджено до стягнення з АТ «Ідея Банк». Відповідно до статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial