Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 3\~366,04 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних, і судових витрат. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2022 року у справі №335/10259/21 з [PERSON] на користь МТСБУ стягнуто 10\~938,08 грн., рішення суду набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання. Проте, відповідач у добровільному порядку не виконав рішення суду, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення суми, обраховано на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2023 року відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі приписів ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації проти України, ведення на території України режиму воєнного стану, складну безпекову ситуацією в місті Запоріжжі, постійні ракетні обстріли обласного центру і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, рішення прийнято без його проголошення 08.09.2023. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2022 року у справі №335/10259/21 з [PERSON] на користь МТСБУ стягнуто 10 938,08 грн., з яких 7\~118,08 грн. страхове відшкодування, 1\~550 грн. витрати на виклик аварійного комісара, 2\~270 грн. судовий збір. Назване рішення суду набрало законної сили 24.02.2022 року. 15.06.2023 року Дніпровським ВДВС і місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №72044072 з примусового виконання виконавчого листа №335/10259/21 від 09.08.2022 року, який видано на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2022 року у справі №335/10259/21 У період з 25.02.2022 року по 01.06.2023 року [PERSON] добровільно не виконав рішення суду, у зв`язку із чим позивачем нараховано за вказаний період 2\~952,04 грн. інфляційних втрат та 414 грн. суми трьох відсотків річних. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги, що станом на момент звернення позивача до суду відповідач не сплатив позивачу коштів в розмірі 10\~938,08 грн, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 у справі №912/855/19 вказано, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved