Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Країни-агресор Російської Федерації, в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, Міністерства фінансів Російської Федерації про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона останні сорок років проживала в місті Маріуполі. Має у приватній власності трикімнатну квартиру, загальною площею 80,1 квадратних метрів, яка розташована в [ADDRESS] . На момент 23 лютого 2022 року квартира була обладнана дороговартісними меблями, побутовою технікою, сучасним ремонтом, та в ній була зареєстрована і проживала її дочка з трьома малолітніми дітьми. Також у дворі будинку, де розташована її квартира, знаходився капітальний гараж, площею 21,5 квадратних метрів, за адресою [ADDRESS] , який також належить їй на праві приватної власності. 24 лютого 2022 року о 4 годині ранку президентом Російської Федерації публічно було оголошено про початок так званої «спеціальної військової операції» на території України. Внаслідок чого з боку країни-агресора РФ 24.02.2022 року було розпочате відкрите повномасштабне військове вторгнення на суверенну територію України із застосуванням всіх видів важкого озброєння та незаконним захопленням території України. Її квартира знаходиться в [ADDRESS] , який вже зранку 24.02.2022 року зазнав військових обстрілів та руйнувань від незаконних дій країни-агресора. У зв`язку із цим вранці 24.02.2022 року вона із своєю сім`єю - дочкою та її трьома малолітніми дітьми були вимушені поспіхом покинути місце свого постійного проживання та свою власність - квартиру, яка розташована в [ADDRESS] із гаражем, та переїхати в західну частину України для пошуку більш безпечного місця тимчасового укриття. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента та діє по теперішній час. У ході повномасштабного військового вторгнення на території міста Маріуполя з 24.02.2022 року щодня проводились інтенсивні бойові дії збройних сил Російської Федерації, в тому числі обстріл цивільної інфраструктури з танків та важкої артилерії, авіа бомбардування всього міста, що є загальновідомим публічним фактом та, зокрема, підтверджується численними відеодоказами, долученими до позову, в результаті чого було повністю знищено та розграбоване її нерухоме та рухоме майно, а саме квартира: трикімнатна квартира, загальною площею 80,1 квадратних метрів, яка розташована в [ADDRESS] , а також капітальний гараж площею 21,5 квадратних метри, за адресою [ADDRESS] . Крім того, після порушення державного кордону України, збройного нападу на місто Маріуполь та багатоденної його військової облоги країною-агресором, знищення частини житлового фонду міста, керівництво Російської Федерації незаконно, всупереч статті 1 пункту 3,4 статті 2 Статуту ООН, Конституції України, Міжнародного Договору між Україною і Російською дедеранією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 року ратифікованого Законом України від 20 квітня 2004 року № 1681-IV, Міжнародної Угоди між Україною і Російською Федерацією про демаркацію українсько-російського державного кордону від 17.05.2010р., ратифікованої Законом України від 08.07.2010 року №2466-VI із застосуванням сили здійснило незаконну анексію частини території України за результатом чого 05 жовтня 2022 року було підписано закони РФ про приєднання частини суверенної території України, зокрема Донецької області, в тому числі міста Маріуполя, до держави країни-агресора та окупанта. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 «Про затвердження переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30 квітня 2022 року» Маріупольську міську територіальну громаду віднесено до територіальних громад, яка перебуває в тимчасовій окупації. Зазначені факти та обставини є загальновідомими. Позивачем зазначається, що у зв`язку із тимчасовою окупацією міста Маріуполя та незаконним приєднанням суверенних територій України вона не має змоги прибути до міста Маріуполя та безпосередньо викликати правоохоронні служби України на місце знищення її майна. Разом із тим наявні відеодокази та загальновідомі факти і обставини про незаконну анексію міста Маріуполя Російською Федерацію та знищення житлової інфраструктури міста разом із будинком позивача та гаражем завдало їй матеріальної шкоди в розмірі його ринкової вартості. Порушення майнових прав позивача є достатньою підставою для звернення до суду за захистом майнових прав та стягнення заподіяних збитків, які оцінені судовим експертом станом на дату (23.02.2022 року) до початку повномасштабного військового вторгнення. Адже на теперішній час провести безпосередній огляд повністю зруйнованого майна за місцем його знаходження фізично немає можливості, так само як і визначити ринкову ціну її зруйнованого нерухомого майна на теперішній день, адже ринок нерухомості на тимчасово окупованій території на даний час відсутній у зв`язку із прийнятими підзаконними нормативними актами, зокрема, постановою КМУ від 19 квітня 2022 р № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», якою було заборонено будь-які нотаріальні угоди щодо відчуження нерухомого майна, яке розташоване на тимчасово окупованих територіях (пункти п.п.19 п. 1 ч.2). Але це не позбавляє її правового механізму отримати відновлення порушеного майнового права та стягнення заподіяних збитків, в розмірі ринкової вартості майна позивача, яке існувало станом на початок повномасштабної збройної агресії, тобто станом на 23.02.2022 року. Так, згідно з висновком судового експерта від 09.12.2022 року №1434/12-2022, виконаного за замовленням позивача, дійсна (ринкова) вартість її квартири в цінах станом на 23 лютого 2022 року становить 38 600 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 23.02.2022 року становить 1 118 900 гривень, а станом на день подачі позову 1 411 216,00 гривень (курс НБУ станом на 11.01.2023 - 36,56 грн). Вартість гаражу становить 3 500,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 23.02.2022 року становить 101700 гривень, а станом на день подачі позову 127 960,00 гривень (курс НБУ станом на 11.01.2023р - 36,56 грн). Також позивачем були понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 4 000,00 гривень. Сума оцінених та заявлених до відшкодування збитків підлягає грошовій оцінці в іноземній валюті, адже суб`єктами деліктних зобов`язань - заподіювачем шкоди в даному випадку є інша держава, тобто нерезидент, а тому розрахунки із даними суб`єктами відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції» (п.1 ч.1 ст.2) та Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (ст.29, 33) можуть проводитися в іноземній валюті - доларах США, що буде відповідати ефективному способу захисту та відновлення порушених прав позивача та не призведе з часом до знецінення визначеної рішенням суду компенсації, сплата якої в майбутньому може бути проведена, в тому числі за рахунок іноземних валютних активів країни-агресора. Також позивачем зазначається, що крім матеріальної шкоди їй також була заподіяна значна моральна, яка пов`язана із протиправною поведінкою щодо неї, її близьких родичів та знищенням нерухомого майна, в якому проживала її дочка із трьома малолітніми онуками.\~ Моральна шкода, яка заподіяна позивачу, полягає в тому, що з самого початку війни 24.02.2022 року, коли вранці в їхній житловий район міста полетіли артилерійські снаряди, і по теперішній час вона відчуває страшну нервову та психологічну руйнацію у зв`язку із щоденними обстрілами її міста, знищенням її житла, всіх побутовій речей, відкритою військовою окупацією її постійного місця проживання та втрати роботи. Через військову агресію позивач із своєю дочкою та трьома малолітніми онукам які проживали в її квартирі, також були вимушені виїхати із місця свого проживання та втратили своє майно. Вони всі залишились без свого єдиного житла та речей. З першого дня вторгнення по теперішній час вони зазнають триваючої загрози своєї загибелі від неправомірних військовий дій країни-окупанта: щоденні обстріли міста, його повна руйнація, окупація, незаконне приєднання територій, майже щоденні повітряні авіа тривоги по всій країні, масований обстріл критичної та цивільної інфраструктури в результаті чого перебування без світла, води та теплопостачання призводять до очевидних моральних страждань, які вона зазнає щоденно по теперішній час. Окрім втрати майна, роботи та звичайного ритму життя, позивач втратила можливість бачитись і підтримувати життєвий зв`язок із своїми рідним сестрою та матір`ю, які залишились на тимчасово окупованій території Запорізької області. Також їй доводиться винаймати житло в іншому місці, щодня нести додаткові витрати на організацію свого побуту та життя, купівлю речей, які були втрачені внаслідок збройної агресії. Вказані обставини, безумовно, щодня заподіюють позивачу непоправну моральну шкоду, розмір якої станом на день подачі позову вона оцінює в сумі 30 000,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ (36,56 грн - 1 долар) дорівнює 1 096 800,00 грн. Враховуючи наведене просить суд стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації та знищення нерухомого майна, в загальному розмірі 42 100,00 доларів США, що еквівалентно 1 539 176,00 грн згідно з офіційним курсом НБУ станом на день подачі позову 11.01.2023р, а також витрати на проведення експертизи в сумі 4000,00 гривень, що становить 109,40 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день подачі позову. Також просить суд стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації, в розмірі 30 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 096 800,00 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на день подачі позову 11.01.2023р. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву відповідно до якої\~ позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовні заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 21.12.1987 року встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.38). 20.09.2008 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серія [NUMBER] від 20.09.2008 року (а.с.39). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М. позивач [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.22-27). Як вбачається із копії договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Купінською Л.М. від 07.05.2021 року, зареєстровано в реєстрі за №326 та інформаційної довідки [PERSON] купила у [PERSON] гараж номер б/н, зазначений у плані літ.А-1, загальною площею 21,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16,17). Згідно інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання «Про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.12.2021 року, яка видана [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35). Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50). Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи №1434/12-2022 від 09.12.2022 року встановлено, що дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] , визначена виходячи із наданих на дослідження матеріалів з урахуванням об`ємно-планувального рішення, технічного стану та рівня оздоблення об`єкта дослідження, в цінах станом на 23 лютого 2022 року, становила: 1 118 900 (один мільйон сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень або в доларовому еквіваленті на дату оцінки - 38 600 (тридцять вісім тисяч шістсот) доларів США. Дійсна (ринкова) вартість об`єкта дослідження, а саме гаража за адресою: [ADDRESS] , гараж б/н, визначена у з урахуванням об`ємно-планувального рішення об`єкта дослідження в цінах станом на 23 лютого 2022 року, становила: 101 700 (сто одна тисяча сімсот) гривень або в доларовому еквіваленті на дату оцінки - 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США (а.с.63). За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 22 ЦПК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. 24.02.2022 російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. Силові дії РФ, що тривають з початку вторгнення РФ до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. Факт пошкодження майна позивача внаслідок дій відповідача підтверджується долученою позивачем фото фіксацією. Приймаючи до уваги приписи статті 1166 ЦК України, якою визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Діями з боку РФ було порушено гарантоване ст. 41 Конституції України право власності позивача, тобто безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є РФ. Сам факт збройної агресії РФ проти України є причиною виникнення ситуації, за якої [PERSON] понесла істотні збитки та змушена відстоювати своє порушене відповідачем право в судовому порядку. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Згідно ч.2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок збройної агресії РФ на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни. Таким чином, Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20). За таких обставин, суд вважає, що позов про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити та стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації, в розмірі 42 100,00 доларів США. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди варто зазначити наступне. Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Так, судом встановлено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та пошкодження майна позивача, а саме квартири та гаража які знаходиться у м. Маріуполь Донецька область, позивач зазнала моральних страждань.\~ Також позивачці завдано моральну шкоду у зв`язку із втратою звичайного ритму життя, можливості бачитись і підтримувати життєвий зв`язок із своїми рідними. Нанесена позивачу моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує йому завдавати чималих моральних страждань. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України вона відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 30 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 096 800,00 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 11.01.2023р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13420 грн. Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи відносяться також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як встановлено судом з акту здачі-приймання висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи №1434/12-2022 від 09.12.2022 року вартість експертизи, проведеної 09.12.2022 року судовим експертом Свістунов І.С. становить 4000 грн. (а.с.29), яка оплачена позивачем [PERSON] , що підтверджується копією квитанції №39 від 11.11.2022 року (а.с.35). Таким чином, сума витрат пов`язаних з розглядом справи, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4000,00 грн., що становить 109,40 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved