Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

12.07.2023 року до суду засобами Електронного суду звернулася представник позивача у порядку самопредставництва юридичної особи [PERSON] із заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача через неналежне виконання 86767,53 грн. заборгованості за кредитним договором №0272/02/2018/0270 від 27.02.2018 року строком дії до 24.02.2023 року з урахуванням додаткової угоди від 29.08.2022 року щодо реструктуризації заборгованості відповідача строком дії до 24.02.2023 року, з яких 78740,59 грн. прострочена сума заборгованості по кредиту, 7946,41 грн. прострочена сума заборгованості по процентам, 16,40 грн. 3% річних за період з 13.07.2020 року до 22.02.2022 року та 64,13 грн. індекс інфляції за період з 13.07.2020 року до 22.02.2022 року. При зверненні до суду позивач 11.07.2023 року направив відповідачу копію позовної заяви з додатками відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 177 ЦПК України та сплатив судовий збір у розмірі 0,8 від розрахункового на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що відповідає вимогам постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №916/228/22, провадження №12-26гс22. При цьому просив стягнути з відповідача, окрім вищевказаної заборгованості, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн. Кредит видавався позивачем на придбання відповідачем автомобіля, який за кредитні кошти був придбаний. 29.08.2022 року відбулася реструктуризація первинного кредитного договору, зі зміненими умовами кредитування у зв`язку із воєнним станом в Україні. Ухвалою судді від 17.07.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання усіх заяв по суті позову до першого судового засідання (а.с.47). Ухвалою суду від 24.08.2023 року розгляд справи було відкладено через першу неявку відповідача без поважних причин, встановлено відсутність відзиву у справі (а.с.62). 18.08.2023 року від нового представника позивача в порядку самопредставництва Суховій Т.М. засобами Електронного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримку позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи (а.с.53-59). Ухвалою суду від 20.09.2023 року було відмовлено представниці позивача Ганночка С.Ф. у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції на підставі її заяви від 15.09.2023 року (а.с.69-70) через відсутність належного обгрунтування таких дій з боку вказаної представниці позивача (а.с.73). У судове засідання сторони не прибули, причини неявки суду не повідомили. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.66), подавши в особі свого представника раніше 18.08.2023 року заяву про розгляд справи за його та його представника відсутності. Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~прибув,\~про день,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлялася\~належним чином\~у порядку\~п.4\~ч.8\~ст.128\~та п.5\~ч.6\~ст.272\~ЦПК України (а.с.67-68), причини неявки суду не повідомив, клопотань для вирішення складом суду не подавав. Враховуючи неявку сторін по справі, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки такий дозвіл надав представник позивача при зверненні до суду (а.с.6). Вирішуючи справу по суті, суд встановлює наступні обставини. 27.02.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №0272/02/2018/02070, відповідно до п.1.1 ПАТ АБ «Укргазбанк» надав відповідачу 703500,00 грн. для придбання автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», 2018 року випуску, які були перераховані автосалону, який здійснив продаж автомобіля. Згідно з п.1.2.1 вказаний кредит надався терміном на 5 років з 27.02.2018 року до 24.02.2023 року. За користування кредитним коштами між сторонами було встановлено фіксовану процентну ставку, яка склала 15,49% річних та була фіксованою, що випливає з п.1.3.1 вищевказаного кредитного договору (а.с.33-40). 29.08.2023 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, якою вносили зміни у відповідні розділи укладеного між сторонами договору, зокрема встановлено повернення суми кредиту у період з 01.09.2022 року до 31.01.2023 року частинами по 5136,00 грн., а також залишок заборгованості у сумі 118740,59 грн. у період не пізніше 24.02.2023 року зі сплатою визначеної раніше сторонами фіксованою процентної ставки на суму залишку заборгованості у розмірі 15,49% річних (а.с.20-21). Через неналежне виконання вказаних умов кредитного договору з боку відповідача, що сталося після укладання додаткової угоди, виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача на підставі укладеної між сторонами угоди. Вирішуючи справу по суті, суд погоджується з нарахованою позивачем сумою заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 78740,59 грн., які відповідач у визначений строк не повернув позивачу, що було його обов`язком відповідно до умов п.4.3.5 та п.5.1 Кредитного договору №0272/02/2018/02070 від 27.02.2018 року. В той час погодитися із простроченими та нарахованими відсотками, а також відповідальністю, передбаченою ч.2 ст.625 ЦК України, суд не може, встановлює неправомірність її нарахування, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Строк дії договору сплинув 24.02.2023 року, тому після спливу вказаного договору належним способом захисту прав позивача було застосування відносно відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України. В той же час їх нарахування протирічать вимогам прийнятого 15.03.2022 року Закону України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме до вказаного розділу був внесений п.18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тому немає підстав у вказаній справі як для нарахування процентів після 24.03.2023 року, коли сплинув строк дії договору, так і застосування відповідальності передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно наявні у розрахунку заборгованості з боку позивача нарахування процентів у розмірі 1489,99 грн. за березень 2023 року, 1299,56 грн. за квітень 2023 року, 1201,41 грн. за травень 2023 року та 882,09 грн. за червень 2023 року, а загалом за період березень-червень 2023 року складають 4873,05 грн. (а.с.43, зворотній бік) не відповідають нормам матеріального права та не можуть бути стягнуті. Тому належною сумою стягнення процентів є сума 3073,36 грн. як різниця пред`явлених до стягнення позивачем 7946,41 грн. і як встановлено судом незаконно нарахованих 4873,05 грн., і які були нараховані під час дії між сторонами кредитного договору. Нарешті, вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 16,40 грн. 3% річних за період з 13.07.2020 року до 22.02.2022 року та 64,13 грн. індекс інфляції за період з 13.07.2020 року до 22.02.2022 року (а.с.44) як відповідальності у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, то в цій частині позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки таке нарахування було здійснено під час дії між сторонами кредитного договору (усі нарахування здійсненні до 22.02.2022 року), відповідно до норм п. 4.3.5 у взаємозв`язку із нормами п.5.3 такі нарахування кредитним договором взагалі не були передбачені (у вказаних пунктах кредитного договору мова йде про штрафні санкції у вигляді комісії, іншої заборгованості позичальника за кредитним договором), а тому у позивача відсутні підстави для їх нарахування. Таким чином, під час розгляду справи підтвердилися вимоги позивача у розмірі 81813,95 грн. із заявлених 86767,53 грн., з яких 78740,59 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 3073,36 грн. простроченої заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку дії укладеного між сторонами договору. Враховуючи, що задоволення позовних вимог у розмірі 94,29 % від первинно заявлених вимог, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді частини сплаченого судового збору у розмірі 94,29 %, що становить 2024,59 грн. із 2147,20 грн. сплачених позивачем у порядку ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial