Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Когут Марина Геннадіївна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павло Іванович, в якому просить визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис №25499 від 29.04.2021 та виконавчий напис №28701 від 05.05.2021, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 24029,13 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 17.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павлом Івановичем винесено постанову про арешт коштів боржника, та постанову про арешт майна боржника, щодо стягнення з позивача [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості у сумі 24029,13 грн. Із вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження №66406352 щодо позивача відкрито на підставі виконавчих написів №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича. При цьому, ні постанову про відкриття виконавчого провадження №66406352, ні постанову про арешт коштів боржника, ні постанову про арешт майна боржника позивач не отримував. Зазначає, що дана постанова приватного виконавця від 17.08.2021 була направлена до адміністрації АТ «Універсал Банк», після чого банком було заблоковано рахунок позивача. Саме за таких обставин позивачеві стало відомо про наявність виконавчого напису №25499 від 29.04.2021 та про виконавче провадження щодо нього. Із постанови приватного виконавця від 17.08.2021 не вбачається за можливе з`ясувати на підставі якого саме документу, що засвідчував би наявність боргу позивача перед ТОВ «Українські фінансові операції» здійснено виконавчі написи №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021. Вказує, що позивач не отримував жодних повідомлень про наявність у нього будь-яких заборгованостей та не був обізнаний про відступлення будь-яких права вимоги щодо наявної у нього заборгованості на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Будь-яких, у тому числі засвідчених нотаріально документів (договорів чи т.п.) між позивачем та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено не було, а, отже, є підстави вважати, що виконавчий напис №28701 від 05.05.2021 вчинений неправомірно і може бути визнаний судом як такий, що не підлягає до виконання. Посилаючись на положення ст. 18 ЦК України, ч. 1 ст. 39, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 в частині положень, які доповнювали пункт 2 Порядку, зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09.03.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Враховуючи, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчі написи №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021 із порушенням положень чинного законодавства, вважає, що виконавчі написи є такими, що не підлягають виконанню. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2023 відмолено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Когут М.Г. про забезпечення позову у даній цивільній справі. 16.06.2023 від представника позивача адвоката Когут М.Г. до суду надійшла заява на усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та постановлено витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином засвідчені матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчих написів №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 24029,13 грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Когут М.Г. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. При цьому 31.08.2023 від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами та врахувати, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. є відповідачем у схожих справах, де судом визнано незаконність його виконавчих написів, а самому нотаріусу заборонили здійснювати нотаріальну діяльність, що підтверджує факт незаконності вчинених ним виконавчих написів, що є предметом позову, який розглядається у даній справі. Представник відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» та відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, пояснень щодо позову не надходило, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Витребувані ухвалою від 27.07.2022 копії документів, які стали підставою для видачі оскаржуваного виконавчого напису, на адресу суду не надходили. Відповідно до\~частини десятої\~статті 84\~ЦПК України\~у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №25499, яким запропоновано стягнути з стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код: 40966896, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 313, якому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 41602157, на підставі договору факторингу №1-31/08-В від 31 серпня 2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №1413483 від 28.07.2019, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] за період з 30.08.2020 по 28.04.2021 включно суму у розмірі: 3100 грн. заборгованість за тілом кредиту; 824,90 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 19704,53 грн. заборгованість за нарахованою пенею; за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з Боржника на користь стягувача; загальна заборгованість [PERSON] становить 24029,13 грн. Крім того, 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №28701, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код: 40966896, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 313, якому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 41939706, на підставі договору факторингу №1-31/08-Д від 31 серпня 2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №369949 від 09.08.2019, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] за період з 30.08.2020 по 28.04.2021 включно суму у розмірі: 3600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1641,60 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 18975,74 грн. заборгованість за нарахованою пенею; за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача; загальна заборгованість [PERSON] становить 24617,34 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. про арешт коштів боржника від 17.08.2021 (ВП №66406352), винесеною при примусовому виконанні виконавчих написів №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 54015,51 грн. За результатом\~пошуку виконавчих\~проваджень в\~ Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження №66406352 з примусового виконання оспорюваних виконавчих написів не завершено. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частини перша статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з пунктом 1 цього Переліку виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально. Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Разом з тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд зазначає, що заперечень чи доказів на спростування викладених позивачем обставин, відповідачем не надано. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не виконав вимоги ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2023 про витребування доказів, при цьому в матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені копії оспорюваних виконавчих написів, банківські виписки за період заборгованості, які зазначено в оспорюваних виконавчих написах, а також і розрахунок суми по відсотках за період заборгованості виконавчих написів, копія виписки з ЄДОЮО, копія довіреності на представництво інтересів заявника, повідомлення про порушення основного зобов`язання, докази про належне повідомлення боржника щодо заборгованості, договір про відступлення прав вимоги до нового кредитора або щодо зміни зобов`язання, довідка про відсутність спору на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріусу. Окрім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не надав пояснення та докази, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, встановив у якому розмірі виникла заборгованість, як по тілу кредиту, так і по відсоткам, тому за встановлених обставин, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Українські фінансові операції» про визнання виконавчих написів №25499 від 29.04.2021 та №28701 від 05.05.2021, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., такими, що не підлягають виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорювані виконавчі написи слід визнати такими, що не підлягає виконанню. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved