Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

В липні 2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2020 сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), свідоцтво серія [NUMBER] . В період шлюбу у сторін спільних дітей не народилося. Сімейне життя між подружжям не склалось через несумісні характери та різні погляди на сімейне життя. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 13.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд позов задовольнити проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суду пояснила, що спору про поділ спільного майна подружжя немає. Просила залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з 28.07.2020, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво на 3 а.с.). Відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис, оскільки він вчинив насильство психологічного та фізичного характеру відносно позивачки. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 2573,60 грн судових витрат, що включає в собі сплату судового збору у сумі 1073,60 грн та 1500 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved