Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачка [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 21.02.2011 по 24.01.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.01.2013 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що їхній син є особливою дитиною, що має інклюзивну характеристику, а тому з ранніх років позивачка прикладала не мало зусиль для індивідуального навчання, проходження необхідних індивідуальних програм реабілітації. Починаючи з 2016 по 2019 роки син [PERSON] відвідував дитячу установу, однак за ввесь час його батько [PERSON] жодного разу не поцікавився вихованням їхнього сина. Також, з вересня 2020 року і по даний час дитина навчається в комунальному закладі «Чернівецький обласний навчально-реабілітаційний центр «Родина», відповідач не відвідав освітній заклад, не цікавився життям сина. Також, зазначає, що на початку 2018 року [PERSON] звертався до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до позивачки [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження, однак, 13.08.2018 року за заявою [PERSON] дана позовна заява залишена без розгляду. Крім того, відповідач не тільки не утримує сина, а фактично самоусунувся від його виховання, з ним зовсім не спілкується, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. Також посилається на те, що з висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради Чернівецької області слідує, що працівниками Служби у справах дітей Чернівецької міської ради за дорученням Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чернівецької міської ради проведено бесіду з відповідачем щодо порушеного питання. [PERSON] повідомив, що фактично перебуває за кордоном, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми закону, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.07.2023, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.08.2023. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.09.2023. Представник позивачки - адвокат Бурдяк А.Х. у поданій письмовій заяві підтримав позов повністю, його розгляд просив провести без участі сторони позивача. Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради скерував до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] та просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.01.2013 шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.03.2018 провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , відділ ДРАЦС Чернівецького МУЮ в Чернівецькій області про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження залишено без розгляду. Відповідно до довідки, яка видана [PERSON] , про те, що у період із 01.10.2018 по 31.12.2020 року [PERSON] відвідував корекційні заняття, які організовувало ГО Рейн Кідс . Оплата за всі консультації, заняття, лікування, [PERSON] була здійснена [PERSON] . Членські внески на рахунок ГО теж регулярно робила [PERSON] . За період 01.10.2018-31.12.2020 батько [PERSON] жодного разу не з`являвся, жодних оплат не вносив. На всі діагностики і консультації до лікарів і реабілітологів у м. Київ із [PERSON] їхала бабуся або мама. Ілля категорично відмовлявся говорити про батька, якщо піднімалось це питання, то дитина проявляла негативні емоції. Згідно з довідкою, яка видана Комунальним закладом «Чернівецький обласний навчально-реабілітаційний центр «Родина» № 01-03/90 від 16.05.2023, [PERSON] дійсно навчається в комунальному закладі «Чернівецький обласний навчально-реабілітаційний центр «Родина» з вересня 2020 року, є учнем 4 класу. До навчального закладу [PERSON] завжди приводять бабуся [PERSON] , мати [PERSON] , вітчим [PERSON] . Вони і забирають його після групи подовженого дня. За весь час навчання [PERSON] в центрі його батько [PERSON] жодного разу не відвідав освітній заклад, шкільним життям, навчальними досягненнями, вихованням сина не цікавився. Під час бесід про батька [PERSON] проявляє негативні емоції. Всі питання щодо відвідування, навчання, виховання [PERSON] вирішуються безпосередньо з мамою [PERSON] . Згідно з довідкою директора КП «Чернівецького обласного бібліотечного колектора» від 08.06.2023, що [PERSON] працює в КП «Чернівецький обласний бібліотечний колектор» з 07.08.2018 по теперішній час (зараз в декретній відпустці). За час роботи [PERSON] , [PERSON] не приходив і не цікавився дитиною. [PERSON] питаннями щодо здоров`я, виховання та лікування [PERSON] займається мама [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.07.2023 № 434/14 затверджено висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Мотиви з яких виходив суд. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько неповнолітнього [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина. Враховуючи, що відповідач висловив свою свідому згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, у 2018 році в судовому порядку оспорював своє батьківство та просив виключити запис як батька з актового запису про народження дитини, суд доходить переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дітей настануть позитивні наслідки. Таке втручання, для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції, суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів Дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

Outcome: approved