Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона разом з відповідачем має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно з виконавчим листом № 711/7284/19, виданого 04.03.2020 про стягнення з боржника на користь неповнолітньої дитини аліментів у фіксованому розмірі 1000 грн. Боржник [PERSON] в добровільному порядку аліменти не сплачує, участі у виховані дитини, в тому числі і матеріальної, не приймає та не цікавиться її станом здоров`я. Зазначає, що на даний момент відповідач офіційно працює. Тож, звернулася до суду та просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача (боржника) [PERSON] з фіксованої суми в 1000 грн. на стягнення із заробітної плати і всіх сукупних доходів боржника на користь дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 04.07.2023 року прийнято, відкрито провадження по справі і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином у встановленому законом порядку. Відтак, справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з відомостей свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.2018, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2019 у справі № 711/7284/19 з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення та визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач є батьком дитини і в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги своїй доньці. Донька сторін проживає з матір`ю і має потребу у більшому матеріальному забезпеченні, а стягувані з відповідача аліменти не забезпечують встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо розміру аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (а. 2 ч. 3 ст. 181 СК). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2017р. у справі №6-143цс13 та підтримана постановами Верховного Суду від 12.09.2018р. у справі №459/2181/17, від 16.06.2021р. у справі №643/11949/19. Так відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років складає 2272 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років 2833 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про те, що розмір аліментів на рівні 1000 грн. на місяць є недостатнім для задоволення потреб дитини та забезпечення її гармонійного розвитку. Отже, підставами для зміни розміру та способу стягнення аліментів є збільшення матеріальних потреб дитини внаслідок істотних змін фінансово-економічного стану в державі (істотне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 192 СК є підставою для зміни розміру та способу стягнення аліментів. Надаючи оцінку доводам позивачки щодо визначення розміру аліментів в частці від заробітку варто звернути увагу, що діюча редакція ч. 3 ст. 181 СК передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення. Визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб. Натомість варто зауважити, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум тощо). Також, слід звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин. Отже, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), відповідач зобов`язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі частки з усіх видів його доходів, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. За таких обставин позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими в цій частині, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень СК свідчить, що на правовідносини про зміну розміру стягуваних аліментів (ст. 192 СК) не розповсюджуються правила, передбачені ст. 191 СК щодо часу, з якого присуджуються аліменти, а відтак у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання законної сили рішенням про зміну розміру аліментів. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Щодо судових витрат, то згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява надійшла до суду 08.06.2023, а отже за розгляд такої заяви відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved