Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у липні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що позивач дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження за № 67238205. З метою ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження було надіслано адвокатський запит до державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєва Олександра Миколайовича. На виконання вказаного запиту державним виконавцем Конєвим О.М. було надано:\~копію постанови\~про відкриття\~виконавчого провадження\~від 22.10.2021\~про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості на загальну суму 23878,77 грн; копію виконавчого напису від 26.06.2021 за №\~238781, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості у розмірі 23878,77 грн; копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Також представник позивача зазначив, що 24.10.2020 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено кредитний договір № 3762768, на який посилався приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. Позивачу не відомо про існуючі кредитні боргові зобов`язання з розміром заборгованості у сумі 23787,77 перед ТОВ «ФК УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень з розрахунками заборгованості, у тому числі з урахуванням сум коштів, спрямованих на погашення кредитної заборгованості не надходило. Позивачу не відомі підстави примусового стягнення заборгованості саме у сумі 23787,77 грн та із чого складається сума вказаної заборгованості. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 23787,77 грн. Така заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 23787,77 грн та його сплату від відповідача позивачу не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенка Євгена\~Михайловича,\~вчинений 26.06.2021\~та зареєстрований\~у реєстрі\~за №\~238781,\~про стягнення\~із [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості у розмірі 23878,77\~грн, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.08.2023 за клопотанням представника позивача витребувано у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса, докази по справі. Приватний нотаріус не виконав вимоги ухвали суду. Разом з тим, відповідач надав витребувані судом докази. 16.08.2023 представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат разом з доказами понесених витрат. 01.09.2023 представник відповідача подав клопотання про врегулювання спору за участю судді, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також заяву про визнання позовних вимог. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представник відповідача мотивував тим, що вважає завищеним та не співмірним із складністю справи та ціною позову розмір заявлених витрат на правничу допомогу. На думку представника відповідача справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною, а доводи викладені у позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках Верховного Суду. Також представник позивача звернув увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, не доведено розмір та/або порядок обчислення витрат надання правничої допомоги, відсутні докази про надання позивачу адвокатом правничих послуг. Тому представник відповідача просив відмовити позивачу у компенсації витрат на правничу допомогу або зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові. Також представник позивача заперечив проти клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але в клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просив суд розглядати справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, письмових пояснень не подавав. Державний виконавець Конєв О.М. також не з`явився у судове засідання, але начальник відділу ДВС подав заяву в якій просить справу розглядати без участі представника виконавчої служби, щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Протокольною ухвалою суду було відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 26.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий\~напис,\~зареєстрований у\~реєстрі за\~№ 238781,\~за яким\~нотаріусом звернено\~стягнення заборгованості\~із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» , на підставі договору факторингу № 2106 від 21.06.2021, відступлено право вимоги за кредитним договором № 3762768 від 24.10.2020, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , за період з 20.06.2021 по 26.06.2021 у розмірі: 6743,54 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17110,22 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, а також 25,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, а всього разом 23878,77 грн (а.с. 9). На підставі\~зазначеного оспорюваного\~виконавчого напису,\~зареєстрованого у\~реєстрі за\~№\~238781\~від 26.06.2021 державним виконавцем Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєвим Олександром Миколайовичем постановою від 22.10.2021 було відкрито виконавче провадження за №\~67238205. Також у межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця Конєва О.М. від 11.11.2021 було звернено стягнення на доходи позивача, які він отримує у ТОВ «РОДОНІТ-Р»\~(а.с.\~8,\~10). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012\~року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)\~документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача не було надано суду письмових доказів, у тому числі на виконання ухвали суду від 16.08.2023, на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 23853,76 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 3762768 від 24.10.2020. Наданий стороною відповідача договір позики № 3762768 від 24.10.2020, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , не є нотаріально посвідченим договором, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26\~листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису 26.06.2021 не мав права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Євгеном\~Михайловичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Відповідач не надав доказів на підтвердження факту надсилання позивачеві вимоги про порушення зобов`язання, тобто не спростував доводи сторони позивача про те, що останній не отримував такої вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене, а також визнання відповідачем заявленого позову, що не суперечить закону та інтересам інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн. Ураховуючи,\~що позов\~підлягає задоволенню\~у повному\~обсязі,\~суд вважає\~за необхідне повернути\~позивачу із\~державного бюджету\~50%\~сплаченого судового\~збору,\~що становить\~536,80\~грн,\~оскільки відповідач\~визнав позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~а інші\~50%\~судового збору,\~що становить\~536,80\~грн,\~необхідно стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 18.07.2023; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.07.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 21.07.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.08.2023, квитанцію від 11.08.2023 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 6000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір у сумі 6000,00 грн. Відтак суд відхиляє доводи представника відповідача, зазначені у клопотанні останнього про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що заявлений розмір витрат відповідача на правничу допомогу неспівмірний зі складністю справи, не відповідає критеріям розумного розміру, оскільки розмір витрат за надання професійної правничої допомоги визначається кожним адвокатом самостійно і відповідачем не надано доказів про неспівмірність та ринкову вартість послуг професійної правничої допомоги. Посилання представника відповідача на судову практику інших судів першої інстанції щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд не приймає до уваги, оскільки суд ухвалює рішення щодо стягнення таких витрат з урахуванням обставин кожної справи та відповідних доказів наданих сторонами на підтвердження заявлених витрат. Відтак рішення суду не відображає ринкову вартість послуг на професійну правничу допомогу. Зважаючи на\~обсяг наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт,\~кількість позовних\~вимог,\~а також\~значення справи\~для сторони,\~зокрема суму\~коштів які\~було стягнуто\~з відповідача\~за виконавчим\~написом,\~суд вважає,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу є\~співмірним зі\~складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про відмову в стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката та в зменшенні розміру таких витрат. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Outcome: approved