Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

В лютому 2023 року з Корольовського районного суду м. Житомира до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду за підсудністю надійшла вказана цивільна справа. Позивач звернувся з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 8225, 93 грн та 18453, 53 грн індексу інфляції, а всього 26679, 46 грн по кредитному договору №007-05177-260113, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 26.01.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №007-05177-260113. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов такого кредитного договору рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2018 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 91399, 23 грн. 23.04.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2230/К, відповідно до умов якого правонаступником всіх прав та обов`язків, в тому числі за кредитним договором №007-05177-260113 від 26.01.2013 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» та набуло право вимоги заборгованості, включаючи неустойку, пеню, штрафів, сум, передбачених ст. 625 ЦК України (інфляційних). У зв`язку з невиконанням рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2018 року, набувши права вимоги до відповідача за кредитним договором №007-05177-260113 від 26.01.2013 року, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 8225, 93 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 14.01.2019 року по 13.01.2022 року та 18453, 53 грн інфляційних втрат за цей же період. Ухвалою від 03.03.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, проте матеріали повернулись до суду не врученими відповідачу. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 26.01.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №007-05177-260113. Відповідачем порушено умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2018 року у справі №296/6681/17 стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 91399, 23 грн. 23.04.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2230/К, відповідно до умов якого правонаступником всіх прав та обов`язків, в тому числі за кредитним договором №007-05177-260113 від 26.01.2013 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» та набуло право вимоги заборгованості, включаючи неустойку, пеню, штрафів, сум, передбачених ст. 625 ЦК України (інфляційних). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31.08.2021 року по справі №296/6681/17 замінено сторону виконавчого провадження в цивільній справі №296/6681/17 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» (а.с. 3). Згідно розрахунку заборгованості від 18.022.2022 року заборгованість [PERSON] за період з 14.01.2019 року по 13.01.2022 року становить 26679, 46 грн, з яких 8225, 93 грн - 3% річних за користування грошовими коштами та 18453, 53 грн - інфляційні втрати (а.с. 8). Судом встановлено, що [PERSON] 22.11.2013 року змінила прізвище на « [PERSON] », а 19.01.2016 року змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 46). Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу за кредитним договором, якою відповідача попереджено, що в разі неповернення суми боргу в розмірі 91399, 23 грн позивач змушений буде звертатись до суду з позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, однак така вимога відповідачем проігнорована (а.с. 4). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно із статями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статтями 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~висновку Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду,\~зробленого у\~справі №337/5617/19,\~провадження №61-8564св20, за змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушив зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, розмір яких підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 14.01.2019 року по 13.01.2022 року підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2481, 00 грн.

Outcome: approved