Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 3-ї особи: Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів і свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є її рідною донькою. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивачка зазначає, що майже відразу після народження сина її донька почала зловживати спиртними напоями, робила вона це навіть під час прогулянок із дитиною та неодноразово губила коляску із сином. Так у вересні 2015 року відповідачка гуляючи із сином вживала спиртні напої, загубила коляску з дитиною і дитини опинилася в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної Ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» де він перебував з 13.09.2015 року по 18.09.2015 року, поки його не забрала бабуся. У вересні 2017 року відповідачка знову почала зловживати спиртними напоями і знову дитина залишилася без нагляду батьків і була влаштована у Сумський центр соціально-психологічної реабілітації, так як мати не забрала сина з дитячого садочку, а пошуки з боку вихователів та завідувачки ДНЗ результатів не дали. Відповідачка доклала на той час зусиль і їй повернули дитину, але вже з січня 2019 року дитина стала постійно проживати з бабусею та дідусем, так як відповідачка знову почала вживати спиртні напої і перестала піклуватися про свого сина. З січня 2019 року і на даний час дитина мешкає з бабою та дідом, вони повністю утримують онука, повністю забезпечують всі його потреби, приймають активну участь у його всебічному розвитку, онук навчається у школі№29, організовують медичний догляд, організовують належне харчування. Бабуся підтримує зв`язок з класним керівником онука [PERSON] , забезпечує дитину всі необхідним для навчання. Відповідачка мати дитини майже все життя своєї дитини, а особливо останні 3 роки ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його навчання, не забезпечує йому належне харчування, медичний догляд, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального виховання, не створює йому умов для отримання ним освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Така поведінка матері дитини свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків, а тому позивачка просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] , її представник адвокат Юшкевич Є.Ю. в судовому засіданні позов підтримали повністю, просять суд його задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] , її представник адвокат Фомінов Р.М. в судовому засіданні позов визнали частково, згодні лише з вимогами про стягнення аліментів на утримання сина, вважають, що відповідачка на даний час змінила свій спосіб життя і може займатися вихованням сина, а тому просять суд в позові про позбавлення батьківських прав відмовити. Представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Суду пояснила, що служба здійснює супровід цієї сім`ї з самого народження [PERSON] , так як перший раз в поле зору дитина попала, коли мати - відповідачка по справі, зловживаючи спиртними напоями, загубила коляску з дитиною у 2015 році і до цього часу мати належних висновків не зробила. Весь чей час дитиною опікується бабуся разом з дідом, це батьки відповідачки. На даний час мета відповідачки вивезти дитину за кордон, бо там вона зможе з ним добре влаштуватися отримуючи на дитину виплати. 08.02.2021 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.04.2021 року. Підготовче судове засідання відкладалося у зв`язку з неявкою відповідачки та відсутністю доказів її належного сповіщення на 19.05.2021 року. Ухвалою від 19.05.2021 року справу призначено до розгляду на 29.06.2021 року, судові засідання відкладалися з різних причин. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини: відповідачка [PERSON] є рідною донькою позивачки [PERSON] (а.с.9-11). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України(а.с.12-13). Позивачка [PERSON] зазначає, що майже відразу після народження сина її донька [PERSON] почала зловживати спиртними напоями, робила вона це навіть під час прогулянок із дитиною та неодноразово губила коляску із сином. Так у вересні 2015 року відповідачка гуляючи із сином вживала спиртні напої, загубила коляску з дитиною і дитини опинилася в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної Ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» де він перебував з 13.09.2015 року по 18.09.2015 року, поки його не забрала бабуся. У вересні 2017 року відповідачка знову почала зловживати спиртними напоями і знову дитина залишилася без нагляду батьків і була влаштована у Сумський центр соціально-психологічної реабілітації, так як мати не забрала сина з дитячого садочку, а пошуки з боку вихователів та завідувачки ДНЗ результатів не дали. Відповідачка доклала на той час зусиль і їй повернули дитину, але вже з січня 2019 року дитина стала постійно проживати з бабусею та дідусем, так як відповідачка знову почала вживати спиртні напої і перестала піклуватися про свого сина. З січня 2019 року і на даний час дитина мешкає з бабою та дідом, вони повністю утримують онука, повністю забезпечують всі його потреби, приймають активну участь у його всебічному розвитку, онук навчається у школі№29, організовують медичний догляд, організовують належне харчування. Бабуся підтримує зв`язок з класним керівником онука [PERSON] , забезпечує дитину всі необхідним для навчання. Відповідачка мати дитини майже все життя своєї дитини, а особливо останні 3 роки ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його навчання, не забезпечує йому належне харчування, медичний догляд, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального виховання, не створює йому умов для отримання ним освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини (а.с.15-21). Така поведінка матері дитини свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків, Відповідно до висновку служби у справах дітей СМР служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як мати дитини самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, не має постійного заробітку, дитину не може забезпечечити належними умовами проживання. З початку 2021 року спеціалісти Управління та центру соціальних служб неодноразово виходили за місцем проживання матері, яка останнім часов мешкала в полупідвальному приміщення зі своїм співмешканцем, але двері ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки вона не відповідала, а коли її випадково зустріли працівники на вулиці, вона була в стані алкогольного сп`яніння. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки бабусі [PERSON] , що необноразово чула і була свідком того, як відповідачка [PERSON] приходила до квартири в стані алкогольного сп`яніння. Ій відомо що з самого малечку бабуся опікується онуком, а останні роки дитина мешкає разом з ними постійно і бабуся разом з дідом опікуються повністю хлопчиком. В судовому засіданні 27.01.2022 року на запитання головуючого, яким чином ви будете налагоджувати відносини з сином, відповідачка [PERSON] відповіла, що вона бажає вивезти сина за кордон, там вона може з ним добре влаштуватися. В судовому засіданні 12.09.2023 року в присутності психолога [PERSON] , представника управління Служби у справах дітей СМР дитина [PERSON], [INFO] у довільній формі розповів суду, що він хоче жити з бабусею та дідусем. Він їх вважає своєю родиною. На думку суду, поведінка відповідачки, свідчить про незацікавленість її як матері у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Будь-яких доказів того, що відповідачка піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні сина - суду не надано. В даній ситуації суд, дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на особистий рахунок дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved