Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

03 липня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що 10.08.1996 року в Кобеляцькому районному відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області було зареєстровано шлюб (актовий запис № 58) між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спору про місце проживання дитини немає. Майновий спір відсутній. Подружні відносини між сторонами припинені пів року тому. Основною причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Таким чином, позивач [PERSON] прохав розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований Кобеляцьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавської області за актовим записом № 58. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 липня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15-16). Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов підтримує. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Позов визнає. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Також прохала стягнути з неї 50 відсотків сплаченого судового збору. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 10 серпня 1996 року в Кобеляцькому районному відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб за актовим записом № 58 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Спору про місце проживання дитини немає. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки пів року тому та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу відповідачу слід залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., оскільки вона визнала позов до початку розгляду справи по суті, а іншу частину судового збору в розмірі 50 відсотків, що становить 536,80 грн., слід повернути позивачу [PERSON] .

Outcome: approved