Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.11.2005 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося та 16.11.2022 шлюб між ними було розірвано. За період шлюбу з відповідачем подружжям було спільно набуте майно, а саме, автомобіль «Renault Megan», 2005 року випуску, який був зареєстрований на ім`я відповідача 03.01.2018. Наразі відповідач створив нову сім`ю та користується автомобілем для потреб іншої сім`ї, мирно врегулювати спір щодо поділу майна відповідач відмовляється. Станом на 09.06.2023 ринкова вартість автомобіль «Renault Megan», 2005 року випуску, згідно з довідкою експерта складає 156000,00 грн. Згідно з Сімейним кодексом України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи викладені обставини, позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль «Renault Megan», визнати за позивачем право власності на 1/2 частку транспортного засобу - автомобіля «Renault Megan» та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію у розмірі 78000,00 грн. Судові витрати по справі покласти на відповідача. 25 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення строку для подання відзиву. Зокрема, представник відповідача просив поновити строк для подання відзиву на позов, так як відповідач очікував на висновок авто-товарознавчої експертизи з визначення ринкової вартості спірного майна, тому був позбавлений можливості вчасно подати до суду відзив. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що не заперечує проти стягнення на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску, проте, згідно з висновком експерта ринкова вартість спірного автомобіля «Renault Megan», реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, становить 132393,91 грн, тому 1/2 частка автомобіля складає 66196,96 грн. Разом з цим, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про визнання\~ об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку транспортного засобу, оскільки наведений поділ майна є помилковим та визначені позивачем способи захисту за ст. 71 СК України та за ст. 364 ЦК України є взаємовиключними. З урахуванням наведеного відповідач просить задовольнити позов частково, стягнувши на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску, у розмірі 66196,96 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити, також відмовити у стягненні судових витрат по справі, крім судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а також, стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати в розмірі 3500,00 грн за висновок експерта та 5000,00 грн витрат на правову допомогу. 01 серпня 2023 року\~ до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що позивач погоджується на пропозицію відповідача про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску, у розмірі 66196,96 грн., проте, щодо стягнення судових витрат в розмірі 3500,00 грн за висновок експерта та 5000,00 грн витрат на правову допомогу заперечує. 14 серпня 2023 року до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача, в яких остання підтримала свою позицію, викладену у відзиві на позов.\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, вважає причину пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позов поважною, тому вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, крім цього суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.11.2005 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2005 (а.с. 13). На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2022, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 14-15). За час шлюбу подружжям було придбано автомобіль автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску, який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 03.01.2018 було зареєстровано на відповідача [PERSON] (а.с. 16, 51) Згідно з висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д6/07/23 про оцінку транспортного засобу від 10.07.2020, ринкова вартість автомобіля «Renault Megan», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 10.07.2023 складає 132393,91 грн Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно зі ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19 викладено правову позицію, щодо застосування норм права у справах за позовом про грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя. Так, стаття 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 13 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивачка у цій справі просила припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач у свою чергу не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Одночасно інший із подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. У справі, яка розглядається позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, а саме, за частку автомобіля «Renault Megan», 2005 року випуску, одночасно з цим просила визнати даний автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за собою право власності на 1/2 частку транспортного засобу. Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, в контексті наведених норм законодавства, яке регулює вказані правовідносини, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача половини вартості автомобіля марки «Renault Megan», 2005 року випуску, у розмірі 66196,96 грн., в повній мірі доведеними належними та допустимими доказами у їх сукупності, так як даний автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю і кожна зі сторін має рівні права на нього, до того ж сторони по справі дійшли взаємної згоди, щодо задоволення цієї вимоги, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з цим, належність спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, а також розмір часток кожного з подружжя у такому майні, випливають з сутності поняття «спільної сумісної власності подружжя», а тому у даному випадку не потребують судового захисту, внаслідок чого позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial