Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість: за Кредитними договорами № 3193500867/744396, № 16841-10/2021, № 402992108, № 0686810161. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 23.10.2021 року ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3193500867/744396. Кредитний договір було підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 12.08.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 12082022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 25443,75 грн., з яких 6900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18543,75 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12.08.2022 року позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій. 21.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір № 16841-10/2021, який був підписаний електронним підписом відповідача. 21.09.2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 21092022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 33350 грн., з яких 9200 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24150 грн. - сума заборгованості за відсотками. 13.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 402992108. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 402992108. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 93416,40 грн., з яких 22000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 71416,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. 21.09.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено Договір позики № 0686810161. Договір було підписано шляхом підписано шляхом підписання Акцепту оферти. 24.11.2022 року між ТОВ «Інсфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 24/11-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 76331,24 грн., з яких 8999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 67331,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. 22.05.2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 21.06.2023 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначила, що сума кредиту за кредитними договорами № 3193500867/744396 від 23.10.2021 року, № 16841-10/2021 від 21.10.2021 року, № 402992108 від 13.10.2021 року, № 0686810161/3 від 21.09.2021 року не підтверджена. З розрахунку заборгованості, що доданий позивачем, не підтверджена сума заборгованості за кредитними договорами, тому вона не може бути стягнута, бо є неналежною, не підтвердженою та безпідставною. Також вказує, що кредитний договір № 402992108 від 13.10.2021 року був укладений нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 13.10.2021 року, а договір факторингу № 20102022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений 20.10.2022 року. При цьому, позивач вказує і надає договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», однак договір факторингу укладений у 2018 році, а кредитний договір укладений у 2021 році. Квитанція № 109916128 від 21.09.2021 року, яка подана до позову, про зарахування 9000 грн. на карту № [NUMBER] не підтверджує, що зазначена картка належить їй і що їй особисто були перераховані. Тому, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості по кредитним договорам і договором позики, а також не доведено факт перерахування грошових коштів та наявність законних підстав для стягнення відсотків за кредитом, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач подала суду заперечення та відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 21.09.2021 року заповнила заявку-анкету на отримання кредиту № 3825242, в якій зазначила, що у якості використання в споживчих цілях просить надати кредит у сумі 9000 грн. на її платіжну картку - [NUMBER] терміном на 30 днів, яку підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - 8u8r4r, що також підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 54, 56). Таким чином, 21.09.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686810161/3 від 21.09.2021 року (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети № 3825242 від 21.09.2021 року (а.с.52-59), відповідно до якого відповідач отримала кредит на свою платіжну картку [NUMBER] у розмірі 9000 грн. зі строком користування кредитом 30 днів, що підтверджується квитанцією про сплату № 109916128 від 21.09.2021 року (а.с. 58). Загальна вартість кредиту становить 11362,50 грн., з яких 9000 грн. сума кредиту за договором погашення суми кредиту, 2362,50 грн. - проценти за користування кредитом за період з 21.09.2021 року по 21.10.2021 року. 24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 24/11-22/2 (а.с. 60-62). Згідно наданого позивачем Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року (а.с. 63), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 0686810161. 13.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 402992108, відповідно до якого відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 22000 грн. терміном до 12.11.2021 року, що підтверджується договором кредитної лінії № 402992108, паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» (а.с. 38-42). 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 43-47). 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 20102022 (а.с. 44-45). 21.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір № 16841-10/2021 (а.с. 25-26, 28), відповідно до якого відповідач отримала фінансовий кредит в розмірі 9200 грн. строком на 30 днів, тобто до 19.11.2021 року, який був підписаний електронним підписом відповідача - 1390. Таким чином загальна вартість кредиту становить 12650 грн., з яких 9200 грн. - чиста сума кредиту, 3450 грн. - проценти за користування кредитом за період з 21.10.2021 року по 19.11.2021 року, що підтверджується Додатком 1 Договору про надання фінансового кредиту № 16841-10/2021 від 21.10.2021 року (а.с. 26-26 оберт). 21.09.2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 21092022 (а.с. 29-31), відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 16841-10/2021-001 від 21.09.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року (а.с.32). Повідомленням про відступлення прав вимог за договором про надання споживчого кредиту від 21.09.2022 року за Вих. № 16841-10/2021-001 (а.с. 27), відповідач була повідомлена про те, що до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 16841-10/2021 від 21.10.2021 року. 23.10.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3193500867/744396, відповідно до якого відповідач отримала фінансовий кредит в межах суми 6900 грн. терміном на 25 днів до 16.11.2021 року. Кредитний договір було підписано електронним підписом відповідача R76376. Таким чином загальна вартість кредиту становить 9918,75 грн., з яких 6900 грн. - чиста сума кредиту, 3018,75 грн. - проценти за користування кредитом за період з 23.10.2021 року по 16.11.2021 року, що підтверджується Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту № 3193500867/744396 від 23.10.2021 року (а.с. 13-15). 12.08.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 12082022 (а.с. 16-18), відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором № 3193500867/744396 від 21.10.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року (а.с.19). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України, встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі N 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі N 127/33824/19 тощо. Отже, як вбачається з кредитних договорів, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі N 345/3085/19. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 3193500867/744396 від 23.10.2021 року на підставі договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року, підлягає стягненню загальна вартість кредиту у розмірі 9918,75 грн., з яких 6900 грн. - чиста сума кредиту, 3018,75 грн. - проценти за користування кредитом. Суд не приймає у якості доказів розрахунок заборгованості за кредитним договором №3193500867/744396 від 23.10.2021 року (а.с.20), оскільки з вказаного розрахунку не вбачається як проводилось нарахування суми заборгованості за відсотками, а також не надано належних та достатніх доказів щодо їх нарахування. Щодо кредитного договору № 16841-10/2021 від 21.10.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем, на користь позивача, до якого перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, на підставі Договір факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 12650 грн., з яких 9200 грн. - чиста сума кредиту, 3450 грн. - проценти за користування кредитом Суд не приймає у якості доказів розрахунок заборгованості за кредитним договором №3193500867/744396 від 23.10.2021 року (а.с.33), оскільки з вказаного розрахунку не вбачається як проводилось нарахування суми заборгованості за відсотками, а також не надано належних та достатніх доказів щодо їх нарахування. Щодо стягненню заборгованості за кредитним договором № 402992108, укладеним 13.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, суд приходить до висновку про відмову позовних вимог в цій частині з наступних підстав. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 43-47), а 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022. Таким чином до позивача не могло перейти право грошової вимоги за договором № 402992108 від 13.10.2021 року, так як до ТОВ «Таліон плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшло право грошової вимоги за договорами укладеними до 28.11.2018 року, відповідно укладаючи договір факторингу № 20102022, ТОВ «Таліон плюс» не могло 20.10.2022 року передати позивачу право грошової вимоги за договором № 402992108 від 21.10.2021 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Щодо стягненню заборгованості за Договором позики № 0686810161/3 від 21.09.2021 року суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів переходу на користь права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року (а.с. 63), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 0686810161, а не за кредитним договором № 0686810161/3 від 21.09.2021. Крім того, суд зазначає, що не приймає у якості доказів документи, подані позивачем 25.07.2023 року, оскільки позивачем порушено процесуальні строки подання доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3193500867/744396 від 23.10.2021 року у розмірі 9918,75 грн., з яких 6900 грн. - чиста сума кредиту, 3018,75 грн. - проценти за користування кредитом; за кредитним договором № 16841-10/2021 від 21.10.2021 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 12650 грн., з яких 9200 грн. - чиста сума кредиту, 3450 грн. - проценти за користування кредитом, а всього 22568,75 грн. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволенню позовних вимог. На підставі ст. 525, 526, 530, 611, 1054, 1055, 1050 ЦК України,

Outcome: partial