Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2019 року виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, встановлено, що [INFO] в смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області [PERSON] , [INFO] , помер. За фактом смерті [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження №12019050000000102 від 18 лютого 2019 року. Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050000000102 від 18 лютого 2019 року - закрито, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України. З вищевказаної Постанови встановлено, що 17 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в темний час доби, на 1021 км. пікету №10 залізничної колії поблизу зупиночного пункту «Шидловська» у Слов`янському районі Донецької області стався наїзд швидкісним електропотягом марки «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» під керуванням машиніста [PERSON] , що рухався в напрямку м. Лозова, на пішохода [PERSON] , [INFO] , який знаходився у положенні лежачи на залізничній колії. Внаслідок даної події пішохода [PERSON] було смертельно травмовано. По кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які вказують на об`єктивний механізм розвитку дорожньо-транспортної події, а саме: в ході отримання даних перевірки філії «Українська залізнична швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця» (машиніст тепловозу) [PERSON] показав, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» у якості машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021 км пікету №10, не зважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, він застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось. В ході проведенні перевірки помічник машиніста [PERSON] пояснив, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ» у якості помічника машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021км пікету №10, незважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, машиніст [PERSON] застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось. Згідно з Довідкою розшифрування касети реєстрації серії КР-М № 1149152 поїзда № 711 сполученням «Костянтинівка-Київ» від 17 лютого 2019 року прискореного електропоїзда «НRCS2 - 010» встановлено, на 1022км 1 пк о 17 годині 00 хвилин 52 секунді машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. 4 пк о 17 годині 01 хвилині 34 секунді дійсний гальмівний шлях склав 689 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд. Згідно з Висновком судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року - причиною смерті громадянина [PERSON] , 1953 року народження є отримана ним сполучена тупа травма голови та тулуба, яка супроводжувалась відкритим багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинними переломами кісток грудної клітки з ушкодженням легень та спинного мозку, розривами печінки та селезінки, що призвело до розриву виражених явищ шока-крововтрати. В момент смерті [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації у крові 2,32%, у сечі - 3,18%. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Враховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста [PERSON] відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення. Згідно з Листом філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» від 12 липня 2021 року, електропоїзди виробництва Hyundai Rotem, є власністю АТ «Українська залізниця» і перебувають на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». З усіма машиністами потягів, які працюють в АТ «Українська залізниця», офіційно оформлені трудові відносини. Відповідно до Довідки щодо балансової належності філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 вересня 2021 року, 10 електропоїздів виробництва «Hyundai Rotem Company» НRCS2-001 - НRCS2-010 (Хюндай) з червня 2012 року по теперішній час обліковуються на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». Відтак АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька [PERSON] , позивач зазначала про те, що через загибель її батька вона зазнала сильних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель батька є невідворотною подією. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Онищенко О.Ф., не визнаючи позовні вимоги, посилалась на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілий не відреагував на звуковий сигнал (тифон) та звуковий сигнал (свисток) та не впевнився у відсутності поїзда, не зупинився поза межами небезпечної зони, пропустити поїзд, не відійшов на безпечну відстань від залізничної колії, чим порушив п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Крім того, згідно Висновку судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року, [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації в крові 2,32 %о, в сечі 3,18%о. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння, тому вважає, що вищенаведені обставини, загибель [PERSON] відбулася внаслідок власного умислу та ще й у стані алкогольного сп`яніння. Однак, Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати доньці загиблого - [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім того суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] , як на цьому наголошує відповідач. Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проте судом встановлено, що загиблий [PERSON] був в середньому ступені алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення, тривалість страждань і переживань [PERSON] , оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] слід стягнути 100 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням [PERSON] , доньки загиблого [PERSON] , оскільки сам факт загибелі батька [PERSON] на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сплачений судовий збір в розмірі 999 грн. 99 коп.

Outcome: partial