Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 46518,44 грн. та судових витрат у розмірі 2481 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2012 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41\~000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом\~відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у\~відповідача перед\~АТ КБ\~«Приватбанк»\~станом на 09.08.2022 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 46518,44 грн., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту\~ 38824 грн., 7694,44 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві. Так відзив мотивований тим, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Анкета-заява підписана відповідачем не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка також не зазначена, а також строку повернення кредиту (користування ним). Зазначене на думку відповідача свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. [PERSON] не використовувала у власних цілях кошти, які були надані їй Банком у якості кредитного ліміту на картці, не є боржником перед ПриватБанком на суму коштів, пред`явлену до стягнення, та не несе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та відповідальності за несвоєчасне їх повернення. 14.10.2021р. невідома [PERSON] особа, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на заволодіння коштами користувачів сайту OLX.UA, шляхом шахрайства з використання електронно-обчислювальної техніки та фішингового посилання, яке імітує опцію «OLX-доставка», незаконно заволоділа коштами, які обліковувались на картковому рахунку [PERSON] в ПриватБанку у вигляді кредитного ліміту в розмірі 39\~000 грн. За даним фактом СВ ВП № 1 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України та на даний час триває досудове розслідування. Позивачу достеменно відомо про обставини незаконного заволодіння коштами, які обліковувалися на картковому рахунку [PERSON] , про що вона повідомила позивача листом від 06.12.2021р. У рамках відповідного кримінального провадження, органом досудового розслідування здійснювались слідчі дії за участю позивача, що також свідчить про обізнаність щодо обставин шахрайського заволодіння коштами, які обліковувались на картковому рахунку [PERSON] в ПриватБанку у вигляді кредитного ліміту на суму 39000 грн. [PERSON] , як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткових рахунків відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, та наявність кримінального провадження, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.03.2012р. між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана обома сторонами. (а.с. 38) Крім того [PERSON] підписала інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. (а.с. 39-42) Окрім іншого матеріали справи містять довідку про зміни кредитного ліміту за кредитною картою, яка підтверджує зміну, а саме збільшення кредитного ліміту 12.07.2021р. в розмірі 41 000 грн. та перевипуск кредитної картки.(а.с. 36, 37) Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором № б/н від 14.03.2012 року, станом на 09.08.2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» в розмірі 46518,44 грн., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту\~ 38824 грн., 7694,44 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому матеріали справи містять скріншоти переписки з користувачем «Светлана Левинская», однак хто являється іншим учасником переписки невідомо, оскільки таких даних суду не надано, а також не містять дати відповідної переписки. (а.с. 93-98) Зі змісту вищезазначеної переписки вбачається, що [PERSON] цікавиться у іншого співрозмовника про наявність до покупки парфумів, які розміщені на сайті OLX, та пропонує сплатити вартість товару (парфумів) за допомогою «безпечної угоди» шляхом отримання форми на отримання коштів на, що погоджується інший співрозмовник та проходить верифікацію шляхом отримання одноразового коду на номер телефону. Відповідно до листа [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» від 06.12.2021р. вбачається, що [PERSON] повідомляє Банку про те, що 14.10.2021р. невідомою їй особою реалізувано свій прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом оману, заволоділа кредитними коштами з її кредитної картки № [NUMBER] в розмірі 39000 грн. 14.10.2021р. за її заявою сектором дізнання Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління НП в Одеській області до ЄРДР внесено відомості за № 12021164250000302 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, та здійснюється досудове розслідування за фактом повідомлених обставин. В якому вона перебуває у статусі потерпілого. Повідомила, що не несе зобов`язання зі сплати (а.с. 101) Однак як вбачається із заяви про кримінальне правопорушення адвоката Швеця В.А. представника [PERSON] з відповідною заявою звертається до начальника відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області, яка датована 13.12.2021р., а не 14.10.2021р., як зазначає [PERSON] у зазначеному вище листі, адресованому АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 91-92) Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 12022162470000031, за заявою [PERSON] зазначено про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом із застосування електронно-обчислювальної техніки заволоділа її грошовими коштами у розмірі 39\~000 грн. (а.с. 103) Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд в постанові від 07.12.2020 року у справі № 182/5175/16-ц зазначив: «на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення». Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18) зробив наступний висновок: «...суди не взяли до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів. ПІН-кодів. CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Отже, з урахуванням вищевикладеного, на думку суду саме [PERSON] повинна була довести невідкладно до відома банку про обставини несанкціонованого списання коштів з її карткового рахунку та заблокувати рахунок. Однак з матеріалів вбачається повідомлення органу досудового розслідування 13.12.2021р., та жодних повідомлень до Банку щодо операцій по рахунку або заблокування рахунку з початку виявлення несанкціонованого списання грошових коштів [PERSON] не вчиняла, аж до 06.12.2021р. Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення №705). Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якпто вона доведе, ттто вжила всіх залежних вігг неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Враховуючи те, що проведення оспорюваних операцій стало можливим у зв`язку з можливим розголошенням [PERSON] конфіденційних даних третім особам, суд приходить до висновку, що AT КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дані операції. За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Таким чином, [PERSON] порушила покладений на неї обов`язок негайно звернутися до Банку, та ніяк не пояснює та не доводить чому, саме з моменту виявлення несанціонованих операцій з її картковим рахунком, а саме 14.10.2021р. про що сама зазначає у письмовому відзиві, не вжила всіх залежних від неї заходів щодо недопущення використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Крім того, суд враховує, що сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів не є доказом, що нею вжито заходів для повідомлення про вчинення операцій, що нею не вчинялися. Також факт звернення до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно [PERSON] до ухвалення вироку, яким будуть встановлені обставини вчинення злочину та відповідні винні особи. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права зроблено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №524/3979/16-н: «...Згідно з витягом з кримінального провадження № 12013180100002654 крадіжка належного ОСОБА1 майна мала місце в ніч з 19 на 20 липня 2013 року. Враховуючи, що відповідач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про викрадення у нього саме кредитної картки та зняття грошових коштів з його карткового рахунку лише 16 вересня 2013 року, банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до иього повідомлення. Отже, суди безпідставно вважали, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами у випадку крадіжки картки, і своєчасно повідомив банк та правоохоронні органи про факт викрадення. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості. про вчинення злочину стосовно ОСОБА І до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.» В разі встановлення обставин правопорушення та винної особи, [PERSON] має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків. Пунктом 1.1.5.5. Умов та Правил передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхньою зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. Таким чином з наведеного вбачається, що за умовами договору, укладеного позивачем із АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», позивач зобов`язаний повідомляти банк про викрадення картки, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками негайно, а саме: не пізніше 15 хвилин з моменту настання таких подій. У даній справі встановлено, що несанкціоновані операції з платіжною картою, належною [PERSON] , було здійснено 14.10.2021 року. В той же час, відповідне повідомлення до банку про несанкціоновані дії з картковим рахунком було зроблено лише 06.12.2021 року за допомогою направлення листа АТ КБ «ПриватБанк». Окрім того слід зазначити, що ані відповідачем, ані її адвокатом не заявлялося будь-яких клопотань, щодо витребування доказів, які б на їх думку мали значення для вирішення справи. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню\~заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.03.2012 р.\~у розмірі 46518,44 грн. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved