Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

13 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.03.2007 року позивач зі своєю сестрою [PERSON] продали квартиру, що належала їм на праві спільної часткової власності. Отримані кошти були розподілені між ними. Свою частину коштів позивач вклав в будівництво та ремонт будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 18.08.2007 року позивач одружився з [PERSON] , матері якої [PERSON] належить вищевказаний будинок. Всі гроші, які заробляв з 2007 року, вкладав в покращення умов проживання за місцем реєстрації. Власного житла не придбав, оскільки вважав будинок за адресою: [ADDRESS] , який був визначений відповідачем на весіллі як весільний подарунок, своїм житлом. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . З 2014 року по 18.04.2019 року (з перервами) позивач перебував на військовій службі. Після повернення додому дізнався, що дружина на вимогу тещі має намір розлучитися з ним. При цьому, його обмежили в доступі до житла, де він був зареєстрований та проживав та де знаходяться його речі та документи. Так, 26.02.2021 року його не пустили додому, а 19.03.2021 року позивач дізнався, що змінили замки на вхідних дверях. Тимчасово мешкає у друга. Оскільки вважає, що його протиправно позбавлено доступу до житла, просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення до будинку та передачі йому ключів від нього. Ухвалою судді від 14.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалами судді від 14.04.2021 року та 26.04.2021 року у задоволенні заяв позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 25.01.2022 року залучено в якості третьої особи [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені (а.с.72) 11.01.2022 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 17.06.2022 року від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення щодо позову. У поясненнях зазначено, що мати [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою з січня 2019 року проживає [PERSON] та її донька [PERSON] . Колишній чоловік [PERSON] [PERSON] у вказаному будинку прописаний. Рішенням суду від 05.07.2021 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано та встановлено,що з 24.02.2021 року сімейні відносини припинено, сторони проживають окремо. Причиною окремого проживання [PERSON] є його систематичне порушення правил співжиття з колишньою дружиною та їх дитиною. Позивач завдавав моральних та фізичних страждань [PERSON] та дитині, яка є інвалідом з дитинства з діагнозом ювенальний ідіоматичний артрит. 24.02.2021 року позивач проник до домоволодіння та вкрав техніку, золото, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження. З того часу позивач постійно погрожує [PERSON] та доньці, тому [PERSON] звернулася до психолога, у ході бесіди з дитиною остання вказала, що тато б`є маму неодноразово у присутності дитини. Отже, [PERSON] систематично порушує правила співжиття, вчиняє сварки, застосовує психологічне та фізичне насильство. При цьому, заходи громадського впливу виявилися безрезультатними. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову. Від [PERSON] надійшли пояснення, в яких заперечувала проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що вона є власником будинку, в якому проживає її донька [PERSON] та онука, [PERSON] зареєстрований в будинку. Шлюб між її донькою та позивачем розірвано, останній бив [PERSON] , продовжує їй погрожувати. На підставі викладеного просить відмовити у вселенні до її домоволодіння. Ухвалою суду, постановленою 21.12.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, визнано явку позивача обов`язковою, задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] а також закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що з 2005 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з дозволу матері [PERSON] [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.05.2021 року (а.с.164) жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). У 2007 році до реєстрації шлюбу з [PERSON] позивач продав належну йому частину квартири (а.с.12-13). З дозволу відповідача [PERSON] був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , з 22.02.2007 року (а.с.10, 203). В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що отримані від продажу своєї нерухомості грошові кошти витратив на капітальний ремонт та будівництво за адресою: [ADDRESS] . Однак, жодних доказів проведення ремонтних робіт у будинку відповідача, суттєвого поліпшення життєвих умов за вищевказаною адресою не надав. [PERSON] у судовому засіданні стверджувала, що гроші, отримані від продажу власного житла [PERSON] витратив на власні потреби, у тому числі на придбання автомобіля та професійних інструментів, у будинку за час спільного проживання позивача та [PERSON] було зроблено лише косметичний ремонт ще до продажу позивачем своєї власності. Таким чином, доводи позивача не підтверджені жодним доказом, тому суд не бере їх до уваги. 18.08.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] в подружжя народилася донька [PERSON] . Доводи позивача, що будинок був весільним подарунком йому та [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки зазначене не підтверджується жодними доказами. У судовому засіданні встановлено, що відповідач та її донька [PERSON] не вчиняли жодних дій, спрямованих на виселення позивача із спірного будинку, а також не вчиняли будь-яких перешкод у його проживанні. Однак, 24.02.2021 року [PERSON] з власної волі залишив домоволодіння, у якому не проживає по цей час. Згідно з поясненнями [PERSON] , у березні 2021 року позивач забрав з будинку всі свої речі, після чого [PERSON] замінила замки на спірному будинку. З травня цього ж року [PERSON] проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , з іншим чоловіком. Дитина [PERSON] мешкає з матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2021 року по справі № 205/2036/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.77-79). Рішення набрало законної сили 05.08.2021 року. Відповідно до договору найму житла від 22.01.2022 року [PERSON] винаймає житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.154-155). Отже, позивач житлом забезпечений. Між [PERSON] та колишньою дружиною вкрай неприязні стосунки, що підтвердили сторони у судовому засіданні. [PERSON] зазначила, що боїться позивача. [PERSON] неодноразово зверталася до поліції через сварки з позивачем (а.с.183-184). 13.04.2021 року за зверненням [PERSON] психолог [PERSON] , провівши з дитиною [PERSON] психодіагностичне інтерв`ювання (бесіду), надала психологічний висновок спеціаліста (а.с.186-200). Відповідно до вказаного висновку зі слів дитини: «…тато б`є маму, це було неодноразово, я була свідком цього, він сказав я йому не потрібна, я не хочу з ним спілкуватися…». Спеціалістом рекомендовано детально обговорити можливість зустрічей і спілкування батька [PERSON] з дитиною, але так, щоб не травмувати дитину, не спричинити стресовий розлад, бажано тільки у присутності матері. У судовому засіданні позивач підтвердив, що з донькою має погані стосунки. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою\~ст. 316 ЦК України\~визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1ст. 317\~ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~ \~ \~ \~До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено судом, позивач житлом забезпечений, орендує квартиру за договором найму житла. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Як встановлено в судовому засіданні, власник майна, який наділений Конституцією України правом володіння, розпорядження та користування майном, категорично заперечує проти проживання в належній їй нерухомості [PERSON] . При цьому, [PERSON] , яка проживає у спірному будинку з неповнолітньою дитиною [PERSON] та іншим чоловіком, перебуває у вкрай неприязних стосунках з позивачем. Таким чином, проживання в будинку [PERSON] створить несприятливу атмосферу проживання, що також вплине на психіку неповнолітньої дитини, яка також знаходиться з батьком у поганих стосунках, що останній зазначив в судовому засіданні. Отже, проживання позивача в будинку за адресою: [ADDRESS] , порушить права власника, а також [PERSON] та неповнолітньої дитини, які також мають право користування житлом, закріплене Конституцією України. На підставі зазначеного, враховуючи закріплені ст. 41 Конституції України права власника будинку, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, що мешкає в будинку, а також враховуючи, що позивач є таким, що забезпечений житлом у відповідності до норм ст. 47 Конституції України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову згідно з ч. 5 ст. 9 ЖК України. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відносяться за його рахунок. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed