Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У березні 2023 із позовом звернувся [PERSON] який просив стягнути з ПрАТ «Вінницяпобутхім» на свою користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.10.2022 по 01.03.2023, компенсацію за відпустки, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати та індексацію внаслідок зростання споживчих цін, сплати соціальних внесків до Пенсійного фонду з 01.07.2022 по 01.03.2023, а також виплати 50 000 грн моральної шкоди. Мотивував тим, що в період з 01.10.2022 по 01.03.2023 відповідач не сплачує заробітну плату, а також соціальні внески до Пенсійного фонду України, посилаючись на відсутність коштів. Також залишається невиплаченою компенсація за дві неоплачені відпустки на суму близько 96833,36 грн. У результаті із затримкою заробітної плати позивач зазнає моральних страждань, що виражаються у відсутності засобів для існування, постійної економії на харчуванні, ліках, що також негативно впливає на відносини у сім`ї. Принижується честь та гідність позивача та втрата престижу та ділової репутації серед рідних та знайомих. Ухвалою суду від 17.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Частковим рішенням від 01.06.2023 позов [PERSON] до ПрАТ «Вінницяпобутхім» про стягнення заробітної плати задоволено, стягнено з ПрАТ «Вінницяпобутхім» на користь [PERSON] не виплачену йому заробітну плату за період з 01.10.2022 по 31.01.2023 у сумі 41838,02 грн, а також 1924,38 інфляційних втрат. В частині невирішених вимог продовжено провадження. Позивач надав заяву суду в якій відмовився від частини позовних вимог, а саме сплати соціальних внесків до Пенсійного фонду з 01.07.2022 по 01.03.2023. Ухвалою суду від 21.09.2023 закрито провадження у вказаній частині позовних вимог. Судом встановлено, [PERSON] перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Вінницяпобутхім» з 2008 року по 2023 рік. й 29.04.2011 року ЗАТ «Вінницяпобутхім» перейменовано в ПрАТ «Вінницяпобутхім». Відповідач заборгував перед [PERSON] виплату по заробітній платі за період з жовтня 2022 по квітень 2023 включно у сумі 90990,18 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку складає 31156,72 грн. 28.04.2023 року [PERSON] звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Судовим наказом від 25.08.2023 року із відповідача стягнено на користь позивача 49152,16 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 17.01.2023 по 28.04.2023 рік. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. На підставі ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 3 частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. У частині стягнення решти заробітної плати за період з 01.02.2023 по 28.04.2023 слід відмовити, адже судовим наказом від 25.08.2023 року позивач стягнув вказані кошти. Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з несплатою заробітної плати протягом семи місяців позивач зазнав душевних переживань, ігнорування його прав та законних інтересів, які гарантуються законом. Аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через відсутність виплати заробітної плати, суд приходить до висновку, що належний розмір відшкодування моральної шкоди позивача в даному випадку повинен складати 25 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Суд при винесенні часткового рішення суду не вирішив питання судових витрат. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути 1030,45 грн судового збору, що є пропорційно задоволеним вимогам, та складається із 493,65 грн за вимогу про стягнення заробітної плати та 536,80 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди. У пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк або стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору. Так як при зверненні до суду позивач не сплатив судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди із позивача на користь держави слід стягнути 536,80 грн, оскільки його позов у цій частині задоволено частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial