Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 22.08.2021 о 16:20 год. на 26 км автодороги М-01 на ділянці сполученням доріг Бровари - Київ в бік м. Києва, відбулося зіткнення автомобілів "Audi", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 148320 складений на місці ДТП на [PERSON] . На вимогу [PERSON] , з метою встановити причинно-наслідковий зв`язок у виникненні ДТП, ФОП [PERSON] виконано експертне дослідження та надано висновок експерта № 043-11 (Д)/21 від 23.11.2021. Вартість дослідження склала 15 000,00 грн. Підтвердженням виконання та оплати послуг є рахунок № 043-11 (Д)/21 від 15.11.2021 та акт виконаних робіт №043-11(Д)/21 від 24.11.2021 року. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2022 [PERSON] визнано не винним у вчиненні ДТП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. За результатами наданої [PERSON] правової допомоги, ним було сплачено за послуги адвоката грошові кошти на загальну суму 30 000,00 грн. Адвокат позивача 11.08.2022 звернувся до Управління патрульної поліції в місті Києві із заявою про складання протоколу про адміністративного правопорушення стосовно [PERSON] за вчинене ДТП Протокол ААД №372430 від 14.09.2022 відносно [PERSON] 28.09.2022 передано на розгляд до Дарницького районного суду. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19.12.2022 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Однак судом вину [PERSON] в настанні ДТП не визнано, що стало підставою для подачі апеляційної скарги на вказану постанову Дарницького районного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2023 встановлено вину [PERSON] у настанні ДТП, яке сталось 22.08.2021. За результатами наданої правової допомоги, [PERSON] сплачено грошові кошти за надання правової (правничої) допомоги у розмірі 30 000,00 гривень. Також позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, щодо надання правової допомоги пов`язаної з отриманням виплати МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була не застрахована. У зв`язку з понесеними витратами на оплату послуг експерта щодо підготовки експертного дослідження та адвоката у зв`язку з наданням правової допомоги, позивач поніс витрати у розмірі 85 000,00 грн, що стало підставою для подання даної позовної заяви до суду. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку обгрунтовує тим, що у зв`язку з настанням ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивачу заподіяно стрес, душевні та моральні страждання та переживання через думку та дискомфорт того, що автомобіль не підлягає відновленню. Крім того, позивач не може користуватись автомобілем у звичайному режимі, позивач змушений витрачати багато часу для відновлення порушеного права, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Загалом, позивач перебував у стресі, повинен був витрачати психоемоційні зусилля для відновлення порушених планів та зручностей. При цьому, відповідач поводив себе зухвало на місці події, на судові засідання щодо розгляду протоколів про адмінправопорушення не з`являвся. Внаслідок цього позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює у 10 000, 00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01.06.2023 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін. До суду 18.07.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до чкого відповідач позовних вимог не визнав з підстав їх необгрунтованості та недоведеності. До суду 02.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягав на забоволенні позовних вимог, спираючись на перелічену ним судову практику. До суду 02.08.2023 та 18.08.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовних вимог з підстав викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2021 о 16:20 год. на 26 км автодороги М-01 на ділянці сполученням доріг Бровари - Київ в бік м. Києва, відбулося зіткнення автомобілів "Audi", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Для доведення своєї невинуватості у вказаному ДТП, позивач поніс витрати на проведення експертного дослідження у сумі 15 000,00 грн. та на правову допомогу на загальну суму 70 000,00 грн. Слід зазначити, що висновок експерта №043-11 (Д)/21 від 23.11.2021 року, як і зазначалось позивачем було долучено в рамках справи №361/8321/21, де особою, що притягується до адміністративної відповідальності був [PERSON] , тобто позивач у даній справі, предметом розгляду якої було притягнення винної особи до адміністративної відповідальності на підставі складеного, відповідними органами поліції (державний орган), протоколу про притягнення особи до адміністративної відповідальності. За нормами п.2 ч. 1 ст. 1, п.4 ч.І ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду у справі №640/16169/17 від 05.02.2020. Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. З обгрунтування позову вбачається, що [PERSON] при розгляді справи №361/8321/21 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 142 КУпАП, на підставі вказаної ст. 268 КУпАП скористався своїм правом на юридичну допомогу адвоката, що є правом особи, а не обов`язком. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення експертного дослідження у сумі 15 000,00 грн. та на правову допомогу на загальну суму 30 000,00 грн., в рамках розгляду справи №361/8321/21, не підлягають задоволенню, оскільки щодо відповідача в рамках цієї справи жодного рішення не приймалось. В іншій частині позовної заяви, а саме стягнення витрат на правову допомогу на загальну суму 40 000,00 грн, вбачається, що за змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги. Таким чином, в основу предмету стягнення матеріальної шкоди позивач покладає стягнення витрат на правову допомогу. Однак слід зазначити, що витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплатапослуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майната додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідокне реалізації права на їх ві ліпколування у передбаченому законом порядку, виходячи знаступного: Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у ст. 16 ЦК України. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обгрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст. 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 цього Закону). У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обгрунтованою (пункт 269). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №910/12945/19. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі №6-3261св08, від 27.01.2010 у справі №6-11633св09, від 03.02.2010 у справі №6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц за провадженням №14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц за провадженням №14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 за провадженням №14-191 цс 19). Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №925/245/19, який суди застосували під час розгляду справи №910/12945/19. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу через безпідставність та не відповідність предмету позову. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19.12.2022 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Однак судом вину [PERSON] в настанні ДТП не визнано, що стало підставою для подачі апеляційної скарги на вказану постанову Дарницького районного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2023 постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 19.12.2022 якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, змінено, та зазначено, що [PERSON] слід визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач обгрунтовує тим, що у зв`язку з настанням ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивачу заподіяно стрес, душевні та моральні страждання та переживання через думку та дискомфорт того, що автомобіль не підлягає відновленню. Крім того, позивач не може користуватись автомобілем у звичайному режимі, позивач змушений витрачати багато часу для відновлення порушеного права, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Загалом, позивач перебував у стресі, повинен був витрачати психоемоційні зусилля для відновлення порушених планів та зручностей. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що оскільки судовим рішенням встановлено вину відповідача у вчиненому ДТП, яке сталось 22.08.2021, то позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди. Суд вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у повному обсязі у сумі 10 000,00 грн., суму якої суд вважає достатньою, обґрунтованою і такою, що відповідає розміру вищевказаних моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок пошкодження його автомобілю. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (10 000,00 грн.), а саме у розмірі 10,53% (10000,00 х 100 : 95000,00). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 112,99 грн. слід покласти на відповідача (1073,60:100 х 10,53%).

Outcome: partial