Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якій просив визнати недійсним Договір кредитної лінії № 462147552 від 26 травня 2021 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 26 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 462147552, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Згідно з п. 1.7. Кредитного договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно п. 1.9. Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку в 30 днів нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 434,35 процентів річних, що становить 1,19 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним; у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені права позивача як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення. Наполягає на тому, що перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в частині 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». У підпункті 4.13 кредитного договору позивач начебто підтвердив, що до укладення договору він отримав від кредитодавця інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах. Однак, фактично працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками. При укладені кредитного договору паспорт споживчого кредиту позивачу не надавався. Працівники відповідача також не надали позивачу Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Вважає, що відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив вимоги діючого законодавства України, зокрема відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Виконання вимоги ч. 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» в їх сукупності є обов`язком для відповідача, визначеним законом, що в свою чергу являється істотною передумовою укладання кредитного договору, адже неналежне інформування позичальника може вплинути на його рішення про придбання або не придбання послуги з надання кредиту. Крім того, позивачу, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення позивача з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. На думку позивача, відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач не мав можливості детально ознайомитися з умовами та правилами кредитування перед укладанням кредитного договору. Здійснюючи оформлення кредиту через інтернет, за 15 хвилинний проміжок часу, не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди. Посилався також на положення статті 230 ЦК України. Недотримання та невиконання відповідачем вимог Закону, встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання даного договору недійсним у зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Наполягає також на тому, що фактично даний кредитний договір укладено без строку договору та порядку його припинення. Договір не містить умов про відповідальність відповідача. Відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, про відповідальність відповідача є підставою для визнання такого договору недійсним. Звертає також увагу, що відповідно до п. 3.10. Договору, при виникненні заборгованості по договору змінюється черговість погашення такої заборгованості, що на думку позивача, є односторонньою зміною умов договору та суперечить ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», а тому зазначений пункт кредитного договору повинен бути визнаним недійсним. Також, відповідач не повідомляв про умови та строки обробки персональних даних позивача, а з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною, у зв`язку з чим вважає, що п. 7.4. кредитного договору є незаконним та суперечить абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Сума штрафних компенсацій у розмірі 99 000,00 грн. є несправедливою умовою і не відповідає нормам встановленим ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому п.п. 1.7 Договору повинен бути визнаний недійсним. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, без виклику (повідомлення) сторін. 13 вересня 2023 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 26 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 462147552, відповідно до якого фінансова установа надала позивачу кредит у розмірі 22\~000,00 грн. без конкретної споживчої мети, кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Зазначає, що позивач є постійним клієнтом відповідача і оспорюваний договір є далеко не першим, що був укладений між Товариством і [PERSON] з подальшою оплатою останнім всіх процентів та виконанням всіх взятих на себе умов договорів у повному обсязі. Факт укладення Договору та отримання кредитних коштів позивачем визнається та не заперечується. Строк платежу за договором сплинув, а позичальник не повернув грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. Позивач підписав Договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду. При цьому, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В оспорюваному Договорі містяться всі істотні умови, зокрема, предмет договору, сума договору, строк договору, інформація про відсотки за користування кредитом, права та обов`язки сторін. Відповідно до п. 4.1. Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, а також всі попередні договори, позичальник підтверджував, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Позивач погодився, що ознайомився з Правилами та зобов`язався неухильно їх дотримуватися. Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, таким чином, він є електронним договором, укладеним за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідач виконав своє зобов`язання перед позивачем в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів, згідно умов договору, на картковий рахунок позивача. Ініціатором щодо укладення договору був саме позивач, маючи достатній досвід щодо укладення договорів та необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з відповідачем, самостійно визначив підходящу дату укладення договору, а шляхом отримання від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» коштів, які були надані у кредит та внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, повністю погодився з умовами договору. Сам договір містить в собі усі істотні умови, відповідно до вимог чинного законодавства. Факт отримання та користування грошовими коштами відповідно до умов договору позивачем визнається та не заперечується. Станом на сьогоднішній день зобов`язання за договором з боку позивача виконано у повному обсязі. Інформація була надана відповідачем з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті фінансової установи. Позивач стверджує, що Договір містить умови, з якими він раніше ніколи не зустрічався та і взагалі нібито Товариство не ознайомила його з усіма умовами Договору. Але це твердження зовсім не відповідає дійсності і має на меті ввести суд в оману, оскільки оспорюваний кредитний договір є не першим у позивача з відповідачем. [PERSON] є постійним клієнтом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з 14 січня 2020 року та вже укладав 26 договорів кредитування з Фінансовою установою, виконавши у повному обсязі 25 з них, погодившись з усіма умовами в т.ч. відповідальністю за порушення зобов`язань по оплаті, сплативши відсотки за користування коштами, які були надані у кредит за такими договорам Тобто, укладаючи з 14 січня 2020 року Договори з відповідачем, позивач був повністю ознайомлений з умовами, процедурою укладення Договору, правилами кредитування, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати. Електронний примірник договору було направлено позивачу на його електронну адресу, яка була вказана ним у заявці на оформлення кредиту. Відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Крім того, у позивача наявний достатній досвід співпраці з Фінансовою установою. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Позивач стверджує що Договір має несправедливі умови, але конкретних, фактичних обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного Договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, не наводить. Так доводи позивача про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним. Позивач передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів» правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Також, позивач був поінформований щодо мети обробки його персональних даних, а також складу та змісту зібраних його персональних даних та під час оформлення заявки на одержання кредиту надав свою згоду на обробку його персональних даних, шляхом проставлення відповідної відмітки у спеціальному полі. Без надання такої згоди Договір не був би укладеним. На сайті відповідача є всі відповідні дозвільні документи та ліцензії від регулятора, що підтверджують факт здійснення діяльності з дотриманням вимог чинного законодавства. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 26 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір кредитної лінії № 462147522, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», строком на 30 днів від дати отримання суми кредиту позичальником (а.с. 8-10). У пункті 1.9 Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 434,35 процентів річних, що становить 1,19 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним; у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. [PERSON] підписав Договір кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що 26 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 462147522. У статті 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з пункту 4.1 Договору кредитної лінії № 462147522, який позивач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язаний неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги наведені у позовній заяві посилання позивача на невиконання відповідачем переддоговірної роботи з позичальником в частині ненадання інформації про умови кредитування, ненадання позивачу для ознайомлення Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», а також Паспорту споживчого кредиту «Смарт» до Договору № 462147522 від 26.05.2021р., оскільки вони спростовуються фактом підписання позивачем за допомогою електронного підпису Договору кредитної лінії № 462147522, а отже досягненням згоди з усіх його істотних умов та прийняттям умов договору. Судом також встановлено та не оспорюється сторонами, кредитодавець свої зобов`язання\~за Договором\~виконав повністю\~та надав\~позичальнику можливість\~розпоряджатись кредитними\~коштами на\~умовах,\~передбачених договором,\~а позивач\~в свою\~чергу скористався наданим кредитом. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.\~\~На відміну від помилки,\~\~ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність\~\~значення обставин,\~\~щодо яких особу введено в\~ оману,\~ і\~\~сам\~\~факт\~обману повинна\~\~довести особа,\~\~яка діяла під впливом обману.\~\~Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Виходячи з наведеного слід зазначити, що сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що такий обман насправді мав місце, тобто надати докази, які б свідчили про\~\~введення його в оману щодо істотних обставин правочину і існування цих обставин на момент вчинення правочину. Наявність умислу в діях Банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Посилання позивача на статтю 230 ЦК України щодо введення позивача в оману про обставини, які мають істотне значення, суд не приймає до уваги, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження доводів щодо введення відповідачем його в оману шляхом не надання повної інформації щодо умов кредитування, оскільки підписанням Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року позивач підтвердив, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків кредитодавця та позичальника, а також засвідчив, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна зі сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін (пункт 4.9, 4.10 Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року). Більш того, ініціатором укладення оспорюваного Договору був саме позивач, подавши заявку на сайті відповідача. За ч. 1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У пункті 4.13 Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року позичальник підтвердив, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах, а також підтвердив, що інформація надана кредитодавцем з дотримання вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Наведені у позовній заяві твердження позивача про те, що позивач перед укладенням Кредитного договору не мав можливості детально ознайомитись з умовами та правилами кредитування у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», а також оцінити всі ризики та збитки за наслідками укладеної угоди, є абсолютно безпідставними, оскільки перед підписанням оспорюваного Договору, який було укладено в електронній формі, позивач мав можливість самостійно обрати дату укладення даного договору, а отже і необмежену кількість часу на ознайомлення з умовами та правилами кредитування у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», які до того ж розміщені у вільному доступі на сайті відповідача. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вже неодноразово до підписання 26 травня 2021 року оспорюваного Договору укладав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитні договори (а.с. 46-47, 50-52), що вочевидь свідчить про те, що позивач повністю ознайомлений з умовами та правилами кредитування в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», правилами надання кредиту, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення зобов`язань. У своїй позовній заяві позивач не оспорював факт підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а навпаки своїми доводами та обґрунтуваннями повністю підтверджував факт укладання та підписання оспорюваного договору. Проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази суд вважає встановленим, що вся необхідна інформація, передбачена чинним законодавством щодо умов надання та повернення кредиту, зокрема й про сукупну вартість кредиту, суму процентів за користування кредитом, суму погашення основної суми по кредиту, була надана позичальнику перед укладенням спірного Кредитного договору, в чіткій, зрозумілій та доступній формі. Кредитний договір укладений сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому не виконав їх. Договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: предмет договору, строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. Згідно з частиною першою статті\~638\~та частиною першою статті\~640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи зазначене, суд вважає, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у позовній заяві в обгрунтування необхідності визнати оспорюваний договір недійсним згідно зі статтею 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] за особистим вільним волевиявленням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Договір кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року та був проінформований щодо усіх умов кредитування. Більш того, як зазначив у своєму відзиві відповідач, [PERSON] на теперішній час вже в повному обсязі виконав зобов`язання за Договором кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року. При цьому, доказів на підтвердження наявності обставин для визнання Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року недійсним стороною позивача суду не надано та судом під час розгляду справи таких обставин не встановлено. Судом під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору кредитної лінії № 462147522 від 26 травня 2021 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, а тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215\~ЦК України. Враховуючи все вищенаведене суд приходить до переконливого висновку про відсутність правових підстав для визнання Договору кредитної лінії № 462147552 від 26 травня 2021 року недійсним, а отже позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , а також враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави. На підставі\~ст.ст.\~15,\~16,\~203,\~207,\~215,\~230,\~526,\~629,\~638,\~640\~Цивільного кодексу\~України,Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» та

Outcome: dismissed