Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даною позовною заявою та з урахуванням уточнень, просить суд: встановити факт її проживання з [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року до січня 2020 року; визнати договір дарування від 28.04.1995 року посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Денисюк Н.А., згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар цілий житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] ; встановити факт укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, з жилою площею 41 кв.м., що за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що вона з 1993 року проживала разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели з ним спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, взаємні права та обов`язки. У період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Вказує, що у квітні 1995 року за спільні з чоловіком кошти, вирішили викупити у його матері [PERSON] , житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] за 3\~000\~000 крб. Зазначає, що у 2001 році від продажу належної їй квартири, що за адресою: [ADDRESS] , отримала грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, які були витрачені на благоустрій будинку та його ремонт (будівництво скважин, підключення газопостачання). З цього часу переїхали на постійне проживання у вказаний вище будинок, де проживали однією сім`єю. Вказує, що її чоловік за життя тяжко хворів, а вона опікувалася ним, оскільки він був лежачим хворим, після його смерті самостійно здійснила його поховання та розпорядилася речами померлого. Вважає, що даний будинок є їх спільною сумісною власністю, адже була впевнена, що між її чоловіком та його матір`ю був укладений саме договір купівлі-продажу, а не договір дарування. Вказує, що договір дарування від 28.04.1995 року є удаваним, так як укладений між її чоловіком - [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] , щоб приховати договір купівлі-продажу для обходу переважного права учасників спільної сумісної власності. Про укладений договір дарування дізналася лише у січні 2020 року, після смерті чоловіка. Тому з метою захисту своїх майнових прав та набуття права власності на житловий будинок звернулася до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з наведених у позові підстав. Позивач вказала, що жила з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина з 1993 року. Спочатку жили у м. Коростишеві, а з 2001 року у с. Стрижівка. Пояснила, що у 1995 році її свекруха [PERSON] вказала їй, що за 3 млн. крб. вона перепише на неї будинок. Ці кошти позивачці дав її батько, які в подальшому [PERSON] віддав своїй матері. Про те, що [PERSON] та його мати уклали договір дарування, а не договір купівлі-продажу не знала. Вказала, що має інше житло в с. Козіївка, це стара батьківська хата. Представник відповідача - староста Стрижівського старостинського округу Коростишівської міської ради Томашевська М.О. в судове засідання не з`явилася направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат Кушніренко А.В. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав вказаних у письмових поясненнях. Вказали, що позивач не є стороною договору дарування, тому це не зачіпає її права. Встановлення факту не має для позивача юридичних наслідків. КпШС не передбачав факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а встановлення факту можливе лише з 01.01.2004 року. Набуте до 2004 року майно не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. Зазначили, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту проживання позивачки з [PERSON] , який є батьком [PERSON] .. Остання вказує, що вона є власником будинку, а позивач чинить перешкоди у користуванні її нерухомим майном. Свідок [PERSON] в судовому засідання вказала, що позивач проживала з [PERSON] як чоловік і дружина з 1993 року у м. Коростишеві. Пізніше, після того як придбали будинок переїхали жити до с. Стрижівка. Зі слів позивачки знає, що батьки останньої дали їй гроші у розмірі 3\~000\~000 крб. на придбання будинку. Свідок [PERSON] в судовому засідання вказала, що позивач жила разом із [PERSON] як чоловік і дружина приблизно з 1993 року у м. Коростишеві. У 2001 році придбали будинок в с. Стрижівка та переїхали жити до вказаного житла. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи на підставах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування жилого будинку, що розташований в с. Стрижівці, Коростишівського району, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу Денисюк Н.А. від 28.04.1995 року реєстровий № 255, слідує, що [PERSON] подарувала [PERSON] будинок, жилою площею 41 кв.м., який належав [PERSON] на підставі довідки №184 виданої Стрижівською сільрадою 25.04.1995 року про право власності на житло згідно з записом в погосподарській книзі за №288. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . З копії свідоцвта про народження серії [NUMBER] , актовий запис №180, слідує, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серїі [NUMBER] слідує, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №19. З копії довідки виданої в.о. старости Стрижівського старостинського округу Волинець О.В., слідує, що позивач [PERSON] , 1961 р.н., з 2001 року по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується з наявним актом депутата Коростишівської міської ради Зубка О.В. від 02.03.2020 №278. Згідно довідки виданої старостою Стрижівського старостинського округу [PERSON] від 01.08.2022 №214 слідує, що [PERSON] згідно запису з погосподарської книги №9 за 2016-2023 роки є користувачем, головою домогосподарства, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рахунку №17 від 01.2020 та накладної №1 від 16.01.2020 року [PERSON] організувала та оплатила послуги з поховання [PERSON] , що також узгоджується з довідкою виданою старостою Стрижівського старостинського округу Томашевською М.О. від 20.02.2023 №81, де вказано про те, що [PERSON] була співмешканкою померлого [PERSON] доглядала його та понесла всі витрати на його поховання. З копії акту депутата Коростишівської міської ради від 24.02.2023 №327, слідує, що [PERSON] , з 2001 року спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , в будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Коростишівського районного суду від 25.05.2022 у справі №935/3235/21 за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2022 №304331827, слідує, що житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1\~ст.\~58\~Конституції України) норми\~Сімейного кодексу України\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Чинним на час виникнення спірних правовідносин\~КпШС України\~не передбачалося можливість набуття у спільну власність майна жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, а виникнення такого права стало можливим з 1 січня 2004 року, коли набрав чинності\~Сімейний кодекс України. Згідно з частиною першою\~статті 24 КпШС України\~майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої\~статті 57 СК України). За змістом \~ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Стаття 58 ЦК Української РСР (на час укладння спірного правочину) визначала, що недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Із змісту наведених норм вбачається, що КпШС не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу, що стало можливим після 01.01.2004 року. Натомість згідно наданих позивачем довідок та актів слідує, що позивач проживала однією сім`єю та вела спільне господарства разом зі [PERSON] з 2001 року по день його смерті в с. Стрижівка, а встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно позивачу для реалізації своїх спадкових прав після смерті [PERSON] .. Однак у відповідності до заповіту від 18.10.2018 року [PERSON] заповів все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося своїй доньці [PERSON] , яка успадкувала в тому числі і житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , тому встановлення факту проживання з [PERSON] не спричинить будь-яких юридичних наслідків для позивача, в тому числі реалізації спадкових прав після його смерті. За таких обставин вимоги позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , з 1993 року по січень 2020 року включно не ґрунтуються на вимогах закону та не мають правового значення для визначення статусу спірного будинковолодіння, як спільної сумісної власності. Крім того, позивач просить визнати укладений між [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] договір дарування від 28 квітня 1995 року удаваним, аргументуючи це тим, що він по своїй суті є договором купівлі-продажу. Однак будь-яких доказів цих обставин матеріали справи не містять, крім того рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.04.2021 року у справі №935/1551/20 досліджувалось питання щодо визнання цього договору недійсним та визнання майна спільною сумісною власністю, яким не встановлено ознак його недійсності. Встановити те, що договір дарування від 28 квітня 1995 року є удаваним правочином суд не може із тих підстав, що сторони, які його укладали на даний час померли, тому встановити дійсність їх намірів щодо приховання цим договором іншого правочину неможливо, а відповідність їх намірів та волі на укладання саме договору дарування перевірялися нотаріусом який і посвідчував цей договір. У відповідності до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому вирішити питання про права обов`язки осіб, які на на момент подання відповідного позову вже померли, є неможливим, оскільки їх цивільна правоздатність вже припинилась. Крім того, матеріали справи не місять будь-яких інших доказів на підтвердження того що [PERSON] та [PERSON] навмисно виражали не ту внутрішню волю під час укладання договору дарування та, що умисно оформили такий договір, але між ними насправді встановлюються правовідносини щодо укладання договору купівлі-продажу. Позовні вимоги щодо встановлення факту укладання сторонами [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] саме договору купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] , є похідними тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказане\~вище,\~суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження, не доведені належними та допустими доказами, тому не підлягають до задоволення повністю. З огляду на положення\~статті 141 ЦПК України\~та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. Враховуючи зазначене вище та

Outcome: dismissed