Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» у листопаді 2022 року звернулось до суду з даною позовною заявою, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 210508-1014-7 від 08.05.2021р. станом на 17.10.2022 року у розмірі 13140,00 гривень, яка складається з:\~ 4000,00 гривень заборгованість за кредитом;\~ 1140,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9% за кожен день користування кредитом за період з 08.05.2021 року по 23.05.2021 року (включно); 8000,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 року по 12.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України; а також судові витрати у розмірі 2481,00 гривень та 9000,00 гривень витрат на правову допомогу. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № 210508-1014-7 від 08.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») (Первісний Кредитор) та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 15 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредит. 17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210508-1014-7 від 08.05.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Заочним рішенням суду від 28.03.2023р. позов було задоволено. 29.05.2023 року представник відповідача адвокат Фещенко І.С. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яку мотивував тим, що про наявність даного заочного рішення відповідачу стало відомо в травні 2023 року після виявлення виконавчого провадження №71696061. А 17 травня 2023 року адвокат Фещенко І.С. ознайомився з матеріалами цивільної справи та заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2023 року. Окрім того, вважає, що нарахування позивачем здійснено неправомірно. Просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву задовольнити, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду. Ухвалою суду від 07.06.2023р. заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 28.03.2023р. скасовано. 15.06.23 року представник відповідача адвокат Фещенко І.С. подав суду відзив на позов,\~ в якому просив відмовити в задоволенні позову та у стягненні в т.ч. витрат на правову допомогу, які є надто завищеними. Просив стягнути з позивача при цьому, понесені витрати на правову допомогу у сумі 5000грн. 21.06.2023 року представник позивача подав суду відповідь на відзив в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 210508-1014-7 від 08.05.2021р. станом на 17.10.2022 року у розмірі 13 140,00 гривень, яка складається з: 4000,00 гривень заборгованість за кредитом; 1140,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами за період з 08.05.2021 року по 23.05.2021 року (включно), 8 000,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 року по 12.07.2021 року (включно), а також судові витрати у розмірі 2481,00 гривень та 9000 гривень витрат на правову допомогу, а також не погодившись із витратами [PERSON] на оплату правничої допомоги, які є надто завищеними. 28.06.2023 року представник відповідача адвокат Фещенко І.С. подав суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні\~ позову, та у разі задоволення позовних вимог, зменшити витрати позивача на\~ правову допомогу до 1000,00 грн.\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позов просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі ВКЗ просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторонни відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») (Первісний Кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.17-19). На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 15 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до п.1.2 Кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 693.50%). Строк надання кредиту відповідно до п.1.3 Кредитного договору становить 15 днів. Відповідно до п.п.2.4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п.1.3 Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 23-25). 17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210508-1014-7 від 08.05.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (а.с.60-66). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість по договору № 210508-1014-7 від 08.05.2021р. станом на 17.10.2022 року становить 13140,00 гривень, яка складається з:\~ 4000,00 гривень заборгованість за кредитом;\~ 1140,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9% за кожен день користування кредитом за період з 08.05.2021 року по 23.05.2021 року (включно);\~ 8000,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 року по 12.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України (а.с.22). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. При цьому, сторона відповідача не заперечувала факт укладання такого, чи факт отримання кредитних коштів у сумі 4000грн., однак зазначала про непропорційність та неспівмірність підвищеної відсоткової ставки 1460.0 % річних, поза межами будь якої розумності кредитних відносин, позика під час яких є фактично споживчим кредитуванням, хоча про це не зазначено в договорі. Відповідно достатті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Товариство надало позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Відсоткова ставка за користування кредитом 1,9% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, що складає 693.50% річних, у межах строку, визначеного в пункті 1.2 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 15 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Невід`ємною частиною цього договору є правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua. Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути Кредит та сплатити відсотки за його користування. Обгрунтовуючи вимоги щодо стягнення 8000грн. за відсотками, нарахованими понад срок дії договору, за період з 24.05.21р. по 12.07.2021р. (тобто за 2 місяці,) позивач зазначив, що згідно п.3.3 Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п.1.3 Кредитного договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 4,0% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк (річна процентна ставка кредиту складатиме 1460.0%). Сторони домовилися, що річна процентна ставка визначена\~ в цьому пункті, нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Однак, на переконання суду, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування у сумі 8000грн., не підлягають до задоволення, враховуючи і таке. Так, у пункті 8.38 постанови від 18.03.2020 № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Суд вважає, що встановлений у п. 3.3 Кредитного договору розмір процентів у розмірі 1460.0% річних або 4% за день, з врахуванням такого розміру визначеного за частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних, тобто в 487 раз більше в договорі ніж у нормі законодавства, до якого позивач приєднав та запропонував пункт 3.3. кредитного договору, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позика перед банком чи іншою фінансовою установою, є ніщо іншим як характер фактичних споживчих потреб позичальника, який має конкретну мету отримання кредиту (позики), а тому суд в повній\~ мірі неможе погодитись з преставником позивача щодо обумовлення сторін договору, що кредит береться не на споживчі цілі, а отже пропорційність і справедливість не може застосовуватись до таких відносин. Дійсно, суд не встановлював з якою метою брались кошти (представник не володів такою інформацією). Однак, суд приходить до ствердного висновку, що є у даному спорі\~ непропорційність умов договору та вимоги в частині стягнення відсотків поза межами строку дії договору за ст.625 ЦКУ. А тому, нарахування позивачем боргу - 4% за процентною ставкою на кожен день, вбачається несправедливе саме таке нарахування, оскільки у воєнний час (а рішення ухвалюється саме в період введення воєнного стану в Україні в зв`язку з агресією рф) таке нарахування є несправедливим та непропорційним, оскільки відповідач [PERSON] є мобілізований з початку війни (15.03.2022 року) (а.с.176)., здійснює з іншими мобілізованими та учасниками бойових дій неоціненний вклад та сумлінне виконання обов`язку щодо захисту нашої України від агресора. Тому, на даний час виражається особливе відношення до осіб, які стали на\~ захист нашої країни, та презюмується їх обов`язок у всіх правовідносинах, але на основі пропорційності і розумності. Звідси, за наявності даних умов суд зменшує розмір нарахованих 1460.0% річних (або 4% за день) за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, яка застосована п.3.3. договору, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014"Про часткову мобілізацію" в Україні розпочав діяти особливий період. Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період». У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Також у цій справі наголошується, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Також Верховний Суд у листі від 13.07.2018 року N9 60-1543/0/2-18 повідомив, що дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом, Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.3вказаного Закону його дія поширюється зокрема на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України,інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі-правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту Інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України,та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби,чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Стаття 14 вказаного Закону встановлює пільги військовослужбовцям та членам їх сімей. Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. За вимогами ст.12,14,15,16,20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Суд бере до уваги те, що представник відповідача на стадії пояснень факт укладення договору та суму кредиту визнав частково, суду пояснив, що могло бути нарахування в період дії договору, але все ж таки просив відмовити в задоволенні позову, тому\~ суд приходить до переконання про\~ можливість часткового задоволення позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості відповідача по виконанню кредитного договору станом на 17.10.2022 року становить 5140,00 грн., яка складається з: - 4000,00 гривень заборгованість за кредитом;\~ 1140,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами за період з 08.05.2021 року по 23.05.2021 року (включно) . Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року, копію довіреності, видану ТОВ «ФК» Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію платіжного доручення № 248 від 14.10.2022 на суму 104000,00 грн., копію акту приймання передачі наданих послуг від 12.08.2022 № 3/01 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022, відповідно до якого оплата за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] складає 9000 грн., а також судові витрати у розмірі 2481,00 грн. А тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача слід стягнути 2481,00 грн. сплаченого судового збору. Однак, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 9000грн., підлягає до зменшення, а саме до 4000грн., враховуючи те, що дійсно вимога на витрати правової допомоги є такою, що не відповідає витраченому часу на складання стандартного позову стосовно стягнення кредитних коштів, нескладності такої справи яка є однотипною з подібними, та з врахуванням того, що 8000грн. за підготовку позовної заяви навіть не містить кількості витраченого часу на таке складання, аналогічно за\~ складання адвокатського запиту 1000грн., про що заперечив і представник відповідача щодо визначеного розміру, а також враховуючи часткове задоволення позову, тому слід зменшити до 4000грн. Також, прохання відповідача про стягнення з позивача та користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000грн., не в повній мірі обґрунтоване щодо часу, складності подання відзиву, тому такі слід зменшити до 4000грн.. З врахуванням однакової суми понесених витрат на правову допомогу, слід зарахувати їх кожній стороні, без стягнень.

Outcome: partial