Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У червні 2023 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 серпня 2022 року, близько 15 години 40 хвилин, на 36 км автодороги «Київ-Ковель», сталась ДТП, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем, марки «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] та рухаючись в напрямку м.Ковель, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих ушкоджень помер на місці події. За фактом вказаної ДТП Бучанським РУП ГУ НП в Київській області внесено відомості до ЄРДР за №12022111050002652 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке за постановою слідчого від 31 жовтня 2022 року було закрите у зв`язку із відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія " Альфа Гарант» відповідно до полісу №208111366. 24 січня 2023 року на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування моральної шкоди дружині загиблого - [PERSON] та синам - [PERSON] і [PERSON] , до якої долучено необхідні для цього документи. 30 січня 2023 року відповідачу було додатково надіслану постанову про закриття кримінального провадження. 14 квітня 2023 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» провело часткову виплату страхового відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 39 000 грн., по 13 000 грн. для кожного із заявників, пояснивши це тим, що особами, відповідальними за спричинену шкоду внаслідок ДТП, є водій автомобіля марки «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] [PERSON] та загиблий велосипедист [PERSON] . З вказаним рішенням відповідача про часткову виплату страхового відшкодування вони (позивачі) не погоджуються, вважають його безпідставним, незаконним та невмотивованим, оскільки єдиною особою, відповідальною за завдану шкоду, є водій автомобіля «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] [PERSON] , який керував джерелом підвищеної небезпеки. Тому просили стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 13 000 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1068,49 грн., три відсотки річних в розмірі 64,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 65 грн. Ухвалою суду від 4 липня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов. 25 липня 2023 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог та просили стягнути з відповідача на користь кожного з них страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 13 000 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1923,29 грн., три відсотки річних в розмірі 115,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 169,52 грн. 1 серпня 2023 року відповідач надав відзив на позов, яким позовні вимоги вважав необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ДТП, на його думку, сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які є непереборною силою, а також наявні ознак непрямого умислу/умислу велосипедиста [PERSON] , що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки. 9 серпня 2023 року позивачі надали відповідь на відзив, якою вважали заперечення відповідача необгрунтованими, спрямованими на те, щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 серпня 2022 року, близько 15 години 40 хвилин, на 36 км автодороги «Київ-Ковель», водій [PERSON] , керуючи автомобілем, марки «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] , рухаючись в напрямку м.Ковель, допустив зіткнення із велосипедом «Либідь Ardis» під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку по асфальтованому узбіччю та різко змінив напрямок руху і почав перетинати проїзну частину зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Київській області від 31 жовтня 2022 року кримінальне провадження № 12022111050002652, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.25,32-38) та визнаються сторонами. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , про що 30 серпня 2022 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області ЦМЮ МЮ (м.Київ) складено відповідний актовий запис № 1202 (а.с.24). Позивачка [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , а позивачі [PERSON] і [PERSON] - його синами, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14,17,21) та визнається сторонами. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» відповідно до страхового полісу № 208111366 (а.с. 26). Згідно з п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином, як встановлено з матеріалів справи (а.с. 4,17,21), та, виходячи з норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що в результаті вказаної ДТП та її наслідків близьким родичам потерпілого [PERSON] - дружині [PERSON] та синам [PERSON] та [PERSON] було завдано моральної шкоди. Батько загиблого [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] померла [INFO] (а.с.22,39). Відповідно до вимог ч. 1,2,5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON] . Доказів існування під час дорожньо-транспортної пригоди непереборної сили для водія або наявності умислу потерпілого суду не надано. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фіат Дукато», р/н [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» (а.с. 26). Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову. Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода сталася 24 серпня 2022 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 6500 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 78 000 грн. (6500 грн. х 12). Враховуючи вимоги вказаних норм Закону особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4,17,21) та визнається сторонами. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить кожному з позивачів, складає 26 000 грн., який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на трьох осіб (78 000 грн. : 3). Відповідач 14 квітня 2023 року здійснив часткову виплату позивачам страхового відшкодування у загальному розмірі 39 000 грн., по 13 000 грн. кожному, що сторонами визнається. Таким чином, розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 39 000 грн. (78 000 грн. - 39 000 грн.), по 13 000 грн. кожному з позивачів. Посилання відповідача в обгрунтування своїх заперечень щодо позову на те, що у діях водія [PERSON] відсутня вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими, оскільки за вказаних вище обставин відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18). Також відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди відповідно до положень ч.2 ст.1193 ЦК України, на що посилається відповідач, так як суду не надано жодних доказів наявності грубої необережності в діях потерпілого [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до ч.1,4 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у спричиненні ДТП була застрахована відповідачем, але до цього часу відповідач не здійснив виплату позивачам страхового відшкодування в повному розмірі, то суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів страхове відшкодуванн завданої моральної шкоди в розмірі 13 000 грн., а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1923,29 грн., три відсотки річних в розмірі 115,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 169,52 грн. за період в межах позовних вимог з 18 квітня 2023 року по 3 серпня 2023 року. З урахуванням того, що позивачі при поданні позову до суду були звільнені від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved