Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому зазначив, що відповідач згідно розписки від 13 травня 2020 року отримав від нього грошові кошти в сумі 36 000 грн 00 коп, які зобов`язувався повернути в строк до 13 липня 2020 року. Відповідачем із моменту отримання\~позики до\~дати подачі\~позову до\~суду не\~було виконано взятих на себе грошових зобов`язань.\~У зв`язку\~із цим станом на\~момент подачі позову виникла заборгованість\~у розмірі\~70 092\~грн 48 коп,\~з них:\~36 000\~грн\~00 коп - прострочена заборгованість\~за основною\~сумою боргу,\~15 585\~грн\~03 коп - проценти за\~користування кредитом, 15 084\~грн\~00 коп інфляційні втрати та 3423 грн 45 коп три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі в розмірі 1073 грн 60 коп. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2023 матеріали вказаної справи передано на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді від 16 серпня 2023 року прийнято дану позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце слухання\~справи повідомлений\~належним чином,\~у своїй позовній заяві просив слухати справу за його відсутності, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про день, час та місце\~слухання справи\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив. Відзиву на позов не подав. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 13 травня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 36 000 грн та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 13 липня 2020. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться і в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16. У силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, судом встановлено, що між сторонами 13 травня 2020 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 36 000 грн, які зобов`язався повернути до 13 липня 2020. Однак взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконав, чим порушив умови договору. Також за приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки [PERSON] не виконав зобов`язання за договором позики за розпискою, із нього підлягає стягненню борг у сумі 70 092 грн 48 коп, розмір якого визначений позивачем у поданій позовній заяві. Вказаний розрахунок є достатнім та зрозумілим, відповідає умовам договору позики і не оспорюється відповідачем. На підставі викладеного, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. У відповідності\~до ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved