Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 23 серпня 2023 року, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 09 липня 2005 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №279. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 09 липня 2005 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей - неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям ускладнились протягом останніх 2-х років у зв`язку з діаметрально протилежними поглядами на сімейне життя, виникненням сварок, що призвело до остаточного припинення стосунків. Наразі вони проживають окремо та не підтримують відносин, притаманних подружжю. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача. Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, позицію сторін, відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 09 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №279 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09 липня 2005 року, а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.11, 12). Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Вони проживають окремо та не підтримують відносин, притаманних подружжю. Позивач доцільності у наданні строку на примирення не вбачає, відповідач правом на подання клопотання з цього приводу не скористалася. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку на примирення, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не вказала, фактично не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 липня 2005 року (а.с.10) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за доцільне залишити без змін з огляду на незаявлення відповідачем вимоги про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та не заявлення ним вимоги щодо розподілу судових витрат, не наведення попереднього розрахунку, а тому суд не вбачає доцільності у стягненні таких витрат з відповідача.

Outcome: approved