Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У листопаді\~2020\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою (з\~урахуванням зміни\~предмету позову),\~в якій\~просила суд\~визнати недійсним\~Договір про\~відступлення права\~вимоги №GL48N718070_І_3\~від 17.07.2020\~року,\~серія та\~номер 509,\~в частині\~відступлення права\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 8/2007/840-К/1076-Н\~від 14.06.2007\~року укладеним\~між [PERSON] \~та ПАТ\~КБ «Надра»,\~а також\~за договором\~іпотеки №1076/Т-Н\~від 14.06.2007\~року укладеним\~між [PERSON] \~та ПАТ\~КБ «Надра»;\~скасувати Рішення\~винесене приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бочкарьовою\~Аллою Володимирівною,\~якими було\~внесено зміни\~до запису\~про іпотеку\~№ 5134783,\~а саме:\~Рішення №\~53728938\~від 21.08.2020\~року приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу Бочкарьової\~Алли Володимирівни,\~яким до\~запису №5134783\~було внесено\~зміни до\~відомостей про\~Іпотеку,\~а саме:\~було змінено\~Іпотекодержателя з\~ПАТ КБ\~«НАДРА» на\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ДНІПРОФІНАНСГРУП»;\~виключити з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~запис про\~внесення змін\~до іпотеки\~№ 5134783,\~який було\~внесено приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бочкарьовою\~Аллою Володимирівною\~на підставі\~Рішення №\~53728938\~від 21.08.2020\~року.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала\~на те,\~що 14\~червня 2007\~року між\~ [PERSON] та\~ПАТ КБ\~«Надра» було\~укладено кредитний\~договір №\~8/2007/840-К/1076-Н.\~Згідно пункту\~1.1\~кредитного договору\~банку надає\~позичальнику у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпеченості кредит\~в розмірі\~18\~500\~доларів США\~з кінцевим\~терміном погашення\~всієї заборгованості\~за кредитом\~не пізніше\~13\~червня 2018\~року.\~Кредит був\~наданий для\~проведення розрахунків\~по договору\~купівлі-продажу\~№ 2726\~від 14\~червня 2007\~року нерухомого\~майна -\~квартири [ADDRESS] .\~14\~червня 2007\~року між\~ [PERSON] та\~ПАТ КБ\~«Надра» укладений\~іпотечний договір\~№ 1076/1-Н,\~зареєстрований у\~реєстрі за\~№2731,\~серійний номер\~ВЕР №5\~16922,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпродзержинського\~міського нотаріального\~округу Прожуганом\~М.А.,\~за умовами\~якого [PERSON] \~передає в\~іпотеку ПАТ\~КБ «Надра»\~квартиру [ADDRESS] ,\~на забезпечення\~ [PERSON] зобов`язань\~за договором\~кредиту від\~14\~червня 2007\~року №\~8/2007/840-К/1076-Н. 17 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова`компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим номером 509. Вважає, що договір про відступлення права вимоги №GL48N718070 І З від 17.07.2020 року має бути визнаний недійсним, а відомості про обтяження мають бути виключені з реєстру. Такий висновок підтверджується наступним. За текстом Договору про відступлення права вимоги не міститься жодного посилання на кредитний договір № 8/2007/840-К/1076-Н, або ж іпотечний договір №1076/1-Н від 14.06.2007 року. Отже, за текстом договору про відступлення права вимоги, не можливо встановити, що саме права вимоги за іпотечним договором позивачки є об`єктом продажу. Разом з цим у Договорі про відступлення права вимоги є посилання на Додаток №1, яким має підтверджуватись перехід прав вимоги до позичальників, іпотекодавців. заставодавців та поручителів, зокрема і договір іпотеки укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». Однак, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не було долучено цей Додаток №1, відтак матеріали справи взагалі не містять жодного підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за іпотечним договором №1076/1-Н від 14.06.2007 року. Матеріали справи містять відзив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на позовну заяву, згідно переліку додатків до відзиву, долучено договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_i_3 від 17 липня 2020 року, копію повідомлення про відступлення з підтвердженням направлення та копію наказу. Такий документ, як Додаток №1 у переліку додатків не входить. Натомість, матеріали справи містять аркуш паперу невідомого походження, на якому роздрукована таблиця, яка містить перелік осіб, номери договорів дати та цифри. З даної таблиці неможливо встановити чим є цей документ, однак, з урахуванням змісту таблиці, вірогідно, відповідач вважає, що цей аркуш паперу є Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги. [PERSON] наполягає, що з долученої таблиці неможливо встановити, що саме це за документ і тим паче вважати його належним доказом у справі, оскільки: відсутня назва документа; відсутня дата складання та підписання документа; відсутні будь-які підписи відповідальних осіб, а також печатки установ; відсутні назви колонок, в результаті чого неможливо ідентифікувати, які саме дані зазначені у таблиці і до чого гани відносяться. Відтак, оскільки з тексту Договору про відступлення права вимоги №GL48N718070 І З від 17 липня 2020 року, не вбачається перехід права вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за іпотечним договором [PERSON] , такий договір має бути визнаний недійсним в частині переходу до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» будь яких прав кредитора за кредитним договором № 8/2007/840-К/1076-Н та прав іпотекодержателя за іпотечним договором №1076/l-H від 14.06.2007 року. Оскільки предметом договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_I_3 від 17 липня 2020 РОКУ не є іпотечним договором №1076/1-Н від 14.06.2007 РОКУ, відповідно істотна умова договору предмет такого договору у нього не відображена. А оскільки договір не відображає предмет договору у повній мірі, такий договір має бути визнаний не дійсним, оскільки не відповідає вимогам законодавства. Договір відступлення права вимоги могла підписати лише особа уповноважена на це Фондом. Слід звернути увагу, що на момент укладання договору про відступлення права вимоги, повноваження ліквідатора виконувала [PERSON] , оскільки її повноваження були припинені лише 28.09.2020 року. Натомість, як вбачається з договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_l_3 від 17 липня 2020 року, від імені ПАТ КБ «Надра» він підписаний [PERSON] . Згідно преамбули договору повноваження [PERSON] підтверджуються довіреністю посвідченою 13.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. за реєстровим №388. З наведеного вбачається, що повноваження на підписання договору мала лише ліквідатор Біла Ірина Володимирівна, повноважень Гришкової Є.Ю. матеріали не містять. Відтак, договір був підписаний неповноважною особою, що тягне за собою його недійсність. 21.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Аллою Володимирівною Рішенням, індексний номер 53728938, було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 18813542, а саме, квартиру [ADDRESS] . З Інформаційної довідки 297420594 вбачається, що підставою для внесення змін є Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_I_3 від 17.07.2020 року, серія та номер 509, посвідчений тим же приватним нотаріусом КНМО Бочкарьовою А.В. Державний реєстратор в особі приватного нотаріуса не посилається на будь-який Додаток №1, яким начеб-то має передбачатись перехід права вимоги до іншої особи. Отже, з урахуванням того, що сам по собі Договір не містить даних ані про іпотечний договір №1076/1-Н від 14.06.2007 року, ані про кредитний договір № 8/2007/840-К/1076-Н від 14.06.2007 року, нотаріус не могла пересвідчитись у тому, що саме за цими договорами було відступлено право вимоги. Отже, можна зробити висновок про те, що нотаріус під час державної реєстрації змін не перевірила та не дослідила належним чином усі документи, які могли б встановити підстави внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З чого випливає підстави для скасування рішення про державну реєстрацію змін та виключення відомостей внесених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. Не погодивши\~з позовними\~вимогами,\~відповідачем ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Дніпрофінансгруп» подано\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого просить\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог,\~з оглядну\~на наступне.\~Позивач в\~своїй первісній\~позовній заяві\~зазначав,\~що підставами\~для визнання\~недійсним Договору\~№GL48N718070_I_3\~про відступлення\~прав вимоги\~укладеним між\~ПАТ КБ\~«Надра ТОВ\~ФК «Дніпрофінансгруп»\~є наступні\~обставини:\~порушення вимог\~Закону України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України наданого\~як забезпечення\~кредитів в\~іноземній валюті»;\~розмежування правочинів\~щодо відступлення\~права вимоги;\~порушення законодавства\~щодо заміни\~кредитора у\~зобов`язанні.\~03.02.2021\~року ТОВ\~ФК «Дніпрофінансгруп»\~було отримано\~ухвалу Красногвардійського\~районного суду\~м.Дніпропетровська\~про відкриття\~провадження по\~даній справі\~та позовну\~заяву додатками.\~На дану\~позовну заяву\~відповідачем 1\~було подано\~відзив.\~Пізніше позивачем\~було подано\~заяву про\~зміну предмету\~позову,\~якою позовну\~заяву б\~викладено в\~новій редакції.\~Так з\~тексту даної\~заяви вбачається,\~що позивачем\~було здійснено\~зміну предмету\~позову шляхом\~доповнення новими\~позовними вимогами.\~Позивач в\~своїй заяві,\~якою позовну\~заяву викладено\~в новій\~редакції,\~зазначав,\~що підстав\~для визнання\~недійсним Договору\~№GT48N718070_I_3\~про відступлення\~прав вимоги\~укладеної між\~ПАТ КБ\~«Надра» та\~ТОВ ФК\~«Дніпрофінансгруп» є\~наступні обставини:\~оскаржуваний договір\~не містить\~істотних умов;\~відсутні повноваження\~у представника\~Відповідача 3\~на підписання\~оскаржуваного договір;\~підстави для\~скасування з\~Державного реєстру\~запис про\~внесення змін\~до іпотеки.\~Отже Відповідач\~1\~вважає за\~необхідним надати\~свої заперечення\~щодо інших\~підстав позові\~вимог. Позивач знову ж таки не доводить належними та допустимими доказам оспорюваний договір порушує її права. Не доводить Позивач і того, як заміна кредитора у зобов`язанні порушує права Позивача як боржника за кредитним договором. Фактичні доводи позовної заяви зводяться до небажання Позивача виконувати умови кредитного договору. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі ці вирішити спір. Таким чином, у розумінні Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального коді України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушення прав, свобод чи інтересів, з чого вбачається, що право на судовий захист не є абсолютним. Верховний суд не одноразово наголошував у своїх постановах, що суд має перевіряти доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. В даному випадку незрозуміло яким чином порушені права Позивача оскаржуваним правочином і яким чином буде воно відновлено в разі задоволення позовних вимог. Отже не доведення позивачем, що укладення договору про відступлення права вимоги відбулося з порушенням її прав та законних інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Не можна погодитись із твердженнями позивача, що оскаржуваний договір не містить істотних умов, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, обсяг і зміст прав, що передаються, визначається первісним кредитором та новим кредитором за їх згодою. Як вбачається з умов оскаржуваного Договору, сторони досягли всіх істотних умов. Посилання позивача на неможливість з Додатку 1 встановити чи було здійснено відступлення право вимоги за кредитними договором, договором іпотеки не є підтвердженням тверджень позивача щодо не досягнення всіх істотних умов оскаржуваного Договору. Крім того судом було витребувано оригінал оскаржуваного Договору та Додатку №1, які були оглянуті в судовому засіданні. Щодо відсутності повноважень на підписання оскаржуваного договору, то хотілось би зауважити, що позивач не надає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень. Крім того Відповідачем 3 надано відзив в якому повністю спростовуються твердження Позивача. Відповідно частини другої статті 18 Закону перелік документів, необхідних для держави реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів Украйни у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На виконання даних умов приватному нотаріусу було подано всі необхідні документи для здійснення державної реєстрації змін щодо Іпотекодержателя до Державного реєстру. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо здійснення порушені приватними нотаріусом при здійсненні державної реєстрації змін щодо предмету іпотеки. В твердження Позивача ґрунтуються на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, вважає, що позовна заява позивача є необґрунтованою та безпідставною, а отже підлягає залишенню без задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» Чміль Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Представники Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між [PERSON] (позичальник) та ВАТ КБ «Надра» (Банк) укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1076-Н (т.1, а.с. 11-12). Також, відповідно до відомостей з державного реєстру записів обтяження на підставі на підставі договору іпотеки ВЕР 516920-23, р-р 2731, 14.06.2007 року, зареєстрована заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5134783, дата реєстрації 14.06.2007 року, на майно: квартира, за адресою: [ADDRESS] . 09.12.2010 року вилучено запис про обтяження. Іпотекодержатель ВАТ КБ «Надра» (т.1, а.с.145). 17.07.2020 року між ПАТ «Банк «НАДРА» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL48N718070_I_3 відступлення прав вимоги предметом якого було відступлення прав вимоги за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, укладеними між фізичними особами та ПАТ «Банк «Надра» (т.1, а.с.41-42). Також,\~17.07.2020\~року між ПАТ «Банк «НАДРА» (Продавець) та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (Покупець) було укладено Договір № GL48N718070_I_3 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають (т. 1, а.с. 49-51). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21). Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16). Судами встановлено, що 17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року було укладено та нотаріально посвідчено договір № GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги у тому числі за кредитним договором № 8/2007/840-К/1076-Н від 14 червня 2007 року та за договором іпотеки від 14 червня 2007 року, які зазначені у додатку № 1 до договору. Тобто договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Таким чином, оскільки за результатами електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів і не набуло права здійснювати фінансові операції відносно боржника. Слід зазначити, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Окрім зазначеного, слід звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії. З урахуванням наведеного, суд дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року № GL48N718070_I_3 не є договором факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка особа. Також, під час розгляду справи судом не було встановлено, яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) позивача було порушене, не визнане чи оспорене, як і сам факт укладання договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 935-Н/1. Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення відповідачами прав позивача судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Доказів на підтвердження заявленої вимоги про визнання припиненим договору іпотеки № 935-Н/1 від 24.04.2007 року позивачем, представником позивача в судовому засіданні не надано, а тому, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимогу повному обсязі, оскільки на теперішній час позивачем не доведено порушення її прав та інтересів, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed