Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивачка 05.06.2023 звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на малолітню дитину та стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок відсутності між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дитини. У шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вони припинили шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вихованням дитини займається лише позивачка, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини. Просила шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище, стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути кошти на її утримання в розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка у поданій суду заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала і просила їх задоволити. Відповідач у наданому суду 11.08.2023 відзиві не заперечував щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, позовну вимогу про стягнення аліментів на малолітню дитину визнав частково в розмірі 1000 грн, не визнав позовну вимогу про стягнення аліментів на дружину, посилаючись на те, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу. У поданій суду 19.09.2023 заяві відповідач просив розглянути справу в його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, вимоги про стягнення аліментів визнав частково. Погодився сплачувати аліменти на малолітню дитину в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 1000 грн щомісячно на дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Просив урахувати, що він офіційно не працює, підробляє неофіційними заробітками, інших дітей та непрацездатних утриманців не має, хворіє ускладненим остеохондрозом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 16 липня 2020 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Згідно вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Суд установив, що відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються її права на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу на дитину; 2) в цілому задовільний стан здоровя відповідача, який хворіє ускладненим остеохондрозом, його матеріальне становище з огляду на те, що він офіційно не працює, підробляє неофіційними заробітками, розмір доходу якого невідомий; 3) відповідач не має інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений судом розмір аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, який на даний час становить 1136 грн (50 % від прожиткового мінімуму 2272 грн). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд установив, що позивачка потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а останній може надавати таку допомогу. З урахуванням викладених обставин суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів на дружину в твердій грошовій сумі, що становить 1000 грн. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 2147,20 грн судового збору в дохід державного бюджету (по 1073,60 грн за кожну з двох вимог майнового характеру). Ураховуючи визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 грн. \~ \~ \~ \~З огляду на вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України решта сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 536,80 грн підлягає до стягнення з відповідача. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989 (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21\~грудня 1995\~р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 80, 84, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved