Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] . Відомості про батька в свідоцтва про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2019 (справа № 711/10288/18) громадянка [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Підставами для позбавлення батьківських прав були факти системного невиконання [PERSON] обов`язку по вихованню дітей та відсутності її намірів, бажання і в подальшому займатись питанням виховання та утримання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . Малолітній [PERSON] з 05.07.2021 перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування, на підставі рішення виконавчого комітету ЧМР від 14.07.2021 № 673. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.10.2020 № 987 малолітнього [PERSON] влаштовано до державної установи комунальний заклад «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» ЧОР. Терміни перебування дитини в державній установі продовжені. Відповідно до інформації КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 23.03.2023 № 331 з`ясовано, що за час перебування дитини в установі з 20.10.2020 мати відвідала сина 03.02.2021. З того часу сина не провідувала та до закладу не телефонувала, здоров`ям дитини не цікавилася, участі в утриманні та вихованні не брала. Письмових та усних запитів про дитину на адресу закладу не надходило. Громадянка [PERSON] , [INFO] , засуджена 23.02.2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання 26.06.2021, кінець строку відбування покарання 26.06.2026, з 08.09.2021 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Надержинщинська виправна колонія № 65». Громадянка [PERSON] надала письмове пояснення, в якому категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Зібраними документами підтверджено, що протягом тривалого часу мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього, не виявляє своєї зацікавленості щодо його життя, здоров`я, духовного та морального розвитку, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. За таких обставин, змушені звернутися до суду з даним позовом, просять суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , на його утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 12.06.2023 року та до повноліття дитини. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.06.2023 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.09.2023 закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - [PERSON] скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталася. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, взявши до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого. сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 23.04.2020 року, актовий запис № 646. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2019 (справа № 711/10288/18) [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Громадянка [PERSON] , [INFO] , засуджена 23.02.2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання 26.06.2021, кінець строку відбування покарання 26.06.2026, з 08.09.2021 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Надержинщинська виправна колонія № 65». Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.10.2020 № 987 малолітнього [PERSON] влаштовано до державної установи комунальний заклад «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» ЧОР. Терміни перебування дитини в державній установі продовжені рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.07.2021 № 750 «Про влаштування малолітнього [PERSON] у заклад, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей на повне державне утримання», від 25.01.2022 № 64 «Про продовження строку перебування малолітнього [PERSON] у закладі, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей» та від 28.02.20234 № 180 «Про продовження строку перебування малолітнього [PERSON] у закладі, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей». Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.07.2021 № 673, малолітній [PERSON] з 05.07.2021 перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до інформації КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 23.03.2023 № 331 з`ясовано, що за час перебування дитини в установі з 20.10.2020 мати відвідала сина 03.02.2021. З того часу сина не провідувала та до закладу не телефонувала, здоров`ям дитини не цікавилася, участі в утриманні та вихованні не брала. Письмових та усних запитів про дитину на адресу закладу не надходило. Як вбачається із заяви, [PERSON] просить не позбавляти її батьківських прав відносно [PERSON] , так як після звільнення хоче брати участь у його вихованні. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод неповнолітніх та малолітніхдітей, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В матеріалах справи мається Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1631/01-21 від 25.05.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідач фактично не приймає участі у вихованні дитини, не надає допомоги на його утримання, протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього, тим самим діє всупереч інтересам дитини, позбавляючи його права на належне батьківське виховання та утримання, суд доходить до висновку, що це є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини доходів щомісячно, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, яка не обмежена у працездатності, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні дитини. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Outcome: approved