Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

Зміст позовних вимог. У травні 2023 року позивач [PERSON] звенулася до суду з вище вказаним позовом, в якому просить суд: позбавити [PERSON] ( [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26 серпня 2003 року; РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ). В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] від спільного шлюбу з [PERSON] у неї народилася дитина - [PERSON] 13 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначає, що з моменту народження дитини відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляв заінтересованості в йго подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про духовний і фізичний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Весь час дитина проживає та виховується позивачкою, натомість відповідач тривалий час не виконує обов`язки щодо виховання сина. З цих підстав позивач просить позов задовольнити. Рух справи. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року матеріали цивільної справи передано до Оболонського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року відкрито загальне провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 28 червня 2023 року. 28 червня 2023 року підготовче засідання відкладено через неявку сторін до 27 липня 2023 року. 27 липня 2023 року підготовче засідання відкладено через неявку сторін до 07 вересня 2023 року. 25 серпня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . В підготовче засідання 07 вересня 2023 року позивач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. 07 вересня 2023 року на офіційну електронну адресу суду від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в підготовчому засіданні 07 вересня 2023 року позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Пояснив, що на протязі останніх 10 років сина не бачив, не спілкується з ним, не бере участь у його вихованні, аліменти не стягувалися. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в підготовче засідання 07 вересня 2023 року не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 25 серпня 2023 року надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Разом з тим, надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач в підготовчому засіданні визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ч. ч. 3, 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 13 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 2005 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, від спільного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики, виданої студенту ВСП «Київський фаховий коледж» комп`ютерних технологій та економіки НАУ» [PERSON] , останній навчається у коледжі з 01 вересня 2021 року за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення». Дарницькою РДА в м. Києві суду надано висновок № 101-7036/02 від 18 серпня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що дитина [PERSON] народився під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Зі слів матері батько востаннє бачив сина у 2007 році, з того часу [PERSON] жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини та фактично самоусунувся від будь-якого спілкування з сином. Згідно з характеристикою, виданною навчальним закладом, батько [PERSON] навчанням дитини у коледжі не цікавився, не приходив особисто, у навчально-виховному процесі дитини брала участь мати. Відповідно до листа, виданного КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва медичним обстеженням та лікуванням дитини займається матір дитини, батько станом здоров`я дитини не цікавиться. На сьогодні [PERSON] , разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької РДА в м. Києві, неповнолітня дитина [PERSON] пояснив, що батька ніколи не бачив, не спілкується з ним, та не заперечував, щоб його позбавили батьківських прав. [PERSON] подано нотаріально засвідчену заяву від 26 липня 2023 року про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За наведених обставин орган опіки та піклування Дарницького району м. Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. В контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Надаючи оцінку висновку Дарницької РДА в м. Києві, наданому в порядку ст. 19 СК України, суд виходить з того, що згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується з висновком Дарницької РДА в м. Києві як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, виховання дитини, його долі, що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved