Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів на малолітню дитину. В позовній заяві вона посилалася на те, що з 2011 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного життя із відповідачем [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] . З жовтня 2022 року вони з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Усну домовленість про надання коштів на утримання дитини в розмірі 5000 грн. відповідач не дотримується. На утримані він не має інших дітей чи батьків, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має. Відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку і спроможний утримувати свою дитину, має у власності житловий будинок та нежитлові приміщення. Тому просила суд стягнути с нього аліменти на її користь на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця. В судове засіданні позивачка та її представник не з`явилися, надали письмове клопотання про судовий розгляд за їхньої відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 3000 грн. Доводи позивача у позовній заяві про те, що вона повністю матеріально утримує їхню дитину, а він взагалі не приймає участь в утриманні дитини, не відповідають дійсності, оскільки донька на вихідних проживає у нього, він дає їй грошові кошти на витрати. Наразі він не працює, доходу не має, житловий будинок та нежитлові приміщення щомісячного доходу не приносять, нежитлові приміщення придбані по борговій розписці. Тому просить задовольнити позов частково. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 227 складений Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьком дитини зазначений відповідач [PERSON] , мати [PERSON] . Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2011 року, актовий запис № 1842 виконаний Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ. Відповідач не заперечує проти батьківства щодо [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки №2358 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 11 квітня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: мати [PERSON] , донька [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що донька знаходиться на її утриманні, а відповідач, будучи працездатним, не надає їй допомогу на утримання дітей. В судовому засіданні відповідач вказував на те, що він офіційного не працює, його дохід - це тимчасові підробітки, які мають мінливий характер, нерухомість , що перебуває у його власності, дохід не приносить. Доказів отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, вказала, що їй невідомо, чи має відповідач постійний заробіток, також вона не надала доказів про свої доходи, оскільки при визначенні розміру аліментів враховується дохід обох сторін на час розгляду справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що відсутність заробітку (доходу) не звільняє [PERSON] , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання сина та враховує, що дитина має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина проживає разом з матір`ю, так як [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] . Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, суд враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів в сумі 5000 грн. є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі. Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що діти у зазначеному віці потребують значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, суд,

Outcome: partial