Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який 13 травня 2016 року склав заповіт та заповів їй все своє майно, у тому числі і належне йому домоволодіння [ADDRESS] . Зазначає, що 7/9 часток вказаного домоволодіння належало [PERSON] на підставі мирової угоди від 05 травня 2004 року, затвердженої Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, зареєстрованої в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18 серпня 2004 року КП «ДМБТІ» ДОР, а 2/9 частки належало [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . Посилається на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] щодо сплати [PERSON] компенсації [PERSON] за 2/9 частки спірного домоволодіння в розмірі 70\~820 грн., після отримання яких [PERSON] відмовляється від належних їй 2/9 частки домоволодіння на користь [PERSON] . Вказує, що [PERSON] повністю розрахувався з відповідачем у строки, зазначені в ухвалі суду і сплатив 50\~000 грн. до 30 травня 2009 року, а 20\~820 грн. до 30 вересня 2009 року, шляхом перерахування коштів через АТ «Ощадбанк», і претензій у відповідача не було. Зазначає, що постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/9 частки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 2/9 часток домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку А-1 житловою площею 29,3 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м, літної кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, навісів літ. Д, Е, споруд №1-6, І. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №68645313 (№60/2021), яка відкрита після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 23 червня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у АТ «Ощадбанк» інформації про наявність або відсутність факту переведення у 2009 році або пізніше грошового переказу, який здійснено [PERSON] на ім`я [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Третя особа у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, лише направила на вимогу ухвали суду завірену копію спадкової справи №60/2021, заведеної щодо майна померлого [PERSON] 21 вересня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 листопада 2004 року, а після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 6). Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2004 року у справі №2-134/04г затверджена мирова угода між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, розподілу в натурі домоволодіння і виділу в натурі частини домоволодіння, відповідно до умов якої, зокрема, визнано право власності на: 7/9 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом від 04 квітня 1996 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; на 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом від 19 травня 2000 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 9-14). Крім того, з наявних матеріалів справи встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року у справі №2-167/09р затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] за якою: [PERSON] зобов`язується виплатити [PERSON] грошову компенсацію за належні їй 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] у розмірі 70\~820 грн., а виплату вказаних коштів [PERSON] здійснює в два етапи: 50000 грн. в термін до 30 травня 2009 року; 20\~820 грн. в термін до 30 вересня 2009 року; [PERSON] зобов`язується прийняти в установлений термін грошову компенсацію від [PERSON] за належні їй 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] в сумі 70\~820 грн.; після повного розрахунку між сторонами і отримання грошової компенсації [PERSON] відмовляється від належної їй 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с. 47-48). Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 2021 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №2348 (а.с. 7). Також матеріали справи містять заповіт [PERSON] , яким він робить розпорядження на випадок його смерті, що все належне йому рухоме та нерухоме майно, та все те, на що він за законом на день його смерті матиме право заповідає [PERSON] , та який 13 травня 2016 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. і зареєстровано в реєстрі за №490 (а. с. 76). Матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 вересня 2022 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2908, [PERSON] , як спадкоємцю зазначеного у заповіті майна [PERSON] належить: 7/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28). Крім того, з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №311223790, сформованого 29 вересня 2022 року встановлено, що вищезазначені 7/9 часток домоволодіння [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] (а.с.30). Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. із заявою і документами для посвідчення свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та склав на її ім`я заповіт, посвідчений 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. за реєстровим №490, на спадкове майно, що складається з 2/9 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 вересня 2022 року приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через ненадання жодного правовстановлюючого документу на 2/9 частини зазначеного житлового будинку (а. с. 31). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК У країни суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Також судом враховано, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року у справі №2-167/09р. передбачалось, що після повного розрахунку між сторонами і отримання грошової компенсації [PERSON] відмовляється від належної їй 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] , при цьому з наявних матеріалів справи не встановлено жодних доказів існування такої відмови відповідача, яка могла б бути доказом того, що [PERSON] дійсно було у повному обсязі виконано вимоги зазначеної ухвали суду. Судом встановлено, що на виконання ухвали суду від 23 червня 2023 року АТ «Ощадбанк» надало відповідь №46/12-11/33423/2023/БТ від 07 липня 2023 року щодо інформації про наявність або відсутність факту переведення у 2009 році або пізніше грошового переказу, який здійснено [PERSON] на ім`я [PERSON] , в якій зазначило, що інформацію до 01 січня 2018 року надати неможливо через закінчення строків зберігання (а. с. 155). У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які змогли лише підтвердити факт передачі грошових коштів [PERSON] відповідачу [PERSON] за другим етапом мирової угоди, однак не підтвердили факт виконання [PERSON] у повному обсязі своїх зобов`язань, передбачених мировою угодою, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року у справі №2-167/09р. Отже, під час судового розгляду справи не було встановлено обставин, що свідчили б про виконання [PERSON] умов мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року у справі №2-167/09р. Крім того, судом не встановлено вчинення самим [PERSON] будь-яких дій направлених на зобов`язання [PERSON] виконати умови вищезазначеної мирової угоди в частині відмови від належної їй частини домоволодіння, будь то звернення до самого відповідача з відповідною вимогою чи звернення до органів державної виконавчої служби з приводу примусового виконання судового рішення, або правоохоронних органів з приводу невиконання судового рішення. Більш того, з наявної інформації КП «ДМБТІ» ДМР №10577 від 11 серпня 2021 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності на 7/9 частини вказаного домоволодіння за [PERSON] на підставі мирової угоди від 05 травня 2004 року, затвердженої Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №7087597, а також 2/9 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 червня 1991 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-2341, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу №545 за реєстровим №66. Також зазначено, що в матеріалах справи міститься мирова угода від 05 травня 2004 року, яка затверджена Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, якою визнано право власності за [PERSON] на 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] , але реєстрація станом на 31 грудня 2012 року в КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась (а. с. 93). Отже, враховуючи вищезазначене, позивачем не було доведено, що [PERSON] фактично було виконано всі умови, які передбачено мировою угодою, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2009 року у справі №2-167/09р., і які були підставою для відмови [PERSON] від належної їй 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вищевказаної мирової угоди, переоформлення вказаної частки домоволодіння на [PERSON] , або вчинення будь-яких дій [PERSON] чи [PERSON] за життя [PERSON] , направлених на виконання умов вищевказаної мирової угоди. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевказане, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed