Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. У лютому 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 23 липня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з [PERSON] кредитний договір №22033109561, за яким ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати кредит у розмірі 30000 доларів США, а [PERSON] зобов`язалась щомісячно до 23 липня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,80% річних. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по означеному кредитному договору рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2011 року з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто борг за кредитним договором №22033109561 в розмірі 309697 гривень 29 копійок, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1700 гривень, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього в загальному розмірі 311517 гривень 29 копійок. В подальшому право грошової вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач посилається на те, що, незважаючи на набрання судовим рішенням законної сили, [PERSON] продовжує ухилятись від його виконання. Тому ТОВ «Вердикт Капітал», на підставі ст.625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача суму інфляції за час прострочення виконання грошових зобов`язань з січня 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 58818 гривень 85 копійок, а також три проценти річних від прострочених сум за період часу з 11 січня 2020 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 19843 гривень 22 копійок, а також вирішити питання щодо стягнення судових витрат. 2. Інформація про рух цивільної справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року (а.с.65) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ТОВ «Вердикт Капітал», була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 березня 2023 року (а.с.70) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 12 червня 2023 року (а.с.162) було замінено ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» та залучено ТОВ «Дебт Форс» до участі у розгляді цивільної справи в якості позивача. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не з`явилась у судове засідання, направила до суду відзив (а.с.113-116), в якому вона не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» був замінений в якості стягувача лише у виконавчому листі в частині стягнення суми боргу за кредитним договором №22033109561 в розмірі 309697 гривень 29 копійок, а не щодо стягнення витрат по оплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Строк для пред`явлення виконавчого листа з виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2011 року закінчився. Крім того, ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явив позов після закінчення строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач на свою користь, є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 23 липня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з [PERSON] кредитний договір №22033109561 (а.с.8-20), за яким ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати кредит у розмірі 30000 доларів США, а [PERSON] зобов`язалась щомісячно до 23 липня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,80% річних. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2011 року (а.с.21-22) з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був стягнутий борг за кредитним договором №22033109561 в розмірі 309697 гривень 29 копійок, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1700 гривень, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього в загальному розмірі 311517 гривень 29 копійок. Зі змісту ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 26 лютого 2021 року (а.с.23-25) вбачається, що 2 серпня 2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ПАТ «Оксі Банк» договір відступлення права вимоги №114/2-16, за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «ОКСІ Банк» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22033109561 від 23 липня 2008 року. В той же день ПАТ «Оксі Банк» уклав з ТОВ «Вердикт Капітал» договір відступлення права вимоги, за яким вже ПАТ «Оксі Банк» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача за означеним кредитним договором. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» стало правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що виникли на підставі кредитного договору №22033109561 від 23 липня 2008 року. Зі змісту копії договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/23 від 10 березня 2023 року (а.с.122-123), договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №17-05/23 від 17 травня 2023 року (а.с.124-132), актів прийому-передачі реєстру боржників за вказаними договорами від 10 березня 2023 року та 17 травня 2023 року (а.с.145, 146), реєстру боржників (а.с.143, 144) вбачається, що ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються главою 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» книги першої «Загальні положення», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та правил відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) за змістом ст.625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) у ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача Кочмарьова Т.С. не подала докази на підтвердження того, що її довіритель погасив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2011 року в загальному розмірі 311517 гривень 29 копійок, що складається з боргу за кредитним договором №22033109561 в розмірі 309697 гривень 29 копійок, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1700 гривень, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень. А тому позивач (спочатку первісний кредитор, потім ТОВ «Вердикт Капітал») має право нараховувати 3% річних, а також інфляційні втрати на усю прострочену суму, визначену у вказаному судовому рішенні. Водночас його право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий висновок суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) та від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18). Встановлено, що 6 лютого 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» направило до суду позовну заяву засобами поштового зв`язку, що підтверджується відповідною інформацією АТ «Укрпошта» на конверті (а.с.64). Отже, позивач має право на стягнення інфляції та трьох проценти річних від прострочених сум за період часу саме з 6 лютого 2020 року, а не 11 січня 2020 року, і до 23 лютого 2022 року. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання сплатити ТОВ «Дебт Форс» суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання з лютого 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 58079 гривень 66 копійок (311517,29 х ((99,70 : 100) x (100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100) x (100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100) x (100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x\~(101,60 : 100)) 311517,29). Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у [PERSON] виникло зобов`язання сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми за період часу з 6 лютого 2020 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 19154 гривень 43 копійок (311517,29 x 3 % x 330 : 366 : 100) + (311517,29 x 3 % x 419 : 365 : 100). З огляду на це суд висновує, що з відповідача на користь ТОВ «Дебт Форс» належить стягнути суму інфляції за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 58079 гривень 66 копійок, а також три проценти річних від прострочених сум у розмірі 19154 гривень 43 копійок, а всього в загальному розмірі 77234 гривень 09 копійок (58079,66 + 19154,43). Підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми інфляції та трьох процентів річних від прострочених сум у більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ТОВ «Дебт Форс» слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат. а. щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2684 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням від 23 січня 2023 року (а.с.1). Пред`явлений ним позов задоволений на 98,18% ((58818,85 + 19843,22) : (58079,66 + 19154,43) х 100%). З огляду на це суд висновує, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2635 гривень 15 копійок (2684,00 : 100% х 98,18%). б. щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За положеннями ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. В іншій постанові від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19 Верховний Суд наголосив на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial