Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Розпорядженням Шевченківської районної в .м. Києві державної адміністрації від 19.06.2018 р. № 343 «Про виключення квартир із числа службових» квартира [ADDRESS] , яка надана в користування позивача та його сім`ї виключена із числа службового житла за клопотанням Адміністрації Держприкордонслужби. Разом з тим, як стало відомо позивачу, за розпорядженням відповідача від 27.08.2019 р. № 661 «Про внесення змін до розпоряджень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було визнано таким, що втратив чинність п.п. 1.1. п. 1 Розпорядження № 343, який містить положення про виключення займаного позивачем житла з числа службового. Позивач вважає такі дії порушенням його права, що можуть потягти за собою наслідки у вигляді виселення без надання іншого житла , та порушують його прав як ветерана і учасника бойових дій. За таких обставин представник позивача просить суд скасувати розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.08.2019 р. № 661 «Про внесення змін до розпоряджень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації». Провадження у справі відкрито 07.02.2023 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації зазначив наступне. Відповідач діяв в межах своїх повноважень визначених чинним законодавством України та задовольнив 27.08.2019 р. клопотання Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо скасування рішення про виключення житла, наданого позивачу з числа службових. У відповідь на відзив представник позивача вказав, що норми Закону України «Про місцеві державні адміністрації» містить суб`єктний склад осіб, яким надано право скасовувати розпорядження відповідача, серед яких відсутній сам видавець такого розпорядження. Також в Законі серед повноважень відповідача відсутнє право скасовувати розпорядження яке вже є реалізованим. Крім того, чинним Положенням про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР від 04.02.1988 р. № 37 до числа службових може бути включене лише відьне приміщення. Представник Державної прикордонної служби України направив в адресу пояснення на позов. Вказав, що оскаржуване розпорядження було винесено відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених вимог, у зв`язку із їх безпідставністю. В свою чергу представник третьої особи зазначив під час розгляду справи, що Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація діяла у відповідності до вимог Закону. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку отриманим доказам, вважає що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] є особою звільненою з військової служби на підставі наказу № 20-ОС від 10.01.2020 р. голови Державної прикордонної служби України, та користувачем квартири [ADDRESS] . Так, як свідчать матеріали справи, 11.01.2018 р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження № 4 «Про включення жилих приміщень до числа службового житла», яким включено до числа службових жилих приміщень Державної прикордонної служби України, серед інших трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішення прийняте на підставі клопотання Державної прикордонної служби України від 20.12.2017 р. № 0.721-11904/0/6-17 та враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (протокол від 04.01.20218 р. № 1). В подальшому, а саме 19.06.2018 р. відповідачем видано розпорядження № 343 «Про виключення жилих приміщень з числа службового житла» відповідно до якого квартира, користувачем якої є [PERSON] , на підставі клопотань Державної прикордонної служби України від 18.05.20218 р. №№ 0.721-4793/0/6-18, 0.721-4794/0/6-18, Міністерства оборони України від 29.05.2018 р. № 303/25/-3208, враховуючи, що відпала потреба у використанні жилих приміщень к службових, та пропозиції громадської комісії з житлових питань при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (протокол від 07.06.20218 р. № 11), яким квартиру [ADDRESS] виключено з числа службових жилих приміщень організацій, підприємств та установ. В свою чергу 27.08.2019 р. Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією на підставі клопотання Адміністрації державної прикордонної служби України від 08.08.2019 р. № 0.721-7654/0/6-19-Вих та з урахуванням пропозиції громадської комісії з житлових питань при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (протокол від 22.08.20219 р. № 15) визнано таким, що втратив чинність :підпункт 1.1. пункту 1 розпорядження від 19 червня 2018 року № 343 «Про виключення жилих приміщень з числа службового житла» та розпорядження від 19 квітня 2019 року № 314 «Про виключення житлового приміщення з числа службового житла». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. За положеннями ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. На виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази, як це визначено ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». В свою чергу ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Так, в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009 роз`яснено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, який мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дії. За таких обставин, розпорядження № 343 від 19.06.2018 р. є ненормативним актом, яким було вирішено питання статусу житла, яким користується позивач, він був реалізований, а отже вичерпав свою дію і не може бути скасований чи змінений органом місцевого самоврядування, що узгоджується з висновками вищенаведеного рішення Конституційного Суду України (п. 5 рішення). Така правова позиція викладена у і у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2013 року (№ 21-64а13) та 25 травня 2016 року (№ 21-5459а15), Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (№ 521/17710/15-а) та постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 368/227/17. Таким чином, у відповідача не було підстав для скасування розпорядження щодо визначення статусу квартири [ADDRESS] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 р. (справа № 912/2797/21) зазначила - принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Беручи до уваги вищенаведене, суд погоджується з доводами представника позивача, що скасування пункту розпорядження, яким жиле приміщене, що перебуває у користуванні [PERSON] було виключено із числа службових, порушує житлові права позивача, які підлягають захисту. Разом з тим, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме шляхом скасування спірного розпорядження в частині, що стосуються безпосередньо прав позивача, приймаючи до уваги ту обставину, що оскаржуваним ненормативним актом було вирішено питання не тільки стосовно квартири [ADDRESS] , а й іншого житла. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial