Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з нього заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг, посилаючись на неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг №14/02/03/406. За умовами вказаного договору ТОВ «Київська комунальна компанія» зобов`язалось надавати [PERSON] послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечувати отримання [PERSON] послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання, послуг з охорони за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач не своєчасно та не у повному обсязі сплачує за надані йому житлово-комунальні послуги у нього утворилась заборгованість на загальну суму 3 425,71 грн. 31.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у позові у повному обсязі вказуючи, що у нього відсутній обов`язок перед позивачем по сплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовною заявою. 14.08.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав та зазначив, що відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV» з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Так, відповідно до п.12. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби ( COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України (строк позовної давності) продовжується на строк дії такого карантину. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 15.05.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Київська комунальна компанія» був укладений договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння в отриманні комунальних послуг № 14/02/03/406, за яким позивач ТОВ «Київська комунальна компанія» виступає виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечує отримання власником квартири послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання, та надання послуг з охорони. Власник квартири зобов`язується оплачувати виконавцю вартість наданих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, та компенсувати вартість наданих комунальних послуг та послуг з охорони. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Київська комунальна компанія» свої зобов`язання за договором про надання послуг виконувало належним чином, надаючи відповідачу як власнику квартири у житловому комплексі послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, а також охорони цієї території. При цьому, [PERSON] у період з грудня 2018 року по квітень 2020 року був споживачем послуг та з розрахунку позивача вбачається, що заборгованість у відповідача за надані послуги складає у розмірі 2 740,42 грн. Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно з зазначеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає доведеним те, що свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2 740,42 грн. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин, строк якого неодноразово продовжувався та був відмінений 30.06.2023 року постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» З штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява ТОВ «Київська комунальна компанія» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] подана до суду 30.06.2023 року. Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України та набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», трирічний строк позовної давності при зверненні до суду із вимогами до [PERSON] не пропущений. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь КП «Київська комунальна компанія» заборгованість за спожиті послуги з грудня 2018 року по квітень 2020 року у розмірі 2 740,42 грн., з яких оплата послуг з охорони у розмірі 2 632,42 грн. та оплата за технічне обслуговування та ремонт системи контролю доступу та відеоспостереження у розмірі 108,00 грн. Так, частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги, що відповідач узяті на себе грошові зобов`язання перед позивачем не виконав та виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, які відповідають вимогам ст. 77-80 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено до відповідача [PERSON] вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як це передбачено частиною ст. 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] зі сплати 3% річних становить 204,18 грн., інфляційні втрати - 481,11 грн. При цьому, нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань виконані до 23.02.2022 року відповідно до положень Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, твердження відповідача наведені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved