Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що з 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих стосунків у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Дитина від цих стосунків проживає з позивачкою. Відповідач не надає кошти на утримання дитини. Просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.05.2022 року і до повноліття дитини. (том 1 а.с. 1-4) Ухвалою від 24 червня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Протокольною ухвалою суду від 28 липня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача, справу відкладено на 17.08.2022 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено на 12.10.2022 року. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено на 22.11.2022 року. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено на 14.12.2022 року. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено на 11.01.2023 року. Визнано явку позивача і її представника у судове засідання обов`язковою. У зв`язку з відсутністю 11.01.2023 року електроенергії в Миколаївському районному суді Одеської області, судове засідання відкладено на 15.02.2023 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 15.02.2023 року провадження у справі зупинено до розгляду справи № 491/590/22. Ухвалою суду від 10.07.2023 року поновлено провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 25.07.2023 року. Протокольною ухвалою суду від 25.07.2023 року відкладено слухання справи на 20.09.2023 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та його представника. Позивач та її представник, адвокат Юраш І.О., у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Відповідач та його представник, адвокат Панов В.С., у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача на офіційну електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Додатково представник відповідача надав письмові пояснення, в яких зазначає, що не згоден з датою початку стягнення аліментів яку було зазначено у прохальній частині позовної заяви, а саме з 29.09.2022 року, зазначивши, що позовна заява подана до суду 04.05.2022 року, тобто стягнення аліментів починається з дати звернення до суду. Також, не погодився з мотивами позовної заяви, зазначаючи, що відповідач активно бере участь у вихованні дитини, а саме купує одяг, іграшки, бере до себе на певний час. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відносно [PERSON] , який народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] . (том. 1 ас. 8) Відповідно до рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року у справі № 491/590/22, [PERSON] , [INFO] , визнано батьком [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до актового запису № 27 від 16 лютого 2016 року про народження дитини. (том. 1 а.с. 229-231) Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем та перебувають на її утриманні. Зазначені обставини не спростовуються відповідачем і його представником. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). У рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року у справі «Олсон проти Швеції» зазначається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні\~розміру стягуваних\~аліментів суд\~також виходить\~з норм\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік»,\~згідно якого\~прожитковий мінімум\~становить з\~1\~січня 2023\~року для\~дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, те що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягувати аліменти з 29.09.2021 року, однак до суду з позовною заявою звернулася 04.05.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, стягнення аліментів необхідно починати з дати звернення позивача з позовом до суду, тобто з 04.05.2022 року. (том. 1 а.с. 1-4) Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2022 року і до досягнення дитини повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. При цьому,\~суд вважає\~за необхідне\~роз`яснити сторонам,\~що у\~відповідності до\~вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані із зверненням до суду з даною позовною заявою, а саме суму за надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Між позивачем та адвокатом Юраш І.О. 29.04.2022 року укладено договір про надання правової допомоги, а згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу позивач сплатила за послуги адвоката 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 29.04.2022 року. Разом з тим, згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги): зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 1000 грн.; підготовка та подання позовної заяви до суду, представлення інтересів в суді 2000 грн. Склад та розмір витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. суд вважає не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Доказів співмірності витрат на правову допомогу суду не надано. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в прозові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial