Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про витребування належного йому майна автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] , який вибув з його володіння поза його волею. Позивач вказав на те, що 25 вересня 2021 року позивач звернувся до [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , із проханням допомогти йому у придбанні автомобіля за кордоном, а саме у Литві. Останній погодився і попросив позивача оформити нотаріальну довіреність на його ім`я для надання йому права на придбання позивачу автомобіля за кордоном, митного його оформлення та державну реєстрацію придбаного автомобіля. 27 вересня 2021 року таку довіреність позивач оформив у місті Богуславі Київської області у приватного нотаріуса Іщенко О.В. Згідно змісту довіреності від 27 вересня 2021 року № 52780776, яка зареєстрована Єдиному реєстрі довіреностей під №430, позивач уповноважував [PERSON] бути представником в усіх державних та адміністративних установах, громадських і кооперативних організаціях незалежно від підпорядкування і форм власності, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед усіма фізичними і юридичними особами, в органах державної податкової служби, в усіх митних службах, пунктах пропуску, органах сертифікації, органах державної реєстрації прав, у відповідних структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ тощо. Після отримання довіреності, цього ж 27.09.2021, позивач передав дружині [PERSON] [PERSON] вище зазначену довіреність та шість тисяч доларів для придбання на ім`я позивача автомобіля. У подальшому, 8 жовтня 2021 року на прохання [PERSON] для покриття його витрат з придбання автомобіля в Литві на ім`я позивача, [PERSON] перерахував через відділення «ПРИВАБАНКУ» у м. Богуславі на картковий рахунок його матері - [PERSON] , сто тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Цього ж 8 жовтня 2021 року за вказівкою [PERSON] позивач оплатив за митне оформлення на його ім`я, тобто [PERSON] , автомобіля п`ятдесят чотири тисячі гривень. У подальшому, позивачем встановлено, що згідно з митною декларацією №\~UA100320/2021/241/241808 від 12.10.2021 позивачем, як власником, було ввезено з Литви на митну територію України бувший у використанні автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] . Вказана обставина підтверджується змістом митної декларації №\~UA100320/2021/241808 від 12.10.2021. 15.10.2021 [PERSON] у ТСЦ МВС №7144 на підставі митної декларації №\~UA100320/2021/241808 від 12.10.2021 зареєстрував автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] на ім`я позивача та отримав державний номерний знак [NUMBER] . 20.10.2021 у ТСЦ МВС № 2342 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №\~3187/21/001048 від 16.10.2021 автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] переєстрований на ім`я [PERSON] . Згідно зі змістом договору купівлі-продажу транспортного засобу № 318/21/001048 від 16.10.2021 суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021, укладеного з власником транспортного засобу, ФОП [PERSON] продала покупцеві [PERSON] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] . При цьому, позивач вказує на те, що між ним та ФОП [PERSON] договір комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021 ніколи не укладався. Підпис від імені позивача у договорі комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021 у розділі «Місцезнаходження і реквізити сторін» у графі «КОМІТЕНТ» нижче відомостей про документ, що посвідчує його особу, виконаний не ним, а іншою невідомою йому особою. Будь-якого доручення про укладення від імені позивача договору комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021 [PERSON] ніколи і нікому не надавав. У подальшому, 23.11.2021 в ТСЦ № 2341 на підставі договору купівлі-продажу №\~6413/21/01426 від 16.11.2022 автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] переєстрований на [PERSON] , що зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач участі у другому відчужені автомобіля MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] також взагалі не приймав. У зв`язку із викладеними обставинами просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути на його користь, понесені ним судові витрати. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 22.09.2023 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20.10.2022 року, яке в подальшому відкладалось у зв`язку із необхідністю витребування доказів. Ухвалою суду від 22.09.2022 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] . Ухвалою суду від 25.05.2023 року призначено судову почеркознавчу експертизу у справі, провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 01.08.2023 року у зв`язку із отриманням судом висновку експерта, провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.08.2023 року закрито підготовче засідання у справі, розгляд справи по суті призначений на 12.09.2023 року. Відповідач у жодне судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась у встановленому законодавством порядку. Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010, Смірнова проти України від 08 листопада 2005, Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006, Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 та інші). Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 15.10.2021 [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.07.2021 року, виданої [PERSON] (т. 1, а.с. 56) у ТСЦ МВС №7144 на підставі митної декларації № UA100320/2021/241808 від 12.10.2021 (т. 1, а.с. 43-44) зареєстрував автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] на ім`я позивача та отримав державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 21.06.2022 року №31/10-1666 (т. 1, а.с. 37-38). 20.10.2021 у ТСЦ МВС № 2342 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3187/21/001048 від 16.10.2021 (т. 2, а.с. 46) автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] переєстрований на ім`я [PERSON] . Згідно зі змістом договору купівлі-продажу транспортного засобу № 318/21/001048 від 16.10.2021 суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021 (т. 1, а.с. 237), укладеного з власником транспортного засобу, ФОП [PERSON] продала покупцеві [PERSON] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта №224/23 від 18.07.2023 року (т. 2, а.с. 35-38) підпис від імені [PERSON] у розділі «Місцезнаходження і реквізити сторін» у графі «Комітент» у договорі комісії №3187/21/001048 від 15.10.2021 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 23.11.2021 в ТСЦ № 2341 на підставі договору купівлі-продажу № 6413/21/01426 від 16.11.2022 (т. 1, а.с. 184) автомобіль MAZDA 3 з номером кузова: [NUMBER] переєстрований на [PERSON] , що зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, юридичні факти. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України). Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц вказано, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Судом встановлено, що майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що підтверджується висновком судового експерта №224/23 від 18.07.2023 року. Частиною другою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із актом №224/23 від 13.06.2023 року вартість судової експертизи склала 13\~765,25 грн. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги №17/02/2022 від 17.02.2022 року, додаткової угоди №2 до нього від 19.04.2022 року, акту про виконання робіт №2 від 05.08.2022 року (оригінал) та квитанції до прибуткового касового ордера №12 від 05.08.2022 року, які у сукупності підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 18\~900 грн.

Outcome: approved