Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

03.07.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11.11.2020 Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 48. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося, оскільки позивач та відповідач мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, несумісні характери. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зокрема такими як повага до дружини та створенням доброзичливої морально-психологічної атмосфери в сім`ї, що призводило до сварок та різного роду непорозумінь. Сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 141/486/23 та призначено розгляд справи на 12.09.2023 з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 12.09.2023 не з`явилася. При цьому, 22.08.2023 до суду надійшла заява позивача від 22.08.2023 про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи в судове засідання 12.09.2023 не з`явився, натомість 22.08.2023 до суду надійшла заява відповідача від 22.08.2023 про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.2020 у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 11.11.2020 Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 48. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно довідки № 7-44 від 29.06.2023, виданої Лопатинським старостинським округом Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є те, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, сімейні відносини між сторонами припинені, тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно частин 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved