Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позиції учасників справи. У листопаді 2022 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом (враховуючи уточнену позовну заяву (а.с.61-80) до [PERSON] , третя особа - Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» (м.Київ) Пономаренко О.В., в якому просила: - скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16 серпня 2018 року, індексний номер: 42582576 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на садовий будинок літера «А» загальною площею 71,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] , припинивши вказане право [PERSON] - стягнути з [PERSON] на користь Київської міської прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 721,50 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що Деснянською окружною прокуратурою м.Києва в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 42022102030000181 від 25.07.2022 виявлено факт порушення майнових інтересів держави при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці територіальної громади міста Києва, зокрема, встановлено факт проведення незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - садового будинку загальною площею 71,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що державним реєстратором Київської філії КП «Агенція адміністративних послуг» Пономаренко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42582576 від 16.08.2018 та зареєстровано право власності на вищевказаний садовий будинок за [PERSON]. Підставою для проведення державної реєстрації стала довідка про показники об`єктів нерухомого майна, серія та номер: 1019 від 14.08.2018, видавник: Асоціація «Авістор-Буд». В ході досудового розслідування встановлено, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна проведена на підставі рішення державного реєстратора № 42582576, здійснена у порушення вимог законодавства та підлягає скасуванню. Сторона позивача вказує на те, що до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради надійшло клопотання [PERSON] від 19.10.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на [ADDRESS] . До клопотання долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2018, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказаний садовий будинок. Водночас, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради проведено обстеження земельних ділянок, під час якого встановлено, що земельна ділянка 0,06 га, в межах якої зареєстровано клопотання [PERSON] , вкрита зеленими насадженнями, вільна від забудови, об`єкт нерухомого майна в межах земельної ділянки відсутній. Крім того за інформацією Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва від 29.08.2022 вбачається, що департамент не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду клопотання [PERSON] , Київською міською радою прийнято рішення від 14.05.2022, яким відмовлено відповідачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. Вказане свідчить про те, що [PERSON] не могла набути у законний спосіб право власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки садовий будинок загальною площею 71,7 кв.м літера «А» за адресою: [ADDRESS] , відсутній на земельній ділянці комунальної власності, а отже право власності у відповідача на це майно не виникло та не могло виникнути. Сторона позивача зазначає, що подальше вчинення відповідачем дій щодо оформлення права власності на зазначену земельну ділянку порушує визначений законодавством порядок набуття права на землю та право Київської міської ради щодо володіння, розпорядження вказаною ділянкою. Від представника Київської міської ради - Дубровської І.О. до суду надійшли письмові пояснення (а.с.102-106) щодо позовної заяви, відповідно до яких зазначають, що позовні вимоги керівника Деснянської окружної прокуратури м.Києва підтримують та вказують на те, що державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Пономаренко О.В. під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, всупереч вимогам законодавства, не вчинено жодних дій щодо отримання інформації, необхідної для проведення відповідної реєстраційної дії. Враховуючи вищезазначене, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42582576 від 16.08.2018 підлягає скасуванню. Представник Деснянської окружної прокуратури міста Києва - прокурор Одуденко А.В. в судових засіданнях підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві. В судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому просив застосувати строки позовної давності. Третя особа - Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» (м.Київ) Пономаренко О.В. в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повістки за місце реєстрації. Пояснення щодо позовної заяви або будь-яких документів/доказів суду не надано, причини неявки суду не повідомлено. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна садовий будинок літера «А» загальною площею 71,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року, внесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року витребувано з Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (м.Київ, пр. Червоної Калини, 29) відомості про виділення земельної ділянки Об`єднаній громадській організації землекористувачів «Єдність». Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Деснянською окружною прокуратурою м. Києва в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 42022102030000181 від 25.07.2022 виявлено факт порушення майнових інтересів держави при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці територіальної громади міста Києва, зокрема, встановлено факт проведення незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - садового будинку загальною площею 71,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Державним реєстратором Київської філії КП «Агенція адміністративних послуг» Пономаренко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42582576 від 16.08.2018 та зареєстровано право власності на вищевказаний садовий будинок за [PERSON] . З матеріалів реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна № 1623994180000 вбачається, що державну реєстрацію права власності проведено на підставі довідки про показники об`єктів нерухомого майна від 14.08.2018 за № 1019, видавник: Асоціація «Авістор - БУД». Відповідно до зазначеної довідки про показники об`єктів нерухомого майна від 14.08.2018 за № 1019, виданої Асоціацією «Авістор-БУД», садовий будинок загальною площею 71,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , ОГОЗ «Єдність» побудований до 05.08.1992 господарчим способом та згідно з п. 2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 за № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10.07.2001 за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не відноситься до категорії самочинного будівництва і не потребує прийняття в експлуатацію. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації 25.11.2021 проведено обстеження земельних ділянок (акт обстеження № 21-0806-03), під час якого встановлено, що земельна ділянка площею 0,06га в межах якої зареєстровано клопотання [PERSON] від 19.10.2021 № 575101854 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] для індивідуального садівництва, вкрита зеленими насадженнями, вільна від забудови, об`єкт нерухомого майна в межах земельної ділянки відсутній. Згідно інформації від Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 29.08.2022 №073-2240 вбачається, що Департамент не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] . Листом від 09.09.2022 № 055-5350 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київради (КМДА) повідомлено, що в Реєстрі адрес, який розроблений відповідно до Положення про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням КМР №337/9394 від 22.05.2013, відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси будь-яким об`єктам нерухомості на [ADDRESS] . Київською міською радою прийнято, за результатами розгляду клопотання [PERSON] прийнято рішення від 14.05.2022 № 4635/4676 «Про відмову громадянці [PERSON] в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. Також, як вбачається з листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2022 № 062/14-7103 (И-2022) за даними реєстрових книг підприємства садовий будинок, [ADDRESS] на праві власності не реєструвався. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши прокурора, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Як встановлено судом, Деснянська окружна прокуратура м. Києва зверталась до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів із листом від 29.09.2022 №10.53-59-5671 вих-22, яким додатково проінформовано про факти порушення законодавства при реєстрації права власності за [PERSON] об`єкту нерухомості за вказаною вище адресою на земельній ділянці комунальної власності та щодо необхідності вжиття заходів реагування з метою усунення вказаних порушень інтересів. Київською міською радою зазначений лист передано на розгляд до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). За дорученням заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, Департаментом 11.10.2022 надано відповідь листом за № 05703-12235, згідно якої встановлено, що заходи цивільно-правового характеру щодо порушених у листі Київської міської прокуратури Київською міською радою не вживалися. При цьому, Департамент не заперечує щодо вжиття Деснянською окружною прокуратурою м. Києва заходів позовного характеру щодо скасування вказаної державної реєстрації на спірний об`єкт нерухомого майна самостійно. Так, незважаючи на факт проведення незаконної реєстрації права власності об`єкт нерухомості на [ADDRESS] , Київською міською радою не вжито заходів, що свідчить про невиконання останньою як уповноваженим органом покладених на неї функцій по захисту інтересів держави. Вказана бездіяльність Київської міської ради є підставою для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, наведені вище норми законодавства та Рішення Конституційного Суду України надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 та 4 ст. 56 ЦПК України закріплено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Порушення інтересів держави, у даному випадку, полягає в тому, що всупереч встановленому законодавством порядку, право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] за відсутності документів, визначених законодавством, а сама реєстрація права власності спрямована на подальше незаконне заволодіння комунальним майном, а саме земельною ділянкою. Таким чином, проведення державної реєстрації права власності на відсутній на земельній ділянці об`єкт нерухомого майна, посягає на суспільні, економічні та соціальні інтереси держави, а також спрямована на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель територіальної громади міста, що порушує права та охоронювані інтереси держави в особі Київської міської ради - органу уповноваженого розпоряджатися землями міста Києва. Згідно із ч. 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України регламентує, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень є одним із способів захисту цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист права на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування. Згідно із п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 1 ст. 18 Про столицю України - місто-герой Київ визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ст. 9 ЗК України розпорядження землями територіальної громади міста Києва, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить виключно до повноважень Київської міської ради. Враховуючи викладене, для забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки належним способом захисту порушених прав є скасування державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. В даному конкретному випадку спір виник із приводу порушення прав та охоронюваних інтересів держави в особі Київської міської ради, яка позбавлена можливості розпоряджатися належною їй земельною ділянкою по [ADDRESS] , внаслідок незаконної державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, який відсутній на земельній ділянці (не збудований, не введений в експлуатацію). Отже, оскільки спірні правовідносини безпосередньо пов`язані із захистом права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на вказану земельну ділянку, такий спір не є спором публічно-правовим, має приватноправовий характер та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2040/16, від 13.02.2019 (провадження № 11-1093апп18), від 30.10.2018 (провадження № 11-858апп18) та від 11.12.2018 (провадження № 11-994апп18). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Нормами статей 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Викладене свідчить про те, що [PERSON] не могла набути у законний спосіб право власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок загальною площею 71,7 кв.м., літера «А» за адресою: [ADDRESS] , який відсутній на земельній ділянці комунальної власності (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникло та не могло виникнути. В свою чергу, подальше вчинення відповідачем дій щодо оформлення права власності на зазначену земельну ділянку порушує визначений законодавством порядок набуття права на землю та право Київської міської ради щодо володіння, розпорядження вказаною ділянкою. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, державна реєстрація права власності не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. Сама собою державна реєстрація речового права за певною особою без наявності чинного правовстановлюючого документа на підтвердження такого права не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи відповідного речового права. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 916/675/15 та від 08.04.2020 у справі № 910/10353/19, у постанові від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Згідно із ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права не нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частин 1, 2, 3, 4, 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Водночас, незважаючи на вказану вимогу законодавства, в реєстраційній справі щодо спірного об`єкта нерухомого майна відсутня інформація комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яке до 01.01.2013 здійснювало державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна на території міста Києва, з приводу реєстрації ним права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна. Крім того судом встановлено, що відповідно до листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2022 № 062/14-7103 (И-2022) встановлено, що за даними реєстрових книг підприємства садовий будинок, [ADDRESS] на праві власності не реєструвався. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. За ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок №1127), передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Пунктом 42 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені до 05 серпня 1992 року подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий будинок, збудований на земельній ділянці, право власності, на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до пункту 43 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації), а також статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у т.ч. рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Водночас, довідка, що складена на підставі проведеної технічної інвентаризації, не є правовстановлюючим документом чи будь-яким іншим документом, який надає підстави для проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості. Крім того в Реєстрі адрес, який розроблений відповідно до Положення про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням КМР №337/9394 від 22.05.2013, відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси будь-яким об`єктам нерухомості на вулиці Єдності у Деснянському районі м. Києві. Таким чином, судом встановлено, що в порушення п.п. 42, 43 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації), ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державну реєстрацію права власності на садовий будинок загальною площею 71,7кв.м. літера «А» за адресою: [ADDRESS] , проведено за відсутності документів, обов`язкових та необхідних для проведення реєстрації права власності, а саме: документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки, або документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у т.ч. рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги. Таким чином, набуття відповідачем у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на відсутній на земельній ділянці об`єкт нерухомого майна, порушує публічний порядок та посягає на суспільні та економічні основи держави, спрямоване на подальше незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, а відтак є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права на це майно. Скасування вищевказаного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності необхідне, оскільки в подальшому останнє може стати перешкодою для повноцінного розпорядження земельною ділянкою її дійсним власником - Київською міською радою. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, а отже реальне поновлення права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення можливо лише шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності як такого, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує право власності територіальної громади міста Києва. Таким чином, державну реєстрацію права власності на садовий будинок літ. «А» за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] проведено на підставі рішення державного реєстратора, яке не відповідає вимогам законодавства, а тому відповідно до ст..26 Закону є підстави для його скасування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Колишній король Греції проти Греції» від 23.11.2000 та інш.) напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям. Крім того, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Правова позиція щодо необхідності визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-92цс13. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 78 ЦПК України, яка встановлює ознаки допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Що стосується застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порешення її права або про особу, яка його порушила. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15ц. Як вбачається з матеріалів справи, ні органи прокуратури, ні Київська міська рада не були учасниками правовідносин при реєстрації права власності спірного об`єкту нерухомості та останні не могли самостійно дізнатися про проведення 16.08.2018 незаконних реєстраційних дій. Водночас про вказані реєстраційні дії прокуратурі стало відомо лише після опрацювання проекту рішення Київської міської ради від 14.05.2022 за № 4635/4676, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2022 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 358 КК України. В свою чергу, Київська міська рада та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМДА, який є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради про факти порушення вимог законодавства при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно на земельній ділянці комунальної власності на [ADDRESS] дізналися в ході розгляду клопотання [PERSON] від 19.10.2021 про відведення у власність земельної ділянки, що підтверджується листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 14.11.2022. Тому підстав для застосування строку позовної давності не вбачається. З огляду на вищевикладене, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, заявлені позовні вимоги Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3721,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved