Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

11.05.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу від 11.04.2023, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, посилаючись на те, що донька з травня 2022 року проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. В обґрунтування позову зазначив, що 16 вересня 2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них народились дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В 2020 році шлюбні відносини із відповідачкою припинилися. 20.03.2023 відповідачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання обох доньок. 11.04.2023 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З травня 2022 року донька [PERSON] проживає разом із позивачем, відповідачка категорично відмовляється брати участь в утриманні і лікуванні старшої доньки та повернути отримані як аліменти кошти на доньку [PERSON] , або витрати їх на дитину. На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] ; змінити розмір стягуваних з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . 21.06.2023 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. 27.06.2023 позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просить за умови задоволення вимог про припинення стягнення аліментів на доньку [PERSON] , вирішити питання і про зміну розміру аліментів на утримання молодшої доньки [PERSON] . 22.08.2023 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву про звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому вона заперечує проти позовних вимог позивача та зауважує, що позивач фактично не проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , тому остання не перебуває на утриманні позивача. Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Шевченко Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Терехов А.В. в судовому засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, а також неповнолітню [PERSON] суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 16 вересня 2005 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 761. (а.с.11) Позивач та відповідач є батьками двох доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 17.11.2005 Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 10.05.2013 Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11,12) Згідно акту про проживання (не проживання) КП Кам`янської міської ради «ДОБРОБУТ» № 160 від 04.05.2023 та довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї № 001229521 від 04.05.2021 донька [PERSON] зареєстрована та мешкає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.14,15). Згідно з виданим Дніпровським районним судом Дніпропетровської області судовим наказом по справі № 209/1215/23 від 11 квітня 2023 року, з позивача були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 6-8). Виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу відкрито постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське від 01.05.2023 (ВП №71688307) Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з травня 2022 року проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Так, батько не завжди проживає разом з нею в м. Кам`янське так як веде підсобне господарство в сільській місцевості, а вона з метою наявності умов для відвідування навчання деякий час проживає окремо, однак кошти на її потреби їй надає виключно батько. Мати, за весь час її проживання з батьком, жодного разу не надавала їй матеріальну допомогу, в тому числі під час перебування її в закладах охорони здоров`я. Надання позивачем коштів на рахунок [PERSON] підтверджується наданими позивачем банківськими виписками. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них. Зазначені норми не визначають чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, звільнення від заборгованості, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. У постанові від 28.09.2022 № 686/18140/21 Верховний Суд вказав, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме\~\~з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом. Виходячи з того, що судовий наказ про стягнення аліментів був виданий 11.04.2023, виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське від 01.05.2023 (ВП №71688307), а донька [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] з травня 2022 року, що підтверджується актом про проживання (не проживання) № 160 від 04.05.2023, довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї № 001229521 від 04.05.2021 і підтверджується показами неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні, тому стягнення аліментів на її утримання на користь відповідача суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Враховуючи те, що дитина не проживає з матір`ю та не знаходиться на її утриманні припинення стягнення аліментів буде відповідати нормам чинного законодавства та сприяти забезпеченню інтересів дитини. Оскільки право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина та на його утримані вона знаходиться. Отже, виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] в частині припинення сплати аліментів підлягає до задоволення, оскільки встановлені судом обставини, щодо проживання дитини з батьком [PERSON] мають істотне значення для звільнення позивача від сплати аліментів та відповідати найкращим інтересам дитини. Щодо заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу та розміру їх стягнення, тобто просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходів). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати, стану здоров`я дитини та матеріального становища платника аліментів, слід змінити спосіб стягнення аліментів та визначити аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, зменшення розміру аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до розміру 1/6 частини від його доходу щомісячно, буде відповідати нормам чинного законодавства України. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає, що з позивача слід припинити стягнення аліментів, які стягуються щомісячно на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.04.2023 року цивільна справа № 209/1215/23, на утримання доньки [PERSON] та змінити розмір аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до розміру 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 березня 2023 року до досягнення нею повноліття. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Щодо розподілу судових витрат - позивач просив судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. покласти на відповідача. Інших витрат сторонами не заявлялися.

Outcome: approved