Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

ДП «Завод імені В.О. Малишева» звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] в яких просить суд визнати [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9628,98 грн., судові витрати у розмірі 4962,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . На підставі протоколу засідання загальнозаводської комісії з житлових питань підприємства від 14.09.2010 надано [PERSON] на період роботи ліжко-місце у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 20.02.2020 року [PERSON] було звільнено з підприємства. У зв`язку зі звільненням відповідач звернувся до підприємства із заявою від 19.02.2020 про надання йому дозволу на проживання у гуртожитку протягом 3 місяців. Листом від 25.02.2020 року підприємство повідомило відповідачу, що у зв`язку з його звільненням позивач не має можливості надати ліжко-місце у гуртожитку та звернулося з проханням у термін до 01.03.2020 звільнити кімнату та здати ключі. Повідомленням від 16.06.2020 року відповідача було повторно попереджено про необхідність виселитись з займаної кімнати. Станом на сьогоднішній день відповідача у гуртожитку не проживає, добровільно покинув гуртожиток, однак з реєстраційного обліку з місця проживання не знявся. Вважають, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідач проживаючи у гуртожитку мав нести витрати зі сплати комунальних послуг, проте в порушення норму закону свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 8351,58 грн. за період з 01.03.2020 року по 31.10.2021 року. В зв`язку з невиконання зобов`язання щодо сплати комунальних послуг, позивачем нараховано інфляційній збільшення на суму 1001,39 грн. та 3 % річних у розмірі 276,01 грн. Таким чином загальна сума заборгованості з урахування індексу інфляції та 3 % річних складає 9628,98 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.12.2022 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Музиченко В.О. від 20.02.2023 року справу прийнято о розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Громадський будинок гуртожиток літ. «А-5» по [ADDRESS] , перебуває на балансовій вартості ДП «Завод ім. Малишева», що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою. Наказом № 3132 від 28.11.2016 затверджено положення про гуртожитки ДП «Завод ім. В.О. Малишева». Протоколом засідання загальнозаводської комісії з житлових питань ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 14.09.2010 року, [PERSON] надано койко-місце у гуртожитку заводу по [ADDRESS] . Наказом (розпорядженням) № 34 від 20.02.2020 року ДП «Завод ім. В.О. Малишева», [PERSON] звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. У зв`язку зі звільненням відповідач звернувся до підприємства із заявою від 19.02.2020 про надання йому дозволу на проживання у гуртожитку протягом 3 місяців. Листом від 25.02.2020 року підприємство повідомило відповідачу, що у зв`язку з його звільненням позивач не має можливості надати ліжко-місце у гуртожитку та звернулося з проханням у термін до 01.03.2020 звільнити кімнату та здати ключі. Зазначений лист отриманий відповідачем 14.04.2020 року. ДП «Завод ім. В.О. Малишева», 16.06.2020 року надіслало [PERSON] повідомлення щодо звільнення кімнату гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , крім того у повідомленні зазначено про необхідність сплати суми витрат на житлово-комунальні послуги за час перебування у гуртожитку. Зі вказаним повідомленням відповідач ознайомлений, однак від підпису та отримання відмовився. 10.11.2021 р. та 11.10.2022 р. управлінням з житлово-побутових та соціальних питань ДП «Завод ім. В.О. Малишева», складено акт про не проживання [PERSON] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді КНП «Міська поліклініка № 19» Харківської міської ради № 02-64 від 12.04.2023 р. встановлено, що [PERSON] [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на диспансерному обліку в поліклініці не перебуває, декларацією з лікарем не укладено, медична допомога у період з 14.09.2010 по теперішній час не надавалася, медичної документації не має. Згідно МІС Хелсі, [PERSON] має діючу декларацію в КНП «Міська поліклініка № 13» ХМР з лікарем [PERSON] . Згідно відповіді АТ «Укрпошта» вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] періодичні видання не отримує. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. У статті 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Згідно зі ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. Згідно зі ст.ст.71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем понад 6 місяців, судом не встановлено. Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеному гуртожитку тривалий час, більший ніж 6-ть місяців, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачає право на користування кімнатами у гуртожитку. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача у гуртожитку протягом тривалого періоду (більше шести місяців) з листопада 2021 року, враховуючи звільнення [PERSON] з підприємства позивача, яким надавався дозвіл на проживання, як працівнику підприємства, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини першої\~\~ статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. Відповідно до п. 6.1, 6.4 Положення ро гуртожитки ЖП «Завод ім. В.О. Малишева», затвердженого наказом підприємства від 28.11.2016 № 3132, тарифи на комунальні послуги, встановлюються у відповідності із чинним законодавством України. Мешканець вносить щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, оплату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги. Пунктами 1.1., 1.2 наказу підприємства «Про введення в дію тарифів на послуги з утримання будівлі, прибуднкової території та калькуляції проживання на одне ліжко-місце відомчого гуртожитку за адресою: [ADDRESS] » від 15.12.2016 № 3313 введено в дію з 01.01.2017 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] : -Тарифи на послуги з утримання будівлі гуртожитку і прибуднкової території в розмірі 10,153 грн. (з ПДВ) з 1 кв.м. загальної площі житлових кімнат з місцями спільного користування; -Калькуляцію проживання на одне ліжко-місце в осінньо-зимовий період в розмірі 415,24 грн. -Калькуляцію проживання на одне ліжко-місце в літній період в розмірі 192,56 грн. (з ПДВ). Проводити нарахування за спожиті комунальні послуги мешканцям гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відповідно рахункам та тарифам, що пред`являються комунальними структурами міста. Відповідні житлово-комунальні послуги замовлені та надані підприємством для утримання гуртожитку, у якому зареєстрований відповідач, що підтверджується укладеними договорами з відповідними організаціями, зокрема: -Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 11.11.2020 № ЖКЗ312/1.; -Договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 01.05.2021 № 41GN617-1708-21; -Договір про постачання теплової енергії від 01.11.2022 № 4219; -Договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщенні якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 28.12.2021 № 4116/02-ІО-Н. Згідно довідки про нараховану суму заборгованості за надані житлового-комунальні послуги за період з 01.03.2020 р. по 31.10.2021 р. [PERSON] має загальну заборгованість в розмірі 8351,58 грн. Дана сума заборгованості відповідачем не спростована. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України КП «Харківські теплові мережі» нараховані 3% річних від простроченої суми в розмірі 276,01 грн. та індекс інфляції за час прострочення, що складає 1001,39 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 4962,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved