Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Кравченко О.В. звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначив наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається, у тому числі, з квартири [ADDRESS] , яка перебувала у його власності. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким заповів вищезазначену квартиру позивачу [PERSON] , про що не повідомляв останнього. Про наявність заповіту позивачу стало відомо у червні 2023 року, після чого 22.06.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, однак не зміг реалізувати свої спадкові права у зв`язку із пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, позивач просить суд визначити йому додатковий строк у два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого заповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 17.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, у справі розпочато підготовче провадження і призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк на подання відзиву. 07.08.2023 року представником відповідача суду подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач вважає, що поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини має бути доведена, та у разі визнання судом такої причини поважною, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Суду пояснила, що позивачу не було відомо про наявність заповіту на його ім`я, з померлим, який був співмешканцем його матері, він за одною адресою не проживав, після смерті заповідача спадкову справу не заведено, інших спадкоємців немає. Позивач не є спадкоємцем за законом після померлого, тому вважає, що причина пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини є поважною, тому просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання зазначила, що у разі встановлення судом поважності причин пропуску подання відповідної заяви про прийняття спадщини позивачем, ухвалення рішення у справі залишає на розсуд суду, підтвердила, що права відповідача у даній справі не порушено. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.\~5\~ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 434. (а.с. 5) За життя [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , склав заповіт, посвідчений 19.05.2012 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кікоть А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2-530, за яким заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8), що підтверджується з витягом зі Спадкового реєстру № 30500542 від 19.05.2012 року (а.с. 9). Відповідно до ст. ст.\~1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). За змістом ст.ст. 1233, 1235 ЦК України , заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецової О.С. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] , однак у прийнятті заяви йому було відмовлено, згідно з повідомленням нотаріуса № 149/01-16 від 22.06.2023 року, у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 72920263 від 22.06.2023 року, інформація про наявність спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] відсутня. (а.с. 11) Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 25.03.2020 року у справі № 642/2539/18-ц. Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач обґрунтовує тим, що зі спадкодавцем спільно не проживав, в тому числі на момент відкриття спадщини, про наявність заповіту йому не було відомо. Дослідженими судом доказами підтверджено поважність пропуску позивачем строку для подання заяви на прийняття спадщини, внаслідок необізнаності про його наявність, та судом не встановлено обставин повідомлення позивача про його право на спадкування відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про нотаріат», а також даних про наявність спадкової справи після померлого [PERSON] . Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6 Конвенції право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява N 4909/04). За встановлених обставин, наведені позивачем обставини, які доводять його необізнаність про наявність заповіту, складеного заповідачем [PERSON] на його ім`я, що зумовило пропуск строку звернення до нотаріуса з відповідною заявою, суд вважає поважними і такими, що заслуговують увагу. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини справи, оцінивши надані докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини позивачем є поважними, та вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визначивши позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті заповідача [PERSON] за заповітом у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved