Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харкіського міського управління юстиції. В обгрунтування позову позивачка посилається на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009, від якого сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спору щодо місця проживання дітей немає. Стосунки з відповідачем зіпсувались, зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного, що слугувало для сварок. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, позивачка з відповідачем не ведуть сімейного життя з лютого 2022 року, шлюбних стосунків не підтримують, а тому збереження шлюбу неможливе. На думку позивачки, примирення подружжя також неможливе. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 справу передано для розгляду головуючій судді С.М. Лисиченко. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання, яке призначене на 21.09.2023, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява позивачки, а також її представника, про розгляд справи за іх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання, яке призначене на 21.09.2023, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. Відповідачем [PERSON] поштовим шляхом направлено до суду заяву про визнання позову, зазначив, що він повністю визнає вимоги про розірвання шлюбу, просить суд ухвалити рішення про задоволення позову та винести рішення без його особистої участі. Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2009, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 26 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1953. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти підтверджуються: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.08.2017, виданого арківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №2286; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2010, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №28. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України ). Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на час розгляду даної справи вони спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхніх дітей, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Частиною 2 статті 142 передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved