Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем [INFO] було проведено пряму трансляцію, в якій повідомлено неправдиві та негативні відомості про позивача. Позивач вказує, що поширена позивачем негативна інформація носить негативний характер, оскільки у стверджувальній формі повідомляє про те, що позивач вчинив злочин, що не відповідає дійсності, є такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, а саме - радник київського міського голови дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосуванням вогнепальної зброї. Відповідачем не було доведено, що поширена інформація є достовірною, адже відсутнє відповідне рішення суду про визнання позивача винним у вчиненні інкримінованого злочину. Розповсюдження відповідачем такої інформації призводить до нанесення шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача. У зв`язку з вказаним (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) позивач просить суд: - визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, інформацію, повідомлену відповідачем [INFO] під час прямої трансляції під назвою « [INFO] » за посиланням: [INFO] у формі фактичних тверджень: - «Наказывать, с одной стороны, за то что он позволяет, прикрываясь [PERSON] , абсолютно четко, нападать на журналистов, считает, что ему все дозволено, ... а с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры... »; - «... А с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры, они привыкли пилить коммунальное имущество, обворовывать садовые товарищества, да, и мелкий лавочник и жулик - позволяет себе, понимая, что его босс [PERSON] вась-вась с Офисом президента, через [PERSON], все у них чётенько, крутенько, они продолжают дальше пилить коммунальное имущество столицы, потоки коммунальных столичных предприятий, на застройках, на том, на сём, на пятом, на десятом»; - зобов`язати відповідача в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання судовим рішенням законної сили у даній цивільній справі спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом повідомлення під час прямої трансляції під назвою «Спростування недостовірної інформації стосовно позивача», відеозапис якої зберегти на Youtube-каналі «[INFO]» з викладенням фото-копії вступної та резолютивної частин рішення у даній цивільній справі; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 216 000,00 грн. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що спірна інформація є оціночним судженням; позивач є публічною особою, а тому межі критики є роширеними; висновок експерта складений з порушеннями законодавства України; позивач повідомив експерту неправдиву інформацію; позивачем не доведено виникнення у нього душевних страждань. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2021 року справу постановлено передати на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 03.02.2022, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 17.01.203 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду у судовому засіданні 02.02.2023. 06.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив. 24.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 03.04.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення. У підготовчому засіданні 27.04.203 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 07.09.2023 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. У судовому засіданні 07.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. У листі Виконавчого органу Київської міської ради від 24.02.2023 повідомлено, що позивач був призначений радником Київського міського голови з правових питань на громадських засадах 21.12.2020. Позивача було увільнено від виконання обов?язків радника Київського міського голови на громадських засадах 24.01.2022. З матеріалів справи вбачається, що позивач є адвокатом та публічною особою. Відповідно до Витягу з ЄРДР за заявою [PERSON] зареєстровано КП №12021111230000588 з наступних обставин: [INFO] близько 13:30 [PERSON] , пребуваючи за адресою [ADDRESS] погрожував насильством щодо журналіста [PERSON] , у зв`язку з здійсненням цим журналістом професійної діяльності [INFO] відповідачем було проведено пряму трансляцію під назвою «# [INFO] », за посиланням [INFO] . Позивач вказує, що відповідачем було зазначено наступну недостовірну інформацію щодо позивача: «Наказывать, с одной стороны, за то что он позволяет, прикрываясь [PERSON] , абсолютно четко, нападать на журналистов, считает, что ему все дозволено, ... а с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры... »; - «... А с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры, они привыкли пилить коммунальное имущество, обворовывать садовые товарищества, да,и мелкий лавочник и жулик - позволяет себе, понимая, что его босс [PERSON] вась-вась с Офисом президента, через [PERSON], все у них чётенько, крутенько, они продолжают дальше пилить коммунальное имущество столицы, потоки коммунальных столичных предприятий, на застройках, на том, на сём, на пятом, на десятом». За змістом Звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №263/2021-ЗВ від 08.07.2021 встановлено дані щодо змісту веб-сторінки за посиланням [INFO] Відповідно до листа Київської обласної прокуратури Обухівської окружної прокуратури від 16.07.2021 №56-17-21 станом на 16.07.2021 прокурорами Обухівської окружної прокуратури обвинувальні акти за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 206, 206-2, 345-1, 121, 122, 125, 126, 129 не затверджено та до суду не направлялись. У листі Офісу генерального прокурора від 20.07.2021 №25/3-1219Вих-21 повідомлено, що за результатами опрацювання масиву даних ЄРДР станом на 15.07.2021 кримінальні провадження, в яких містяться дані про притягнення позивача за статтями 206, 206-2, 345-1, 121, 122, 125, 126, 129 КК України до кримінальної відповідальності як підозрюваного не встановлені. У листі Національної поліції України Головного слідчого управління від 16.07.2021 повідомлено, що відповідно до відомостей інформаційно. телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальні провадження. за підозрою позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вашому запиті, Головним слідчим Управлінням Національної поліції України не розслідуються. У листі Національної поліції України ГУНП в Київській області Обухівське РУП від 19.07.2021 повідомлено, що слідчими Обухівського РУП ГУНП в Київській області станом на 19.07.2021 не здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях, що розслідуються за підозрою позивача, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 121, 122, 125, 126, 129, 206, 206-2, 345-1 КК України. Слідчими Обухівського РУП ГУНП в Київській області обвинувальний акт відносно позивача, у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 121, 122, 125, 126, 129, 206, 206-2, 345-1 КК України, станом на 19.07.2021 не складався. У листі Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 22.09.2021 повідомлено, що у період з 01.04.2021 року по дату надання відповіді будь-які заяви, звернення, скарги щодо вчинення позивачем протиправних та/або насильницьких дій відносно журналістів до Національної ради не надходили. У листі Обухівського районного суду Київської області від 23.09.2021 встановлено, що згідно АСДС «Д-3» кримінальні провадження за обвинуваченням позивача не надходили та не реєструвались. Аналогічна за змістом інформація викладена в інших листах від органів прокуратури та слідства. Також, в матеріалах справи подяки, грамоти та відзнаки, які надані позивачу різними організаціями як публічних, так і приватних форм власності. У Звіті про науково-дослідну роботу, яка виконана ФОП [PERSON] вказано, що є лінгвістичні підстави стверджувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те що позивач дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосуванням вогнепальної зброї. Інформацію представлено, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. За змістовими й формальними ознаками вона не співвідноситься з суб`єктивними уявленнями мовця про повідомлюване. Лексичних, граматичних або дискурсивних маркерів суб`єктивної модальності аналізоване висловлювання та його прагмасемантичний контекст не містить. За всіма лінгвістичними параметрами інформація, наведена в аналізованому висловлені, відповідає критеріям фактологічного твердження. Наявні лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач є учасником корупції і розкрадання державного й комунального майна. Інформація в аналізованому висловлені відповідає критеріям фактологічного твердження. Інформація про позивача є негативною, здатна викликати до нього недовіру й неповагу, може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації. Відповідно до висновку експерта №056/200 від 25.08.2021, який виконано експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Б.М. Ажнюком, є лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосування вогнепальної зброї. Інформацію подано, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. За всіма лінгвістичними параметрами інформація, наведена в аналізованому висловлені, відповідає критеріям фактологічного твердження. Наявні лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач є учасником корупції і розкрадання державного й комунального майна. Інформація виражена у формі фактологічних тверджень. Інформація про позивача є негативною, здатна викликати до нього недовіру й неповагу, може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації. У Висновку експерта за результатами психологічного дослідження №3-29/11 від 29.11.2021, який виконано експертом Українського центру судових експертиз С.В. Линник, зроблено наступний висновок: 1. Ситуація поширення [PERSON] у мережі Інтернет (веб-портал «Youtube») [INFO] відеозапису із назвою: « [INFO] » (посилання [INFO] постала для позивача значно психотравмуючою, потягла несприятливі зміни функціонування психоемоційної та соціальної сфер особистості. Публічні звинувачення у скоєнні протиправних дій обумовили почуття скривдженої честі, приниженої гідності, порушеної ділової репутації, погіршили психологічну якість життя позивача, спричинивши фіксацію негативних психологічних переживань (моральних страждань). 2. Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних позивачу наслідками вищезазначеної ситуації, може становити 36 мінімальних заробітних плат. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 Верховним Судом зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Таким чином, спростуванню підлягає негативна інформація про особу, яка набула поширення, тобто доведена до відома хоча б однієї особи, відмінної від позивача, зокрема через мережу Інтернет. На підтвердження того, що відповдіач розповсюдив інформацію, позивачем в позовній заяві наведено посилання на розміщенні матеріали в мережі Інтернет. У публікації розміщеній у мережі Інтернет, міститься достатньо відомостей, які свідчать про те, що йдеться саме про позивача, та які дозволять вказати на те, що у сторонньої особи повинно скластися уявлення про згадку в наведених висловлюваннях саме позивача. Отже, поширені відомості стосуються позивача, який, у зв`язку з цим, має право на спростування поширеної щодо неї інформації. Відповідач не заперечують, що спірна інформація була розповсюджена ним. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги пред`явлено до належних співвідповідачів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 918/233/18, пункт 8.3. Постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 910/8593/20). При цьому вказаний висновок є загальним для вирішення спорів, предметом якого є захист ділової репутації. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18, від 21.11.2019 у справі № 927/791/18, від 18.03.2021 у справі № 927/791/18). В Постанові від 18.03.2021 у справі № 927/791/18 Верховний Суд зазначив, що в дифамаційних спорах присутній обов`язок доказування правдивості висловлювань зі сторони відповідача та надав обґрунтовану позицію, що розповсюдження відносно особи звинувачень кримінального характеру є неприпустимим. Позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема, надано висновки експертів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. За змістом п. 6.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена Наказом МЮ України від 08.10.98 № 53/5 об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку). Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей (п. 6.4. Інструкції). Орієнтовний перелік вирішуваних питань: Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи (прізвище, ім`я та по батькові)? Якщо так, то чи завдані особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода)? Чи спричинені особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) за умов ситуації (зазначаються умови ситуації), що досліджуються у справі? Якщо особі (прізвище, ім`я та по батькові) завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? (п. 6.4. Інструкції). Згідно п. 2.2.2. Інструкції під час проведення семантичних досліджень вирішуються питання, пов`язані з аналізом змісту мовлення особи (розмови), - тобто питання, не пов`язані зі встановленням фактичних даних про особу мовця. Орієнтовний перелік питань та завдань, що вирішуються: Чи міститься в мовленні особи інформація позитивного або негативного характеру щодо певної фізичної або юридичної особи? Чи є висловлювання особи фактичним твердженням або оціночним судженням? Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч.1 та ч. 5 ст. 106 ЦПК України). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Оцінюючи висновок експерта №056/200 від 25.08.2021, який виконано експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Б.М. Ажнюком - директором Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, має вищу філологічну освіту (спеціальність англійська мова і література), доктор філологічних наук (спеціальності українська мова, загальне мовознавство), професор (спеціальність загальне мовознавство, див. Додатки 4-6), загальний стаж наукової роботи - 39 років, суд вважає, що зазначений висновок містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. У висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України, а також про те, що висновок експерта підготовлений для подання до суду. Оцінюючи висновок експерта №3-29/11 від 29.11.2021, який виконано експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз С.В. Линник, суд вважає, що зазначений висновок містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. У той же час, висновок експерта складений кваліфікованим атестованим судовим експертом С.В. Линник, яка має освіту вищу психологічну, стаж судово-експертної роботи 30 років. Відомості про експерта внесені до державного реєстру атестованих судових експертів (спеціальність судово-психологічна експертиза). У висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України, а також про те, що висновок експерта підготовлений для подання до суду. За таких обставин висновки експертів №3-29/11 від 29.11.2021 та №056/200 від 25.08.2021 приймаються судом, як належні та допустимі докази. Відповідач доказів на спростування висновків експерта суду не надали. Суд дослідивши характер спірних висловлювань щодо позивача та враховуючи висновки експертів, вважає що спірна інформація була викладена у формі фактичного твердження та не є оціночним судженням, вказана інформація повідомляється чітко, точно та є констатацією факту того, що позивач дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосування вогнепальної зброї. Інформацію подано, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. Матеріал містить інформацію про те, що позивач є учасником корупції і розкрадання державного й комунального майна. Інформація виражена у формі фактологічних тверджень. Інформація про позивача є негативною, здатна викликати до нього недовіру й неповагу, може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації. Вказане виключає можливість віднесення такої інформації до оціночних суджень, вона не є припущенням чи критикою позивача, та її можна перевірити на достовірність. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Проте, відповідач не надав доказів того, що вони перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність або отримав її з офіційних джерел. Також, судом з`ясовано, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення позивача до кримінальної відповідальності за відповідною інформацією, яка була поширена відповідачем. Суд також звертає увагу, що відповідачем не надано жодного належного доказу щодо правдивості оспорюваної інформації стосовно того, що позивач погрожував насиллям або є учасником корупції. З обставин даної справи випливає, що втручання у право позивача на недоторканність його честі та гідності було свавільним, неправомірним та не легітимним, оскільки не містило жодного фактичного підґрунтя. Позивач вказує, що порушення відповідачем його честі, гідності та ділової репутації полягає в тому, що зміст публікацій зводиться до того, що поширена відповідачем інформація формує негативну громадську думку, руйнує набуті позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи встановлені обставини та зважаючи на доводи позивача суд вважає, що оприлюднена інформація щодо позивача в момент її публікації була недостовірною, особисті немайнові права позивача порушені та підлягають судовому захисту, а позов підлягає задоволенню в цій частині. Отже, з огляду на вимоги ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення фактичних відомостей про позивача, які мають характер недостовірних. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди, яка обгрунтована тим, що порушення відповідачем його честі, гідності та ділової репутації полягає в тому, що зміст публікацій зводиться до того, що поширена відповідачем інформація формує негативну громадську думку, руйнує набуті позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відтак, у відшкодуванні моральної шкоди, слід відмовити. Підсумовуючи викладене вище, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: partial