Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

17 липня 2023 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області звернулася з позовом [PERSON] до Скалатської територіальної громади (Скалатська міська рада) про визнання права власності на спадкове майно, а саме: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності спадкодавця на будинок не підтверджено. Сторони подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позивачка позов підтримала, відповідач позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . За життя [PERSON] заповіт не склав. Згідно з інформацією, наданою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Вольтер І.П., 19.10.2022 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина померлого [PERSON] , інформація про інших спадкоємців відсутня; на ім`я дружини померлого [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1392 га кадастровий номер 6124687800:02:001:0506, на земельну ділянку площею 1,6720 га кадастровий номер 6124684800:01:001:0132, на земельну ділянку площею 0,0336 га кадастровий номер 6124684800:01:002:0324. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Вольтер І.П. у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. На обґрунтування своїх вимог позивачем надано довідку старости Староскалатського старостинського округу Скалатської міської ради №4-145 від 07.07.2023, в якій зазначено, що з наявних відомостей житловий будинок в [ADDRESS] , належав громадянину [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до довідки начальника БТІ Підволочиського району №20 від 31.01.2018, за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстрованого будинковолодіння немає (згідно реєстрових книг). На житловий будинок, розташований в [ADDRESS] на замовлення позивачки виготовлено технічний паспорт. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами книги шостої ЦК України. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~статтями 1220,\~1221\~ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом\~відкриття спадщини\~є день\~смерті особи\~або день,\~з якого\~вона оголошується\~померлою (частина\~третя статті\~46\~цього\~Кодексу).\~Місцем відкриття\~спадщини є\~останнє місце\~проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Статтею 1223\~ЦК України\~визначено,\~що право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях\~1261-1265\~цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1218 ЦК України \~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: - склад спадщини; - коло спадкоємців; - матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. Зазначена правова позиція визначена в Постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року, справа N 671/22/19. Незалежно від часу прийняття спадщини вона (спадщина) належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ч. 4\~ст.334 ЦК України, ч. 2 ст.3, п. 1 ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину, як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно, як на об`єкт нерухомого майна. У\~Постанові від 04.07.2018 року, у справі N 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду\~зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1\~ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло\~у\~спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 04.09.2019 року у справі N 450/328/15-ц. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року " Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" (втратила чинність на підставі наступної інструкції), інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1995 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5\~і зареєстрованої' Мін`юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами.) Зазначені нормативні-акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року. Відповідно до статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених\~статтею 31 цього Закону. Стаття 31 цього Закону\~передбачає особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку. Відповідно до положень цієї статті для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок був збудований у 1985 році. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували що житловий будинок по [ADDRESS] дійсно належав [PERSON] . Надані довідки старости Староскалатського старостинського округу Скалатської міської ради та начальника БТІ не містять посилання на погосподарську книгу. Документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під будинком, або рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність позивачкою також не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed