Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

24 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У заяві він просить суд встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 лютого 2017 ро на легковий пасажирський автомобіль типу В., марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 109 CDI, колір білий, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року заяву [PERSON] , заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання було призначено на 18 вересня 2023 року на 12 годину 00 хвилин. Зі змісту заяви випливає те, що [PERSON] є сином [PERSON] . Даний факт заявник підтверджує доданим до заяви свідоцтвом про народження. [INFO] [PERSON] помер. Проте, заявник належним чином не може прийняти спадщину, оскільки, під час звернення до нотаріуса було встановлено, що у деяких правовстановлюючих документах прізвище батька заявника вказано не « [PERSON] », а «КузнЄцов». Таким документом є, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 лютого 2017 ро на легковий пасажирський автомобіль типу В., марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 109 CDI, колір білий, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Саме тому, заявник звернувся до Приморського районного суду м. Одеси про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В судове засідання заявник та зацікавлені особи не з`явилися, про дату час та місце сповіщені належним чином та завчасно. Від представника заявник надійшла заява про розгляд за відсутністю. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності заявника та представників заінтересованої особи Одеська міська рада, оскільки такий повідомлений належним чином про судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить висновку про можливість задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу з наступних причин. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 24.04.1997 року заявнику, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 лютого 2017 ро на легковий пасажирський автомобіль типу В., марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 109 CDI, колір білий, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] вказано, що даний транспортний засіб зареєстрований на ім`я « [PERSON] ». У свідоцтві про смерть [NUMBER] від 04.10.2022 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, прізвище, ім`я та по-батькові вказано « [PERSON] ». Таке ж прізвище, ім`я, по-батькові вказане у копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 03.03.1998 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. Також судом досліджена копія свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , спадкоємцем якого є заявник. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. П.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 вказано, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, належність [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 лютого 2017 ро на легковий пасажирський автомобіль типу В., марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 109 CDI, колір білий, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документа дає змогу в подальшому належним чином прийняти спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved