Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 26.11.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати припиненими зобов`язання за іпотечним договором б/н від 11 травня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., зареєстрований в реєстрі за № 1137 (надалі договір іпотеки), згідно якого в іпотеку було передано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зняти заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Стягнути з акціонерного товариства «Кристалбанк», код ЄДРПОУ 39544699 на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , судові витрати на суму 768,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 травня 2007 року між [PERSON] (її чоловіком) та Відкритим акціонерним товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір № 179. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 11 травня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено іпотечний договір б/н, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 1137, згідно якого в іпотеку було передано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», стало Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВІЕйБі Банк»), яке знаходиться в процесі ліквідації, ліквідатором призначено Виконавчу дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В березні 2011 року ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова, з позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 179 від 11.05.2007 р. 20 лютого 2013 р. Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення про дострокове стягнення з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором № 179 від 11.05.2007 р. в розмірі 317 614,88 грн. та стягнення судових витрат на суми 2361,59 грн. 04 липня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Акціонерним товариством «КРИСТАЛБАНК» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 24436, відповідно до якого АТ «КРИСТАЛБАНК» набуло всіх прав і обов`язків кредитора до [PERSON] . 16 жовтня 2019 р. від імені [PERSON] добровільно було сплачено повну суму заборгованості відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду від 20.02.2013 р по справі № 2/638/1341/14 в розмірі 317 614,88 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 1153362 від 16.10.2019 р. Таким чином позивач вважає, що оскільки основне зобов`язання (зобов`язання за Кредитним договором) припинилося 16 жовтня 2019 року у зв`язку з повним виконанням [PERSON] , як позичальником, його обов`язків за цим Кредитним договором, тому внаслідок повного виконання основного зобов`язання припиняється забезпечення його іпотекою, припиняється обтяження квартири забороною її відчуження. 25 жовтня 2019 р. по пошті позивач надіслала, на ім`я відповідача, вимогу про зняття заборони відчуження предмету іпотеки., а також копію квитанції № ПН 1153362 від 16.10.2019 р. про оплату [PERSON] суми заборгованості в розмірі 317 614,88 грн. 15 листопада 2019 р. їй надійшов лист від відповідача, де було вказано, що відповідач вважає, що підстав для припинення договору іпотеки відсутні, а тому відсутні підстави для зняття заборони відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву АТ «Кристалбанк» у задоволенні позовних вимог просило відмовити з огляду на наступне. Із сплаченої позичальником суми в рахунок погашення приватним виконавцем утримані витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця, що складає 10% від фактично стягнутої суми, а, отже, рішення суду виконано лише частково. 09.01.2020р. на адресу АТ «КРИСТАЛБАНК» надійшла сума коштів у розмірі 287 996,26 грн. від приватного виконавця Бабенко Д. в рамках виконавчого провадження (ВП №58750241) від [PERSON] . Отже, рішення суду 2013 року не було виконано в повному обсязі. Додаємо Інформацію про виконавче провадження від 24.02.2020р., яка підтверджує, що виконавче провадження є відкритим. Оскільки заборгованість за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , в АТ «КРИСТАЛБАНК» обліковується в доларах США, вищезазначену суму коштів було конвертовано у валюту кредиту - 12 083,17 дол. США, з яких на тіло було зараховано 9 357,40 доларів США та 2 725,77 доларів США на відсотки. Отже, у [PERSON] згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2013Р. залишилась несплаченою заборгованість у розмірі: - 18 472,45 дол. США (27 829,85 дол. США - 9 357,40 дол. США) заборгованість за кредитом (тілом), - 5 409,68 дол. США (8 135,45 дол. США - 2 725,77 дол. США) заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, - 30 406,78 грн. штраф. Крім того, АТ «КРИСТАЛБАНК» має право на 3 відсотки річних, оскільки наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 11 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВіЕйБі Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 179, відповідно до умов якого, Відкрите акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 44 000, 00 доларів США із встановленням, відповідно до п. 1.4 кредитного договору, процентної ставки в розмірі 14% річних (а.с.4-8, т.1), що підтверджується меморіальним валютним ордером № 145115 від 11 травня 2007 року про надання кредиту [PERSON] відповідно до кредитного договору № 179. (а.с.135, т.2). П.1.3. договору встановлено термін користування кредитними коштами до 11 травня 2014 року. 11 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 179 від 11.05.2007 року укладено іпотечний договір, згідно якого, [PERSON] передала позивачеві в іпотеку однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У березні 2011 року представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь загальну суму заборгованості 317 614, 88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 27 829, 85 доларів США, що в еквіваленті становить 222 240, 84 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом - 8 135, 45 доларів США, що в еквіваленті становить 64 967, 26 грн., та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом - 30 406, 78 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2013 року у справі № 2-3762/11 позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору № 179 від 11.05.2007 року в сумі 317 614, 88 грн. та судові витрати у розмірі 2 361, 59 грн. Зустрічні позови [PERSON] до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та розірвання договору іпотеки залишені без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2016 у справі № 2-3762/11 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2013 року змінено в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та розірвання договору іпотеки. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та розірвання договору іпотеки з інших підстав. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 04.07.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Акціонерним товариством «Кристалбанк» укладений Договір про відступлення прав вимоги № 24436, відповідно до якого АТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Договору №1 до Договору про відступлення прав вимоги №24436 від 04.07.2019 року. Серед інших прав до АТ «Кристалбанк» перейшли права кредитора за кредитним договором №179 від 11.05.2007 року. Таким чином, АТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по відношенню до [PERSON] . Постановою Приватного\~виконавця виконавчого\~округу Харківської\~області Бабенко\~І.А.\~від 17.11.2020\~ на\~підставі п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» закінчено\~виконавче провадження\~№58750241,\~відкрите на\~підставі виконавчого\~листа №\~2-1341/11,\~виданого Дзержинським\~районним судом\~м.\~Харкова 24.05.2016,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ПАТ «ВіЕйБі\~Банк» заборгованість\~по кредитному\~договору №\~179\~від 11.05.2007\~року в\~сумі 317\~614,\~88\~грнта судові витрати у розмірі 2 361, 59 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Таким чином пред`явлення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Встановивши, що банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до Дзержинського районного суду м. Харкова, внаслідок чого було ухвалено заочне рішення про стягнення заборгованості, яке [PERSON] виконав у повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення іпотеки з огляду на таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц. Щодо способу способу захисту суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. При розгляді цієї справи судом враховано, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України). Тлумачення пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів. Способи захисту прав та інтересів, за загальним правилом, визначені частиною другою статтею 16 ЦК України. Одним зі способів захисту прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статі 16 ЦК України), що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Водночас, під зміною предмету позову необхідно розуміти зміну способу (або способів) захисту права чи законного інтересу. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач у прохальній частині позовної заяви просив визнати припиненими зобов`язання за іпотечним договором б/н від 11 травня 2007 року. При цьому, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] як фактичні підстави позову визначала те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку із його належним виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання. Як на правові підстави вимог, позивач посилався на статті 391, 598, 599 ЦК України. Оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документу, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір». Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20. Враховуючи те, що позивачем обраний правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому на переконання суду задоволення позовних вимог шляхом визнання припиненою іпотеки, а не визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором, не є зміною судом предметом позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним. З урахуванням викладених обставин суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до АТ «Кристалбанк» та визнає припиненою іпотеку за іпотечним договором від 11.05.2007 № 1137 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, слід дійти висновку про те, що зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен відповідно до вимог закону зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Тобто такий обов`язок нотаріуса передбачений законом, а тому не може бути додатково покладений судовим рішенням. З урахуванням наведеного, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial