Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2019 року в сумі 36050,51 грн. та судового збору в розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 жовтня 2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір №0041401 про надання банківської послуги, а також додаток №1 до заяви-договору, відповідно до яких [PERSON] було надано споживчий кредит, шляхом його перерахунку на Картковий рахунок, у розмірі 20512,82 грн. на строк 24 місяці, зі сплатою 18 % річних за користування кредитом, комісії за надання кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та комісією за розрахунково-касове обслуговування заборгованості у розмірі 3%. Зазначено, що в день підписання заяви-договору №0041401 від 03 жовтня 2019 року, відповідач отримав платіжну картку, на яку було зараховано грошові кошти у розмірі 20512,82 грн. 05 березня 2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором відносно відповідача. При цьому, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 23331,16 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 19084,26 грн., заборгованості за комісією у розмірі 3076,90 грн. та заборгованості за штрафними санкціями (пенею) у розмірі 1170,00 грн. Разом з тим, як зазначає позивач, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачу було нараховано інфляційні втрати у розмірі 4433,18 грн. та 18 % річних у сумі 8286,17 грн., за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. За викладених обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі. Відповідач про розгляд справи неодноразово повідомлявся шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до неї за зареєстрованою адресою місця проживання, проте конверти з поштовими відправленнями повернулись до суду без вручення, з довідкою АТ Укрпошта «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір №0041401 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - договір, а.с. 15). Крім того, вбачається, що 03 жовтня 2019 року сторонами договору також було підписано Додаток № 1 до Заяви-Договору №0041401 (далі - додаток, а.с. 16). Відповідно до умов договору та вказаного додатку, сума кредиту становить 20512,82 грн. Строк дії кредиту - 24 місяці. Процента ставка фіксована - 18 % річних. Разова комісія за надання кредиту складає 2,5 % від суми наданого кредиту, а комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованостістановить 3 % від суми наданого кредиту. Крім того, відповідно до умов вказаного договору, кредитні кошти надавались позичальнику, шляхом їх перерахування на картковий рахунок. Згідно розписки, 03 жовтня 2019 року [PERSON] отримала платіжну картку (а.с. 15). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів за договором №0041401 від 03 жовтня 2019 року підтверджується меморіальними ордерами №4647 та №4648 від 03 жовтня 2019 року, відповідно до яких кредитні кошти у сумі 20512,82 грн., двома платежами були перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 26). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження викладених обставин даної позовної заяви, позивач надав суду копію Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція), яка вступила в дію 04 лютого 2019 року, затверджену рішенням Правління АТ «РВС Банк», протокол №01022019/1 від 01 лютого 2019 року (далі - Публічна пропозиція, а.с. 4-14). Так, відповідно до п.п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення клієнтом заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рiвнi проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у заяві-договорі (а.с. 8 оборот). У відповідності до п.п. 7.7.2 Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується: повернути споживчий кредит та сплатити всі передбачені заявою-договором плати (платежі) на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором (п.п.7.7.2.4); виконати своєчасно та в повному обсязі зобов`язання, передбачені Договором, не пізніше кінцевого терміну закінчення, що визначений в Заяві-Договорі (п.п. 7.7.2.5) (а.с. 9). Також, згідно з умов п. 7.7.3.4. Публічної пропозиції, Банк має право при порушенні Клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених Договором, строк виконання яких/якого вже настав, в тому числі про порушенні строків сплати платежів, передбачених Графіком платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць - вимагати від Клієнта дострокового повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі, в примусовому порядку (а.с. 9). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються (ч. 1, 2 ст. 550 ЦК України). Так, вбачається, що при підписанні заяви-договору №0041401 від 03 жовтня 2019 року та додатку №1 до заяви-договору від 03 жовтня 2019 року, відповідач своїм підписом підтвердив ознайомлення з умовами договору, а також акцептував укладання Договору, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору, зобов`язавшись самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до такого договору. Крім того, як зазначено у вказаній заяві-договорі, [PERSON] ознайомилась з Публічною пропозицією Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Судом встановлено, що АТ «РВС Банк» виконало умови договору №0041401 від 03 жовтня 2019 року, надавши позичальнику кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу умови вказаного договору - не виконав, чим порушив норми цивільного законодавства. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «РВС Банк» у розмірі 23331,16 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 19084,26 грн., заборгованості за комісією у розмірі 3076,90 грн. та заборгованості за штрафними санкціями (пенею) у розмірі 1170,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданого позивачем станом на 05 квітня 2023 року, в якому зазначено, що період нарахування за вказаним боргом відбувався з 03 жовтня 2019 року по 05 березня 2020 року, а датою прострочки платежу є 05 листопада 2019 року. Крім того, вбачається, що за даним розрахунком, нарахування боргу по сплаті штрафів та пені відбувалось за період з 03 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, до введення на території України дії карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (а.с. 34-38). В той же час, як зазначає позивач, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачу було нараховано інфляційні втрати у розмірі 4433,18 грн. та 18 % річних у сумі 8286,17 грн., за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В той же час, як встановлено п.7.7.2.17 Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом (Кредитом). При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом (кредитом) згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору (а.с. 9). Таким чином, з урахуванням наведених норм закону, а також умов договору, суд приходить до висновку щодо правомірності нарахування відповідачу заборгованості за прострочення грошового зобов`язання, за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, що складається з інфляційних втрат у розмірі 4433,18 грн. та 18 % річних у сумі 8286,17 грн., що також відображено у відповідному розрахунку, здійсненого позивачем, з урахуванням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (а.с. 39). Разом з тим, судом встановлено, що 05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено Договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1 (далі - Договір) (а.с. 20-22). Відповідно до п. 1.1. Договору Первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку №l до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною (надалі за текстом - Кредитні договори), які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та боржниками (надалі за текстом - Боржники/Боржник). При цьому, згідно п. 3.1 даного Договору, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акта прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Так, на підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, останнім надано відповідний Акт прийому-передачі прав та документів від 05 березня 2020 року, підписаного обома сторонами правочину, витяг з Додатку №1 до Акту прийому-передачі та витяг з Додатку №1 до Договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) (а.с. 23-25). Згідно витягу із зазначеного Додатку № 1 до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05 березня 2020 року, до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» від АТ «РВС Банк» перейшло право вимоги за договором №0041401 від 03 жовтня 2019 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 23). З метою досудового врегулювання спору, 07 листопада 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» направило на адресу [PERSON] вимогу №07112022/10 про усунення порушення кредитного зобов`язання, в якій також було повідомлено боржника про зміну кредитора у такому грошовому зобов`язанні (а.с. 40-44). Як вбачається з матеріалів справи, вказана вимога не була виконана відповідачем, а кредитні кошти не були повернуті позичальником на виконання умов договору. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 36050,51 грн. заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором №0041401 від 03 жовтня 2019 року. В той же час, відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати відзив до позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування викладених обставин справи, а зокрема, що заборгованість є меншою або відсутня. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2684,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. 47). На підставі викладеного,

Outcome: approved