Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20771,76 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 24.04.2019 між АТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме тз «Інфініті», д.н.з. [NUMBER] . 11.09.2019 [PERSON] , керуючи тз «Лексус» допустив зіткнення з тз «Інфініті». Постановою суду відповідача визнано винним у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП. На підставі страхового актуАТ «Страхова компанія «Країна» виплатила страхове відшкодування у розмірі 40778,50 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, відтак позивачу відшкодовану шкоду страховою компанією відповідача у розмірі 20006,74 грн. Оскільки різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 20771,76 грн, з цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року позов направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику. 30.01.2023 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, відтак обов`язок відшкодування шкоди покладається на страховика - третю особу. 02.02.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, позивач відшкодував за договором страхування фактичний розмір шкоди, що підтверджується рахунками СТО та оплатами рахунків. Позовну вимогу складає різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням за договором обов`язкового страхування. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2019 ПАТ «СК «Країна» та [PERSON] уклали договір № 36/УА206163 страхування наземного транспорту, тз застрахований за цим договором: INFINITI QX70, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова/рами [NUMBER] , 2013 року випуску / а.с. 17 /. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до змісту постанови: « [PERSON] 11.09.2019 о 18 годині 30 хвилин, в м. Києві, на вул. Саперне поле, 14/55, керуючи автомобілем марки «Лексус», державний номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п.13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, а саме: під час руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Інфініті», державний номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON] ). В результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь - яких істотних суперечностей вважаю вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведеною повністю» / а.с. 15-16 /. Відповідно до копії повідомлення про настання страхового випадку від 16.09.2019 вх. № 20168/19, страхова справа № 55588, [PERSON] звернулась до голови правління ПАТ «СК «Країна» Наконечного О.В. із вищезазначеним повідомленням / а.с. 6-7 /. Згідно з копією заяви на виплату страхового відшкодування від 08.10.2019 вх. № 22063/19, [PERSON] звернулась до голови правління ПАТ «СК «Країна» Наконечного О.В. із вищезазначеною заявою. У п. 5 [PERSON] вказала відомості щодо порядку виплати страхового відшкодування: на рахунок СТО - ФОП « [PERSON] », рахунок на оплату № НВ 00000151 від 26.09.2019 / а.с. 8 /. Відповідно до копії страхового акту № 36/55588/2.1.5.1 від 29.10.2019, надано розрахунок розміру страхового відшкодування: вартість відновлювального ремонту ТЗ 40778,50 грн; попередні страхові виплати за договором страхування 138749,20 грн; розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті 40778,50 грн / а.с. 26 /. Платіжним дорученням № 17542 від 29.10.2019 АТ «СК «Країна» виплатило ФОП [PERSON] 40778,50 грн, призначення платежу: стр. відш. по стр/а № 36/55588/2.1.5.1. від 29.10.19 (отр: [PERSON] , ІПН [NUMBER] , д/н [NUMBER] ) / а.с. 26 /. Представник ПАТ «СК Країна» направив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» письмову претензію про здійснення виплати страхового відшкодування у 30-ти денний термін на користь ПАТ «СК «Країна» у розмірі 40778,50 грн / а.с. 27 /. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» листом вх. № 29354 від 08.01.2020 повідомило ПАТ СК «Країна», що страхове відшкодування в розмірі 20006,74 грн буде перераховано протягом 5 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату / а.с. 28 /. Представник АТ «СК «Країна» 24.02.2020 вих. № 55588/ІНС направив [PERSON] письмову претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, а саме 20771,76 грн / а.с. 29 /. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів відшкодування частини сплаченого страхового внеску у добровільному порядку. Так, ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована у ПрАТ «ПЗУ Україна», тому саме останнє зобов`язане відшкодовувати заподіяну шкоду у повному розмірі, оскільки вказана страхова компанія з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним з відповідачем, тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача. Відтак з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved