Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач 14 листопада 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначив, що 07 серпня 2014 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (далі - ТОВ «Сучасний факторинг») та [PERSON] укладено Публічний Кредитний Договір, про надання грошової позики в розмірі 3000,00 грн., строком на 12 місяців з щомісячний платежем в розмірі 385,00 грн. Відповідач надала свою згоду на зазначену пропозицію. 07.08.2014 року позивачем були перераховані грошові кошти у повному обсязі, які отримані відповідачем 08.08.2014 року. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надані відповідачу терміном 12 місяців, зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом та 4,499 % щомісячної комісії за обслуговування позики, щомісячний платіж склав 385,00 грн. Відповідач належним чином умови Договору не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 2500,00 грн., комісія за управління кредитом у сумі 2586,92 грн., Просить стягнути з відповідача борг в сумі 2500,00 грн., комісію за управління кредитом в сумі 2586,92 грн., штраф у розмірі 1200,00 грн., суму індексу інфляції в розмірі 534,00 грн., 3 % річних 137,50 грн., та судові витрати. 07 лютого 2017 року судом ухвалено заочне рішення по справі. 05 травня 2023 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Бражник Д.С., звернувся до суду із заявою про перегляд та скасування заочного рішення. 06 червня 2023 року заочне рішення від 07 лютого 2017 року по цивільній справі № 212/6796/16-ц скасовано та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Бражник Д.С., в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд вважати, що обставини викладені у заяві про перегляд заочного рішення такими, що становлять відзив на позовну заяву. Так, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував, що до набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» фінансовим установам було заборонено встановлювати види комісії у кредитному договорі. Також вказує, що договір не було підписано відповідачем, а тому нарахування позивачем комісії та штрафів не ґрунтується на законі. Окрім цього просить суд застосувати спеціальні строки позовної давності до вимог зі стягнення неустойки. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» надало [PERSON] 08.08.2014 року 3000,00 грн. ТОВ «Сучасний факторинг», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з вимогами ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в комісії за управління активами та штрафу, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Публічний кредитний договір, затверджений наказом генерального директора ТОВ «Сучасний факторинг» від 13 травня 2014 року № 19/14. Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний кредитний договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, в тому числі й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Таким чином, суд вважає, що Публічний кредитний договір, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за управління кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Сучасний факторинг» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Сучасний факторинг» фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі 2500,00 гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, з відповідача підлягають стягненню сума індексу інфляції за весь період прострочення з 14.11.2014 року по 01.10.2016 року у розмірі 534,00 грн., та 3% річних у сумі 137,50 грн. Доводи відповідача про спеціальних застосування строків позовної давності до вимог зі стягнення індексу інфляції та 3% річних не приймаються судом з огляду на наступне. За статтею 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи те,\~що позовну\~заяву пред`явлено\~до суду\~14\~листопада 2016\~року,\~а суму\~індексу інфляції\~та 3%\~річних нараховано\~за період\~з листопада\~2014\~року по\~жовтень 2016\~року,\~тобто нарахування\~обмежено останніми\~трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи не повернення [PERSON] фактично отриманих кредитних коштів ТОВ «Сучасний факторинг», суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial