Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

05 вересня 2023 року до суду надійшла позовна про визнання права власності на майно подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 1985року по 19 жовтня 2004 року і проживали в [ADDRESS] . Шлюб розірвано рішенням Летичівського районного суду від 07 жовтня 2004 року і 19 жовтня 2004 року в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції Хмельницької області було зроблено відповідний запис під № 72 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Рішенням Летичівської селищної ради народних депутатів №155 від 25 серпня 1986 року відповідачу було виділено 0,07 га земельної ділянки на [ADDRESS] для будівництва житлового будинку і в цьому ж році видано будівельний паспорт. Після отримання дозволу на будівництво житлового будинку розпочалася заготівля будівельних матеріалів і проведення будівельних робіт. Проте із-за браку коштів роботи провадилися повільно і в сім`ї почалися непорозуміння та скандали, що привело до окремого проживання і ведення спільного домашнього господарства та припиненні будівництва. До того ж відповідач з 1991 року почав виїжджати на заробітки за кордон взагалі перестав приймати участь у будівництві, а згодом зовсім залишився проживати За кордоном і припинив будь-який зв`язок із сім`єю, не цікавився її існуванням, продовженням та завершенням будівництва. Відповідно, позивачка сама і за свої кошті купляла будівельні матеріали, наймала робочих і продовжувала будівництво спірного житлового будинку, а потім зовсім відмовився, Будівництво завершено в 1998 році, але відповідач зволікав з його оформленням введенням в експлуатацію, а потім зовсім відмовився. На даний час він не заперечує, щоб позивачка оформила правовстановлюючі документи на себе. Проте, оскільки рішення про виділення земельної ділянки під забудову прийнято на ім`я відповідача і будівельний паспорт виданий також на його ім`я та він довготривалий час постійно проживає [PERSON] , і є громадянином Польщі, і відмовляється вирішити спір в позасудовому порядку то позивачка, з метою узаконення права власності на побудований будинок [ADDRESS] , вимушена звернутися в суд для захисту свої прав оскільки за таких обставин вона не може набути право власності на новозбудований житловий будинок на підставі вимог ст.331 ЦК України, 05 вересня 2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відрито спрощене позовне провадження у справі. 15 вересня 2023 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у їхню відсутність, без застосування звукозапису, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про мисе та час розгляду справи, у судове засідання не з`явися, причин неявки суд не повідомив. Справу розглянуто в порядку\~ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про перезміну прізвища, ім`я та по батькові серії [NUMBER] від 15 липня 1999 року, [PERSON] перемінив прізвище на [PERSON] . Згідно Свідоцтва про перезміну прізвища, ім`я та по батькові серії [NUMBER] від 02 листопада 2001 року, [PERSON] перемінила прізвище на [PERSON] . 07 жовтня 2004 року рішенням Летичівського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 19 жовтня 2004 року видано Свідоцтво серії [NUMBER] про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до параграфу 1 Нотаріального акту, зареєстрованого в реєстрі А під номером 909/2023 від 16 червня 2023 року (далі Нотаріальний акт), [PERSON] заявляє, що є власником нерухомості земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій його нерухомість була дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , після розлучення [PERSON] побудувала будинок, на основі будівельного паспорту, виданого на прізвище: [PERSON] , син [PERSON] , зараз [PERSON] (після зміни прізвища в 1999 році). Відповідно до параграфу 2 Нотаріального акту, [PERSON] заявляє, що дає згоду на безплатне позбавлення (зречення) нерухомості забудованої будинком, детально описано в параграфі 1 цього акту у власність: [PERSON] , дочка [PERSON] , [INFO] , народженої в Україні, особу якої встановлено на основі паспорту громадянки України номер [NUMBER] . Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 16 січня 2023 року, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальна площа його приміщень складає 105,7 кв.м, з яких житлова площа - 52,8 кв.м і допоміжна - 52,9 кв. Згідно характеристики будівлі складають: житловий будинок А-1 площа основної (забудови) 134,8 кв.м об`єм 519 куб.м; хлів «Б» площа основи (забудови) 71,8 кв.м об`єм 194 куб.м; погріб «б» площа основи (забудови) 15,8 кв.м об`єм 32 куб.м. Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 19 липня 2023 року підтверджується, що вартість спірного будинку складає 175 164 грн. 94 коп. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами припинено з жовтня 2004 року, будинок будувався за час їхнього окремого проживання, відповідач дає згоду на безплатне позбавлення (зречення) нерухомості забудованої будинком, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved