Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У червні 2023 року представник ТОВ «Білоцерківвода» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] 27 405,57 грн. борг за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а також 2 684 грн. судового збору. В обґрунтування позову вказано, що відповідач зареєстрована за адресою житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , та є споживачем послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення за вказаною адресою, які надає позивач. За період з 01.02.2020 по 01.04.2023 по особовому рахунку наявна заборгованість за надані послуги в розмірі 27 405,57 грн., яка заявлена позивачем до стягнення. 06.06.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.07.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 21.08.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в обґрунтування якого зазначено про некоректність здійснення розрахунку заборгованості по особовому рахунку, про порушення строку позовної давності, який встановлений тривалістю у три роки, про порушення законодавства в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат під час дії карантинних обмежень. Вказано також про відсутність відомостей, що виконавець знімав показання лічильника, однак не виконував в цій частині договір, а споживач неодноразово звертався до заявника про реструктуризацію боргу, однак позивач відмовляв. Просила врахувати обставини, зазначені у відзиві та відмовити у задоволенні позову. 29.08.2023 представник позивача звернувся до суду з відповіддю на відзив, в обґрунтування якої зазначено про те, що позивач 06.02.2023 звертався до суду із заявою про винесення судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] , який 02.03.2023 було скасовано. Позивачем не заявлялись вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні втрати, відомість про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення містить інформацію про загальний стан нарахувань та оплат по особовому рахунку споживача. Неповірені лічильники не є приладами обліку води, тому їх показання не враховуються при нарахуванні плати, остання повірка засобу обліку відповідача проведена 01.01.2015, тому його покази не можуть бути взяті до уваги. Вказано також про відсутність звернень [PERSON] до позивача щодо реструктуризації боргу. Представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. 08.09.2023 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими звернення ТОВ «Білоцерківвода» із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою, переривання відбувається лише при поданні позову за цією вимогою. Вказано також, що у відомостях по нарахуванню оплати борг починається з суми 3 045,71 грн, однак в позові не зазначено період її нарахування. Повторно вказано, що жодного листа з пропозицією щодо зменшення фінансового навантаження на боржника шляхом укладення договору про реструктуризацію їй не надходило. 11.09.2023 представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розглянути справу за відсутності позивача по наявним у справі матеріалам. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, позиція сторони викладена у відзиві та письмових поясненнях. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з копією договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення № 301/703041-о від 11.02.2015, [PERSON] , [INFO] є власником (наймачем, орендарем) житлового приміщення: квартири [ADDRESS] , та уклала з ТОВ «Білоцерківвода» договір, за яким зобов`язалась оплачувати послуги щомісячно не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим (пп. 1 п. 19, п. 10 договору). Відповідно до п. 15 договору, повірка квартирних засобів обліку води здійснюється відповідно до норм чинного законодавства України. За відсутності засобів обліку чи за наявності засобів обліку, які не пройшли повірку, справляння плати за послуги здійснюється за діючими нормами водоспоживання. Особовий рахунок № [NUMBER] на користування послугами централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надає ТОВ «Білоцерківвода» за адресою: [ADDRESS] , відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідно до наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач зареєстрована за вказаною вище адресою з 19.11.2002. Позивачем на підтвердження вимог надані постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2499 від 16.12.2020, рішення № 30-7-21 від 30.07.2021, статут позивача та копії паспорта відповідача та картки платника податків. Згідно даних про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення, по вищевказаному особовому рахунку існує заборгованість у розмірі 27 405,57 грн., що утворилась в період з 01.02.2020 по 01.04.2023. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно частини 1 статті 9 даного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення споживачем (відповідачем) обов`язку в частині оплати наданих житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, внаслідок чого виникла заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення. Відповідач, заперечуючи проти заявлених про стягнення сум, заявила про застосування строку позовної давності по даній справі. Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідача за період з 01.02.2020, при цьому з позовом звернувся до суду поштою 28.04.2023, а тому підлягають до задоволення вимоги про стягнення грошових сум за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, тобто починаючи з квітня 2020 року. Разом з цим, перевіривши нарахування оплати за період з квітня 2020 по березень 2023 включно, суд звертає увагу, що сума заборгованості за надані відповідачу послуги становить 27 405,57 грн., оскільки нарахування в період з лютого 2020 року по серпень 2020 року позивачем абоненту не проводились, а сума 3 045,71 грн. не включена в заявлену до стягнення суму боргу, отже період нарахування суми боргу в розмірі 27 405,57 грн. не перевищує три роки до пред`явлення позову. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства та визначення позивачем у справі конкретного відповідача (споживача), яка є користувачем житлового приміщення та зареєстрована за вказаною вище адресою, оцінивши наявні у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684 грн. Додане до відзиву клопотання відповідача про звільнення її від сплати судового збору, не спростовує факт невиконання споживачем зобов`язань по сплаті отриманих нею комунальних послуг у продовж вказаного вище періоду, а також обізнаності відповідача про несплату заборгованості протягом трьох років, при цьому сама по собі довідка про розміри отриманої відповідачем пенсії за 2023 рік, не є підставою для звільнення останньої від сплати судового збору у даній справі виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням зменшити розмір судового збору, розстрочити, відстрочити або звільнити від його сплати з наступних підстав: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Слід зазначити, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, при цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Визначення майнового стану сторони є оціночним судженням та залежить від багатьох факторів, якими обґрунтовується рівень матеріального стану платника, зокрема наявність у власності особи рухомого та нерухомого майна, отримання пенсії чи інших соціальних виплат і т.д. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя. У даній справі відповідач не погодилась з позовом та виклала свої аргументи у письмовому вигляді, які враховані судом під час вирішення справи. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Проаналізувавши викладене та зміст клопотання відповідача про звільнення від сплати збору, суд вважає, що відповідачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для звільнення сплати судового збору.

Outcome: approved