Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернувся в червні 2023р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 716 097,20 грн., що еквівалентно 18 200 Єврота 3% річних у сумі 30076.08грн., судових витрат. Позов обґрунтував тим, що 05.01.2022р. передав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 18 200 Євро, що підтверджується розпискою, згідно розписки дата повернення боргу 20.12.2022 року. Після спливу строку, зазначеного у розписці, [PERSON] , кошти так і не повернула, а на його неодноразові звернення не реагує, та жодних практичних кроків щодо повернення боргу не вчиняє. З врахуванням курсу валют станом на 05.06.2023р. просить стягнути заборгованість у сумі 716 097,20 грн., що еквівалентно 18 200 Єврота 3% річних у сумі 30076.08грн., судових витрат. Позивача та його представник в судовому засіданні не з`явилися, однак представник позива подав заяву за змістом якої просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судові засідання повторно не з`явилась, повідомлялась про судові засідання належно, відзив на позовну заяву не подавала, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.01.2022р. як доводила сторона між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач зобов`язалась повернути надані йому гроші в сумі 18 200 євро із зобов`язанням погасити їх до 20.12.2022р., про що відповідач оформив боргову розписку, оригінал розписки, долучений до матеріалів справи (а.с.35). Отже, факт надання коштів за договорами позики підтверджується оригіналом розписки, як вимагає закон. За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На неодноразові усні вимоги позивача, як зазначає у позові сторона позивача та не спростовано матеріалами справи, відповідач кошти не повертає. Оскільки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики оригінали розписки, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача, тому вимоги щодо стягнення коштів в сумі 716 097,20 грн., що еквівалентно 18 200 Євро (за курсом НБУ станом на 05.06.2023р. - 39.346 грн.) підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних, то слід зазначити наступне. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. При обрахунку 3% річних за основу має братись прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті. Таким чином, 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума, визначена у договорі та в іноземні валюті. Згідно розрахунку з часу передачі [PERSON] , грошових коштів минуло півтора року, а саме 511 днів. на неповернуту суму позики 18200 Євро позивачем нараховано 764,4 Євро, що еквівалентно 30076,08грн., дана вимога також підлягає до задоволення. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними та обґрунтованими. Окрім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 7160.97грн. (а.с.11). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.527,1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved