Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

07 лютого 2022 року позивач звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що народилася в селі Мілова Балаклійського району Харківської області. На час звернення з позовом проживає в селі Підвисоке Ізюмського району Харківської області. В свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» зазначений « [PERSON] », в графі «мати» записана « [PERSON] ». Факт родинних відносин по материнській лінії підтверджується свідоцтвом про одруження позивача, свідоцтвом про одруження матері позивача - [PERSON] з батьком позивача, [PERSON] та свідоцтвом про народження матері позивача, дівоче прізвище до одруження якої - « [PERSON] ». [INFO] мати позивача - [PERSON] померла. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . Після смерті бабусі позивач звернулася до Балаклійської державної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після її смерті. Але при огляді документів нотаріусом не встановлено родинного зв`язку з померлою бабусею. Так в свідоцтві про смерть бабусі в графі «прізвище, ім`я, по батькові» зазначено « [PERSON] », також і сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ХР № 000306 від 05 квітня 1996 року виданий на [PERSON] . В той же час як в свідоцтві про народження матері позивача (дівоче прізвище до одруження - « [PERSON] »), в графі «мати» зазначена [PERSON] . Згідно з рішенням Борівського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року у цивільній справі № 614/544/20, провадження № 2-о/614/30/20 встановлений факт родинних відносин, який полягає у тому, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в с. Мілова Балаклійського району Харківської області, є бабою [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Мілова Балаклійського району Харківської області. Після смерті бабусі залишилася спадщина, яка складається з права на земельну ділянку, площею 6,24 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ХР № 000306 від 05 квітня 1996 року, виданого Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області. В Книзі реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) громадян по КСП «Росія» [PERSON] зареєстрована за № 306. Зазначений факт підтверджується довідкою, наданої Відділом у Балаклійському районі Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області. Після смерті бабусі позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, де проведена реєстрація спадкової справи за № 68662698 від 12 січня 2001 року. Як убачається з відповіді державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (вих. № 111/01-16 від 25 листопада 2020 року), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою документу на земельну частку (пай) та запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання. Вказана фактична відмова стала підставою для звернення позивача до суду, оскільки перешкоджає належній реалізації спадкових прав. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 02 травня 2023 року справу передано головуючому судді. Ухвалою судді від 05 травня 2023 року прийнято до провадження справу з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року витребувано докази у справі у виді спадкової справи після [PERSON] . Докази надійшли до суду 26 липня 2023 року. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, яку, з урахуванням заяв сторін про розгляд справи у їх відсутність, призначено на 16 вересня 2023 року. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. В заяві, яка надійшла до суду представник позивача просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, від Балаклійської місткової військової адміністрації Ізюмського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторін та відсутність заперечень проти позовних вимог. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, у відповідності до обставин, установлених рішенням Борівського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року у справі № 614/544/20 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Міловська сільська рада Балаклійського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин: з копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 30 листопада 1985 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] .. З копії повідомлення Відділу у Балаклійському р-ні ГУ Держгеокадастру у Харківській обл., відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) громадян по КСП «Росія» на [PERSON] зареєстровано за №306 та видано сертифікат на земельну частку (пай) розміром 6,24 умовних кадастрових одиниць серії ХР №000306 від 05.04.1996, про що зроблено відповідний запис; відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю відсутній. [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] та [PERSON] одружились 14 лютого 1931 р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Згідно копії архівної довідки від 27.05.03, у документах архіва значиться [PERSON] , 1912 р.н., насильно вивезена в Германію 26 лютого 1942 р. із с.Мілова Балаклійського р-ну. У судовому засіданні доведено, що [PERSON] є бабою [PERSON] . Вказаним рішенням встановлено факт родинних відносин, який полягає у тому, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Мілова Балаклійського району Харківської області, яка померла [INFO] , в с.Мілова Балаклійського району Харківської області, є бабою [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Мілова Балаклійського району Харківської області. Факт, встановлений рішенням підтверджується наданими позивачем свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу, про одруження, паспортом громадянки України - позивача /а.с.7-8, 10, 11, 12, 13, 14/. У відповідності до копії повідомлення Відділу у Балаклійському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 грудня 2018 року № Л-120/0-0.23,09-126/131-18, Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) громадян по КСП «Росія» на [PERSON] зареєстровано за №306 та видано сертифікат на земельну частку (пай) розміром 6,24 умовних кадастрових одиниць серії ХР №000306 від 05 квітня 1996 року, Про що зроблено відповідний запис. Відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю відсутній /а.с.20/. Згідно з копією відповіді Відділу у Балаклійському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 18 грудня 2020 року № 29-20-0.23,09-322/101-20, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) громадян по КСП «Росія» 05.04.1996 року зареєстровано за № 306 та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 000306 на [PERSON] , про що зроблено відповідний запис. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Виготовлення сертифіката на право на земельну частку (пай) передбачено в одному екземплярі Вищезазначені сертифікати видано власнику, тому надати копію не маємо за можливе /а.с.21/. [INFO] [PERSON] померла /а.с.15/. З копій матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , отриманої судом, вбачається, що: - 12 січня 2001 року з заявою про фактичне прийняття спадщини [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] звернувся представник за довіреністю [PERSON] - [PERSON] /а.с.52, 53/; - на момент смерті [PERSON] була прописаною та проживала одна в [ADDRESS] /а.с.54/; - [PERSON] склала заповіт, засвідчений секретарем Міловської сільської ради, яким все своє майно заповіла [PERSON] /а.с.55/; - 12 січня 2001 року державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області видано свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо майна померлої: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] /а.с.59/; грошового вкладу з належними відсотками та компенсаціями /а.с.60/. Згідно з листом державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 25 листопада 2020 року № 111/01-16 позивачу роз`яснено, що згідно ст. 46, 67 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] нотаріусу необхідно надати правовстановлюючий документ про належність померлій права на земельну ділянку, площею 6,24 умовних кадастрових гектарів, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ХР № 000306 від 05 квітня 1996 року, виданого Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області. Якщо вказаний правовстановлюючий документ неможливо надати, пропонується звернутися до суду про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого є особа. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року. У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списків, що додається до державного акта про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення особи, яка була членом КПС на час передачі в колективну власність землі, до списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку(пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 48, ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При цьому, з урахуванням роз`яснень, наведених в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК 1963 року, застосовуванню підлягають норми ЦК 1963 про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В даній справі спадщина відкрилась [INFO] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно застосуванню підлягають норми ЦК 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 549 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За правилами ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Статтею 1 цього Закону передбачено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою документу на земельну частку (пай) та запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання. Водночас, дані органу, на який покладено ведення земельного кадастру, зберігання інформації про власників земельних ділянок - Відділу у Балаклійському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області свідчить про наявність видачі державного акту спадкодавцю позивача. Наведене підтверджує доводи позивача, що її бабусі - [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 000306 від 05 квітня 1996 року, який втрачено та не може бути видано дублікат в зв`язку зі змінами в законодавстві та відсутністю органу, на який покладено обов`язок з видачі таких сертифікатів. Крім того, позивач, за даними спадкової справи, є єдиним спадкоємцем померлої та отримала свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна та право власності щодо частини майна якого не визнається. На підставі викладеного та

Outcome: approved