Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

27.06.2023р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами (далі - відповідач), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5891, виданий 27.01.2020р., вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами грошових коштів у сумі 45 238 грн. 13 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2020р. приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 5891 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості у сумі 45 238 грн. 31 коп. На підставі заяви відповідача про примусове виконання виконавчого напису постановою Головного державного виконавця Другого ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 10.02.2022р. відкрито виконавче провадження № 68578916, а з 23.02.2022р. звернуто стягнення на заробітну плату позивачки у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 50 030 грн. 94 коп. Також позивачка вказує, що 25.04.2013р. між нею та ПАТ Дельта Банк було укладено кредитний договір № 001-15599-250413. На підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 194-К від 09.02.2018р. новим кредитором стало ТОВ Європейська агенція з повернення боргів, яке в свою чергу відступило право вимоги за кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 20/01/20-1/1 від 20.02.2020р. на користь відповідача. Відповідач, раніше не звертався до позивачки з вимогами по повернення кредитних коштів і про факт передачі права вимоги не повідомляв. Приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України Про нотаріат та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у беспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тому позивачка з заборгованістю не погоджується та вважає її спірною, а також вказує на анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Гуревічова О.М. На підставі вищевикладеного, посилаючись на приписи ст. 88 Закону України Про нотаріат та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р., позивачка вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 28.06.2023р. на підставі п.п. 2, 4, 5, ч. 3, ч. 4 ст. 174, ч. 4 ст. 177 ЦПК України позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 17.07.2023р., у зв`язку з усунення позивачкою недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. До участі у справі залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович та Другий відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того 28.06.2023р. судом, за заявою позивачки, постановлено ухвалу про забезпечення позову. 18.07.2023р. від представника відповідача Велікданова С.К. надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. За ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивач станом на 07.09.2023р. не надав своєї згоди на врегулювання спору за участю судді (телефонограма позивачки № 1073 від 07.09.2023р.), врегулювання спору за участю судді не здійснювалося. При цьому 18.07.2023р. до початку розгляду справи по суті від представника відповідача Велікданова С.К. надійшла заява, в якій останній визнав позов, просив задовольнити позовні вимоги, а також просив вирішити питання щодо розподілу судового збору з урахуванням приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у телефонограмі від 07.09.2023р. повідомила, що вона обізнана з надходженням на адресу суду від представника відповідача заяви про врегулювання спору та про визнання позову, відкладати справу з цих підстав не вважає за потрібне, врегульовувати спір не бажає, просить ухвали рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні 07.09.2023р., та провести розгляд справи у її відсутність, так як вона тимчасово поживає та працює в Одеській області. Представник відповідача Велікданов С.К. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи приписи ст.ст 211 та 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті за наявними у справі доказами без учасників судового розгляду. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Як вбачається з матеріалів справи 27.01.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинений виконавчий напис за реєстровим № 5891 (далі - виконавчий напис) про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 001-15599-250413 від 25.04.2013р. укладеного між ПАТ Дельта Банк та [PERSON] , за період з 08.02.2018р. по 24.01.2020р., в загальному розмірі 45 238 грн. 13 коп., з них: 22 942 грн. 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22 145 грн. 51 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. - плата на вчинення виконавчого напису. 10.02.2022р. головним державним виконавцем Врадіївського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Назаренко Ю. (далі - державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису (виконавче провадження № 6654593068578916). 23.02.2022р. державним виконавцем, у межах виконавчого провадження № 68578916 з виконання виконавчого напису, прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в якій зазначено, що боржниця отримує дохід в ТОВ АТБ-МАРКЕТ, та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржниці на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 50 030 грн. 94 коп. Встановивши вказані обставини суд приходить до такого висновку. Статтями 87 та 88 Закону України Про нотаріат визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р., стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. У відповідності до п.п. 3.1.-3.5. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.99 № 1172. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2.постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 в редакції від 29.11.2001р. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001р., передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. (в редакції чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 розд. ІІ Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на 27.01.2020р. - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При чому Верховний Суд України у постанові від 05.05.2017р. у справі № 6-887цс17 висловив правову позицію, згідно якої з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.01.2020р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 826/20084/14. Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між відповідачем та позивачкою кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та законними, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас ч. 2 ст. 142 ЦК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Таким чином позивачці з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір в сумі 805 грн. 20 коп., сплачених згідно квитанцій № 32528798800007102103 від 14.06.2023р. та № 0.0.3082132590.1 від 06.07.2023р., а з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 805 грн. 20 коп.

Outcome: approved