Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У жовтні 2022 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON] про стягнення витрат на навчання. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на підставі рішення приймальної комісії наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 610-ОС від 11 серпня 2013 року [PERSON] був зарахований на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України. 01 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №109. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу\~України щодо свободи договору. Згідно наказу позивача 507-ос від 19 червня 2019 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. Згідно наказу №797-ос від 30 серпня 2019 року відповідач був зарахований до очної частини інтернатури. Згідно наказу № 469-ос від 30 червня 2021 року «Про випуск лікарів-інтернів», відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням звання лікаря-спеціаліста. Згідно заяви відповідача від 01.04.2019 року, [PERSON] відмовився від сприяння працевлашування та просив видати довідку про державне замовлення. Відповідно до Протоколу засідання Комісії сприяння працевлаштуванню випускників І медичного факультету, які навчались за державним замовленням випуск 2019 року, [PERSON] було надано можливість самостійного працевлаштування. Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я ДОВА від 30 червня 2022 року № 3521/0/29-22 відповідач був звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин 17.08.2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, не відпрацювавши три роки за направленням. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням всього витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача у розмірі 190772,06 грн. Отже, відповідачем не було дотримано умов угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення ВНЗ три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе зобов`язання. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані з відповідача у зв`язку із порушенням ним зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2019 року у сумі 190772,06 грн. за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2013 року по червень 2019 року та в інтернатурі. Тому, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми витрат на навчання. Представник позивача, надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача направила відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що угодою не передбачено відшкодування витрат за навчання в інтернатурі, крім того, позивач не заперечував проти самостійного працевлаштування відповідача, через що подав відповідні документи. Представник позивача вважає, що видана відповідачу довідка про самостійне працевлаштування надає йому право самостійно визначитись з місцем роботи та не породжує наслідків у вигляді компенсації до державного бюджету коштів за навчання у разі не відпрацювання трьох років. Представник відповідача направила заяву про розгляд справи в її відсутності. Згідно з приписами ч. 2 ст.247ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення приймальної комісії наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 610-ОС від 11 серпня 2013 року [PERSON] був зарахований на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України. 01 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №109. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу\~України щодо свободи договору. Згідно наказу позивача 507-ос від 19 червня 2019 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. Згідно наказу №797-ос від 30 серпня 2019 року відповідач був зарахований до очної частини інтернатури. Згідно наказу № 469-ос від 30 червня 2021 року «Про випуск лікарів-інтернів», відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням звання лікаря-спеціаліста. Згідно заяви відповідача від 01.04.2019 року, [PERSON] відмовився від сприяння працевлаштування та просив видати довідку про державне замовлення. Відповідно до Протоколу засідання Комісії сприяння працевлаштуванню випускників І медичного факультету, які навчались за державним замовленням випуск 2019 року, [PERSON] було надано можливість самостійного працевлаштування. Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я ДОВА від 30 червня 2022 року № 3521/0/29-22 відповідач був звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин 17.08.2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, не відпрацювавши три роки за направленням. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням всього витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача у розмірі 190772,06 грн. У частині 1 статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наказом МОЗ України №473 від 16 березня 2021 року змінено тип та перейменовано державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України на Дніпровський державний медичний університет. Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктів 1,4 статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52\~Закону України\~«Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 03 вересня 2001 року № 149), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 22\~серпня 1996\~року №\~992\~«Про порядок\~працевлаштування випускників\~вищих навчальних\~закладів,\~підготовка яких\~здійснювалася за\~державним замовленням» (втратив чинність 07.06.2017 року, однак чинний на час виникнення спірних правовідносин) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Відповідно до пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу відповідача до вищого навчального закладу, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати. Згідно з Указом Президента\~України «Про\~заходи щодо\~реформування системи\~підготовки спеціалістів\~та працевлаштування\~випускників вищих\~навчальних закладів»\~від 23\~січня 1996\~року №\~77 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до розрахунків позивача, з державного бюджету на навчання відповідача як студента медичного факультету Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» Кампов В.В. (випуск 2019 р.) за навчальні роки було витрачено 172573,74 грн. та витрачено кошти з державного бюджету на навчання в інтернатурі Дніпропетровського державного медичного університету за навчальні роки 2019-2020 року були витрачено 18198,32 грн. Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк компенсувати, крім вартості навчання, також всі інші витрати, а до цих витрат належить також і виплата стипендії. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року по справі № 607/4359/15-ц. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства та умов Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2013 року в частині його зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому витрат на навчання. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 607/3681/17-ц та у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 607/3682/17. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Дніпровського державного медичного університету підлягають стягненню витрати на навчання у розмірі 190772,06 грн., а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача та посиланням на відповідну судову практику Дніпровського апеляційного суду у справі № 204/8241/19, оскільки спірні правовідносини стосуються іншого випадку, а саме добровільна відмова відповідача від працевлаштування за направленням без поважних причин, а також невідпрацювання 3 років після закінчення навчання в державному секторі закладів охорони здоров`я. Відповідно до Наказу Міністерства\~охорони здоров`я\~України №\~367\~від 25.12.1997 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі - Порядок) випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить. \~ \~ \~ \~Згідно п. 20. Порядку, вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу (додаток 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником. \~ \~ \~ \~Згідно п. 5 Положення керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1. \~ \~ \~ \~На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування. \~ \~ \~ \~Згідно п. 21. Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. \~ \~ \~ \~У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 9 Порядку розірвати угоду, передбачену пунктом 5 цього Положення, випускник має право з таких причин: встановлення інвалідності І або П групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; встановлення інвалідності І або II групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які замінюють батьків) випускника; якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; у разі вступу випускників вищих закладів освіти І - II рівнів акредитації до вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вищевказаних обставин в ході розгляду справи доведено не було (поважності причин розірвання угоди та звільнення його від компенсації витрат на навчання), через що йому не було видано довідки про самостійне працевлаштування, а лише прийнято заяву про відмову від працевлаштування за направленням. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідач мав відпрацювати 3 роки в державному секторі охорони здоров`я після закінчення навчання, чого ним зроблено не було та відповідних доказів суду не надано. \~ \~ \~ \~Саме по собі прийняття заяви та надання дозволу на самостійне працевлаштування не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати витрати позивача на навчання відповідача. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2861,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved