Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просять визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначають про те, що вони зареєстровані та постійно мешкають у неприватизованій квартирі [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 02.12.2022р. у вказаній квартирі значаться також зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] . Зауважують, що [PERSON] померла [INFO] . Поряд з цим відповідач ще з моменту реєстрації з 1995 року в означеній квартирі ніколи не проживав та станом на сьогоднішній день не проживає, особисті речі в житловому приміщенні відсутні, не бере участі в утриманні житла, не сплачує за комунальні та інші послуги, у квартирі не з`являється протягом тривалого часу, квартирою не цікавиться, а, отже, він втратив право на користування житлом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.09.2023р. закрито підготовче провадження в даній справі та призначено її до судового розгляду. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи. Відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився, хоча про час та розгляд даної справи повідомлявся належним чином. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 02.12.2022р. у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , дата реєстрації 12.02.1985р., [PERSON] , дата реєстрації 12.02.1985р., [PERSON] , дата реєстрації 15.06.1995р., [PERSON] , дата реєстрації 29.05.1998р. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.06.2022р. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . На підтвердження факту непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] позивачами наданий Акт №63 від 09.11.2022р. У вказаному Акті зазначено про те, що починаючи з 1995 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає, комунальними послугами не користується, комунальні послуги не сплачує, спільне господарство не веде, особистих речей та майна у квартирі немає з 1995р. Згідно з частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Одночасно стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що наймач житлого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пунктів договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, як передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні та не сплачує житлово-комунальну послуги. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на те, що обставини, на які посилаються позивачі, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved