Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюка Дмитра Володимировича, в якому просила суд визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюка Дмитра Володимировича щодо видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінєвровектор» дубліката договору іпотеки від 30.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Дмитром Володимировичем, реєстраційний номер 547. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2015 між позивачем та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №08/09-15. На забезпечення виконання зобов`язань за договором № 08/09-15 від 08.09.2015 між позивачем та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладеного договір іпотеки від 03.06.2016 щодо об`єкта нерухомого майна - АЗС за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі - 88163280000, номер запису про право власності - 1385002. Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. Позивач зазначає, що станом на дату державної реєстрації іпотеки за заявою [PERSON] у державному реєстрі речових прав нерухомого майна були відсутні будь-які обмеження щодо розпорядження предметом іпотеки, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду від 11.04.2019 у справі № 760/18297/16-ц. Позивач посилається, що 12.07.2016 між ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД, як власником АЗС, та ТОВ «Євро Інвестментс Груп» було укладено договір-купівлі продажу вказаного об`єкта нерухомого майна. У цей же день було внесені зміни до договору іпотеки від 03.06.2016, відповідно до яких іпотекодавцем було зазначено ТОВ «Євро Інвестментс Груп». Вказує, що станом на 01.07.2019 ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД не виконало своїх зобов`язань за договором фінансової допомоги від 08.09.2015, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 27 661 593,15 грн. Позивачем було направлено боржнику вимогу про сплату відповідної суми боргу, однак станом на 22.09.2019 боржник та іпотекодавець не виконали своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості. Зазначає,що 23.09.2019 позивач звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтєва Г.О. із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки - АЗС, у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у рахунок заборгованості ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД. Однак, нотаріусом було відмовлено у прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на АЗС за [PERSON] як іпотекодержателем, оскільки у реєстрі були наявні відомості про державну реєстрацію іншої іпотеки щодо цього об`єкта нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 30.01.2014 та іпотекодавцем зареєстровано ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор». Державну реєстрацію вказаної іпотеки було відновлено на підставі рішення державного реєстратора Гумуржи О.К. від 06.09.2019. Вказує, що 07.11.2019 було розміщено у газеті «Урядовий кур`єр» оголошення ТОВ «ФК «Фінєвровектор» про втрату Договору іпотеки від 30.01.2014, посвідченого привітним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. 28.11.2019 за заявою ТОВ «ФК «Фінєвровектор» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун А.І. в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прийняв рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 49916998 від 28.11.2019 та здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - АЗС за ТОВ «ФК «Фінєвровектор». Посилається, що з інформаційної довідки з Державного реєстру № 190750778 від 28.11.2019 вбачається, що для вчинення вищевказаних дій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лігуну А.І. були надані наступні документи: договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 20/06-2019/1 від 20.06.2019 за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.2014, укладеного між ТОВ «Файненс Компані» та ТОВ «ФК «Фінєвровектор»; договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги права вимоги № 23/04-2019/1 від 23.04.2019, укладений між ТОВ «Файненс Компані» та ПАТ «Авант-Банк»; дублікат договору іпотеки від 30.01.2014, реєстраційний номер 547, виданий 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. В обґрунтування наявності порушених прав позивачка посилається, що на підставі дублікату договору іпотеки від 30.01.2014, реєстраційний номер 547, виданого 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., було здійснено державну реєстрацію права власності на АЗС за ТОВ «ФК «Фінєвровектор», що в свою чергу, унеможливлює здійснити позивачем звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно АЗС у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказує, що відповідачем було порушено норми законодавства передбачені ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки ТОВ «ФК «Фінєвровектор» не входить до кола осіб, яким може бути видано дублікат договору іпотеки від 30.01.2014. Вважає, що у відповідача були відсутні підстави для видачі ТОВ «ФК «Фінєвровектор» дублікат договору іпотеки від 30.01.2014. Окрім цього зазначає, що оригінал договору іпотеки від 30.01.2014 не є втраченим, а знаходиться у володінні [PERSON] . З урахуванням викладеного вище просив суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2021 дану справу було передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 13.09.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2021 матеріали справи були повернуто до Дніпровського районного суду м. Києва для належного оформлення. 21.01.2022 матеріали справи було повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва із Дніпровського районного суду м. Києва після оформлення. 25.01.2022 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначному складу суду дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу також копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви із додатками відповідачем отримано не було та конверт повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». У встановлений строк відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 08.09.2015 між позивачем та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №08/09-15. На забезпечення виконання зобов`язань за договором № 08/09-15 від 08.09.2015 між позивачем та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладеного договір іпотеки від 03.06.2016 щодо об`єкта нерухомого майна - АЗС за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі - 88163280000, номер запису про право власності - 1385002 (а.с. 10-15). Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. 12.07.2016 між ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД, як власником АЗС, та ТОВ «Євро Інвестментс Груп» було укладено договір-купівлі продажу об`єкта нерухомого майна - АЗС за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-18). У цей же день було внесені зміни до договору іпотеки від 03.06.2016, відповідно до яких іпотекодавцем було зазначено ТОВ «Євро Інвестментс Груп». Станом на 01.07.2019 ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД не виконало своїх зобов`язань за договором фінансової допомоги від 08.09.2015, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 27 661 593,15 грн. Позивачем було направлено боржнику вимогу про сплату відповідної суми боргу, однак станом на 22.09.2019 боржник та іпотекодавець не виконали своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості. 23.09.2019 позивач звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтєва Г.О. із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки - АЗС, у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у рахунок заборгованості ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД. Однак, нотаріусом було відмовлено у прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на АЗС за [PERSON] як іпотекодержателем, оскільки у реєстрі були наявні відомості про державну реєстрацію іншої іпотеки щодо цього об`єкта нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 30.01.2014 та іпотекодавцем зареєстровано ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор». Державну реєстрацію вказаної іпотеки було відновлено на підставі рішення державного реєстратора Гумуржи О.К. від 06.09.2019 (а.с. 19-20). 07.11.2019 було розміщено у газеті «Урядовий кур`єр» оголошення ТОВ «ФК «Фінєвровектор» про втрату Договору іпотеки від 30.01.2014, посвідченого привітним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. 28.11.2019 за заявою ТОВ «ФК «Фінєвровектор» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун А.І. в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прийняв рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 49916998 від 28.11.2019 та здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - АЗС за ТОВ «ФК «Фінєвровектор». Дані обставини підтверджуються відомостями із інформаційної довідки з Державного реєстру №190750778 від 28.11.2019, відповідно до якої для вчинення вищевказаних дій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лігуну А.І. були надані наступні документи: договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 20/06-2019/1 від 20.06.2019 за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.2014, укладеного між ТОВ «Файненс Компані» та ТОВ «ФК «Фінєвровектор»; договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги права вимоги № 23/04-2019/1 від 23.04.2019, укладений між ТОВ «Файненс Компані» та ПАТ «Авант-Банк»; дублікат договору іпотеки від 30.01.2014, реєстраційний номер 547, виданий 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. (а.с. 47-51). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В обґрунтування наявності порушених прав позивачка посилається, що на підставі дублікату договору іпотеки від 30.01.2014, реєстраційний номер 547, виданого 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., було здійснено державну реєстрацію права власності на АЗС за ТОВ «ФК «Фінєвровектор», що в свою чергу, унеможливлює здійснити позивачем звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно АЗС у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач має право на звернення до суду із даними позовними вимогами для захисту свого порушеного права. Позивач вважає, що відповідачем було порушено норми законодавства передбачені ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки ТОВ «ФК «Фінєвровектор» не входить до кола осіб, яким може бути видано дублікат договору іпотеки від 30.01.2014. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі № 760/18297/16-ц, яке набрало законної сили 21.05.2019, було встановлено, що 30.01.2014 між АТ «Златобанк» та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД було укладено кредитний договір № 22/1/14- КL. В забезпечення виконання ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 30.01.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 547 за умовами якого ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД передало в іпотеку нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літера А) площею 355 кв.м, яке розташоване по [ADDRESS] та яке належить на праві власності ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 10.08.2004. 09.12.2014 між ПАТ «Авант - Банк» та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії), за умови якого перейшло право вимоги за кредитним договором №22/1/14 КL. Дані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі № 760/18297/16-ц, яке набрало законної сили 21.05.2019, а тому в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Тобто, під час судового розгляду було встановлено, що ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД передало належну йому на праві власності АЗС з сервісним комплексом (літера А) площею 355 кв.м, яке розташоване по [ADDRESS] у іпотеку як позивачу за договором іпотеки від 03.06.2016 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Колесник О.І., так і АТ «Златобанк» за договором іпотеки від 30.01.2014 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В. Як вказує позивач у позовній заяві, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - АЗС за ТОВ «ФК «Фінєвровектор» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун А.І. здійснив на підставі наступних документів: договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 20/06-2019/1 від 20.06.2019 за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.2014, укладеного між ТОВ «Файненс Компані» та ТОВ «ФК «Фінєвровектор»; договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги права вимоги № 23/04-2019/1 від 23.04.2019, укладений між ТОВ «Файненс Компані» та ПАТ «Авант-Банк»; дублікат договору іпотеки від 30.01.2014, реєстраційний номер 547, виданий 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. Тобто позивач визнає той факт, що ПАТ «Авант-Банк» передав право вимоги за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30.01.2014 та за договором іпотеки від 30.01.2014 ТОВ «Файненс Компані», яке в свою чергу передало його ТОВ «ФК «Фінєвровектор». Таким чином, під час розгляду даної справи суду необхідно надати правову оцінку тому факту, чи мало право ТОВ «ФК «Фінєвровектор», як правонаступник кредитора та іпотекодержавтеля, на звернення до приватного нотаріуса із вимогою про видачу дублікату договору іпотеки від 30.01.2014, узв"язку з чим суд зазначає наступне. У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа (частина перша статті 53 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час видачі дубліката, тобто у тій, яка діяла до набрання чинності Законом № 775-IX). До набрання 06 лютого 2015 року чинності Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1702-VII) реченням першим частини п`ятої статті 8 Закону України «Про нотаріат» був припис такого змісту: «Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії». Закон № 1702-VII доповнив статтю 8 Закону України «Про нотаріат» двома новими частинами п`ятою та шостою. Унаслідок цього наведений вище припис речення першого частини п`ятої статті 8 Закону України «Про нотаріат» фактично став реченням першим частини сьомої вказаної статті. Однак зміни до статті 53 щодо нумерації частин статті 8 Закон № 1702-VII не вніс. У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа (підпункт 1.1 пункту 1 глави 22 розділу І Порядку у редакції, яка залишається незмінною з часу його затвердження). Отже, за змістом приписів речення першого частини сьомої (до набрання чинності Законом № 1702-VII - частини п`ятої) статті 8 Закону України «Про нотаріат», підпункту 1.1 пункту 1 глави 22 розділу І Порядку право на отримання від нотаріуса дубліката втраченого чи зіпсованого документа мають як особи, за дорученням яких нотаріус учинив нотаріальну дію, так і ті, щодо яких він таку дію вчинив. За змістом пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до загальних засад цивільного законодавства належать, зокрема, розумність і справедливість. Отже, приписи цивільного законодавства треба тлумачити так, щоби його застосування на практиці зумовлювало справедливі та розумні наслідки для учасників цивільного обороту. Обираючи варіант реалізації розсуду суду, зокрема щодо застосування приписів статей 8 і 53 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства. Таким завданням є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суддівський розсуд треба спрямовувати на оптимальні вибір варіанту розв`язання спірного питання, пошук необхідної юридичної норми, її розуміння й інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин конкретної справи (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.33) і від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 96)). З метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного оборону, насамперед інтересів кредитора, глава 49 ЦК України регламентує забезпечення виконання зобов`язання. Цей інститут спрямований на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також на усунення можливих негативних наслідків невиконання чи неналежного виконання боржником його обов`язків у зобов`язанні. ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують майнові інтереси кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання обов`язків боржником, а саме різні види забезпечення виконання зобов`язання. Одним із них є застава (частина перша статті 546 ЦК України). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). За змістом наведених приписів іпотека як різновид застави передбачає право кредитора, яким є іпотекодержатель, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, за загальним правилом після набуття новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги прав іпотекодержателя за договором іпотеки за наявності для цього підстав новий кредитор може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Реалізація цього права пов`язана, зокрема, із наявністю в іпотекодержателя відповідного примірника договору іпотеки. У зобов`язанні за договором іпотеки, що забезпечує виконання основного зобов`язання за кредитним договором, позивач є новим кредитором. Він вказаний іпотекодержателем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 210/2257/19 дійшла висновку, що таке тлумачення відповідних приписів статей 8 і 53 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за якого після заміни в основному та забезпечувальному зобов`язаннях первісного кредитора (банку) на нового кредитора останній позбавлений права отримати від нотаріуса дублікат договору іпотеки, є обмежувальним (звужувальним). Це тлумачення може унеможливити задоволення новим кредитором його вимог за відповідним договором. Воно фактично позбавляє юридичного сенсу припис статті 514 ЦК України, який передбачає, що за загальним правилом новий кредитор має той самий обсяг прав у зобов`язанні, якими володів первісний кредитор. Тому це тлумачення є несумісним із призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань і суперечить принципам розумності, справедливості та рівності сторін. За змістом першого речення частини сьомої статті 8, частини першої статті 53 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, і підпункту 1.1 пункту 1 глави 22 розділу І Порядку нотаріус видає дублікат нотаріально посвідченого документа двом групам осіб: 1) за дорученням яких вчинена нотаріальна дія; 2) щодо яких вчинена така дія. ТОВ «ФК «Фінєвровектор» як новий кредитор, який набув права вимоги на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, не належить до числа осіб, за дорученням якого посвідчений договір іпотеки, бо нотаріус вчинив таку дію за дорученням первісного кредитора (банку) та іпотекодавців. Однак, Велика Палата Верхового Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 210/2257/19 звертає увагу на те, що прийменник «щодо» в українській мові використовується у значенні «стосовно до кого-, чого-небудь», «відносно когось, чогось». Нотаріальну дію з посвідчення договору нотаріус вчиняє щодо сторін у зобов`язанні, тобто стосовно кредитора і боржника. Заміна у цьому зобов`язанні первісних кредитора та/чи боржника означає, що посвідчення договору вчинене і стосовно нових кредитора та/чи боржника, які є сторонами у відповідному зобов`язанні за цим договором. Отже, наведені вище положення статті 8 Закону України «Про нотаріат» і Порядку застосовні до сторін у зобов`язанні за нотаріально посвідченим договором. Тому ці положення застосовні до нових кредитора та/чи боржника, які бажають отримати дублікат нотаріально посвідченого договору. Таке посвідчення вчинене щодо сторін у зобов`язанні за договором, якими у разі заміни первісних кредитора та/чи боржника стають нові кредитор і/або боржник. ТОВ «ФК «Фінєвровектор» став новим кредитором у зобов`язанні за договором іпотеки унаслідок укладення з фінансовою установою, яка у свою чергу уклала із первісним кредитором договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором і договором іпотеки. Іпотека зареєстрована за ТОВ «ФК «Фінєвровектор» (а.с. 49). Тому ТОВ «ФК «Фінєвровектор» треба розглядати як особу, щодо якої відповідач вчинив відповідну нотаріальну дію. Інакше кажучи, оскільки ТОВ «ФК «Фінєвровектор» став новим кредитором у зобов`язанні за договором іпотеки, набувши тих самих прав, які первинно за цим договором належали ПАТ «ЗЛАТОБАНК», слід вважати, що відповідач вчинив нотаріальну дію (посвідчення договору іпотеки) і щодо ТОВ «ФК «Фінєвровектор», безвідносно до того, що останній не вказаний у тексті цього договору як його сторона. Отже, ТОВ «ФК «Фінєвровектор», який втратив оригінал договору іпотеки, має право на отримання дубліката цього договору, а відповідач правомірно відніс ТОВ «ФК «Фінєвровектор» до кола осіб, які мають право на таке звернення до приватного нотаріуса. Суд також бере до уваги, що Закон України від 14 липня 2020 року № 775-IX «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» вніс зміни, зокрема, і до статті 53. У новій редакції ця стаття передбачає, що у разі втрати або зіпсуття документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, можуть бути видані за письмовою заявою правонаступників осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору - в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором. Такі зміни, спрямовані на удосконалення механізму отримання дубліката нотаріально посвідченого документа, також підтверджують, що, формулюючи відповідні приписи статей 8 і 53 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, парламент не мав на меті позбавити нових кредитора та/чи боржника у зобов`язанні за нотаріально посвідченим договором права отримати дублікат останнього у нотаріуса. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 210/2257/19 та береться до уваги під час розгляду дано справи, оскільки правовідносини у даній справі є подібними із правовідносинами у справі № 210/2257/19. Таким чином суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Фінєвровектор» як правонаступник первісного кредитора та іпотекодержателя, був наділений правом на звернення до приватного нотаріуса КМНО Кирилюка Д.В. для отримання дублікату договору іпотеки від 30.01.2014, а приватний нотаріус КМНО Кирилюк Д.В., в свою чергу не мав правових підстав для відмови у видачі ТОВ «ФК «Фінєвровектор» дублікату договору іпотеки від 30.01.2014 з тих підстав, що ТОВ «ФК «Фінєвровектор» не має права на таке звернення до приватного нотаріуса. Окрім цього, посилання позивача у позовній заяві на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 243/7935/16-ц суд не приймає з огляду на наступне. За обставинами справи № 243/7935/16-ц банк звернувся до суду з вимогами до приватного нотаріуса про визнання незаконною відмови останнього у видачі дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку, на підставі якого фізична особа-іпотекодавець набула у власність предмет іпотеки, та про зобов`язання видати такий дублікат. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року виснував, що коло осіб, які за Законом України «Про нотаріат» мають право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню. Приписи Закону України «Про іпотеку» також не гарантують право іпотекодержателя на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 210/2257/19 надавала оцінку правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 243/7935/16-ц та зазначила, що у справі № 243/7935/16-ц спірні правовідносини виникли через відмову приватного нотаріуса видати іпотекодержателю, який набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, копію документа (договору купівлі-продажу/дарування), на підставі якого іпотекодавець отримав у власність предмет іпотеки. Тобто, на відміну від справи № 210/2257/19 та даної справи, іпотекодержатель у тій справі просив видати дублікат договору, у якому він не був ані первісним, ані новим кредитором у зобов`язанні. Тому фактичні обставини справи № 243/7935/16-ц не є подібними фактичним обставинам даної справи, а тому суд не може під час розгляду даної справи брати до уваги висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 243/7935/16-ц. Щодо посилання позивача на ту обставину, що оригінал договору іпотеки від 30.01.2014 не був втрачений, а знаходиться у [PERSON] та ТОВ «ФК «Фінєвровектор» не зверталося до [PERSON] з вимогою надати оригінал договору іпотеки від 30.01.2014. Суд не приймає дане твердження позивача з огляду на те, що позивачем у даному випадку не надано доказів того, що станом на станом на день звернення ТОВ «ФК «Фінєвровектор» до приватного нотаріуса КМНО Кирилюка Д.В. для видачі дублікату договору іпотеки від 30.01.2014 останній перебував у володінні [PERSON] . Окрім цього, позивачем не надано до суду доказів того, що ТОВ «ФК «Фінєвровектор» не звертався до [PERSON] із вимогою надати оригінал договору іпотеки від 30.01.2014. Суд звертає увагу, що позивачем під час визначення кола учасників даної справи не було залучено до участі у третьої особи ТОВ «ФК «Фінєвровектор», а також не було заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема щодо того, чи зверталося ТОВ «ФК «Фінєвровектор» до [PERSON] із вимогою надати оригінал договору іпотеки від 30.01.2014, а тому посилання позивача на наявність оригіналу договору іпотеки від 30.01.2014 та передчасність видачі дублікату договору іпотеки від 30.01.2014 за таких обставин є необґрунтованими. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даному випадку покладаються на позивача, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі та

Outcome: dismissed