Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Козар М.В., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № З190221-05, згідно умов якого [PERSON] (позикодавець) передав у власність, а [PERSON] (позичальник) прийняла у власність грошові кошти у сумі 234696 грн., що по курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на момент укладання договору є еквівалентом 8382 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від 26 серпня 2021 року. 26 серпня 2021 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики № З190221-05 від 19 лютого 2021 року, згідно умов якої відповідач (позичальник) зобов`язувався повернути вказані грошові кошти до 19.02.2022 року. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде відповідати 8382 долари США, за курсом їх продажу в АТ КБ «Приват Банк». Крім того, у договорі позики і у додатковій угоді № 1 від 26.08.2021 року міститься графік повернення позичальником грошових коштів, який був погоджений сторонами по справі, про що свідчать їх підписи. Згідно графіку відповідач повинна була повертати борг частинами. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем було власноруч складено й боргову розписку від 26.08.2021 року з зазначенням фактів отримання відповідачем грошової суми в борг у позивача, а також було укладено договір застави від 19.02.2021 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саломатовою М.В. Станом на час звернення позивачем до суду з даним позовом, відповідачем було частково виконано свої боргові зобов`язання, передбачені договором позики № З190221-05 від 19.02.2021 року з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.12.2021 року, повернуто частину суми у розмірі 1735 доларів США, що визнається позивачем. Отже, сума основного боргу становить 267209 грн. 40 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.12.2022 року складає 6647 доларів США. Також позивач зазначає, що договором позики № З190221-05 від 19 лютого 2021 року передбачено наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пункт 10 даного договору передбачає, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Отже, станом на час складання позову розмір неустойки становить 267209 грн. 40 коп. (за 5 днів прострочки виконання зобов`язання). Таким чином, загальна сума неустойки становить 5 х (267209,40 х 1 % = 2672,09) = 13360,45 грн., що згідно курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.12.2022 року дорівнює еквіваленту 332,35 доларів США. Станом на день подачі позовної заяви відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, тобто у повному обсязі борг не повернув позикодавцю, чим порушив виконання зазначених зобов`язань. Виходячи із вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № З190221-05 від 19.02.2021 року, в редакції за додатковою угодою № 1 від 26.08.2021 року, загальна сума становить 280589 грн. 85 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.12.2022 року становить 6979,35 доларів США, а саме: основний борг у розмірі 267209 грн. 40 коп., що згідно курсу АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.12.2022 року складає 6647 доларів США; неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 13360 грн. 45 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.12.2022 року складає 332,35 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 31 січня 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.29). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.45). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача Козар М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1112284 від 03 січня 2023 року (а.с.27), не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.40, 41, 53, 59), про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача адвокат Козар М.В. надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи за відсутності позивача і представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.42, 56, 57). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.38, 49, 55, 61). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики № З190221-05, за умовами якого позикодавець (позивач [PERSON] ) передає у власність позичальника (відповідача [PERSON] ) грошові кошти у сумі 234696,00 гривень, що є еквівалентом 8382,00 долари США, а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути позику у визначений даним договором позики строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню становить 8382,00 долари США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через шість місяців з моменту3 укладеня даного договору, тобто до 19 серпня 2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. По закінченню строку позики, договір може бути пролонговано за домовленістю сторін (п. 7 договору позики). Згідно пункту 10 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальник за даним договором зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості (з.б.а.с.11-13). 26 серпня 2021 року сторони внесли зміни до пунктів 1, 5, 6.1 договору, про що уклали додаткову угоду № 1 (а.с.10). За додатковою угодою, позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у сумі 226314,00 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору є еквівалентно 8382,00 долари США, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві суму позики у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором. Буде відповідати еквіваленту 8382 долари США за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 19 лютого 2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (п.1 додаткової угоди). Грошові кошти були передані позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] в день підписання даної угоди, на підтвердження чого, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, позичальник [PERSON] надала позикодавцю [PERSON] власноруч написану розписку від 26 серпня 2021 року. Вказана розписка про отримання відповідачем грошових коштів у сумі 226314,00 грн., що є еквівалентом 8382 долари США, наявна у матеріалах справи (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1047 визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики, з врахуванням додаткової угоди, не виконала. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (статті 192 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно пункту 1 договору позики, з урахуванням додаткової угоди, позикодавець передав у власність позичальнику на безпроцентній основі грошові кошти у сумі 226314,00 грн., що еквівалентно 8382 доларам США. Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені у національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України - 226314,00 грн., така ж сума коштів і має повертатись позикодавцю. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 року у справі №757/21343/15-ц. Однак, зазначена правова позиція стосувалась правовідносин за укладеним кредитним договором та щомісячних платежів, що повинні були сплачуватись у гривні станом на дату такого платежу. Так, Верховним Судом зауважено на тому, що положення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15 (провадження № 14-727цс19). Відповідно до умов кредитного договору, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в національній грошовій одиниці гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що визначена заборгованість за кредитним договором нарахована відповідно до умов кредитного договору. За додатковою угодою, позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 226314,00 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору еквівалентно 8382 доларам США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, становить 8382,00 долари США, що за курсом в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 19.02.2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Позивач, при зверненні до суду з даним позовом, вказував, що відповідач частково виконав свої боргові зобов`язання, передбачені договором позики з урахуванням додаткової угоди №1 від 26.08.2021 року, а саме здійснив повернення заборгованості в сумі 1735 доларів США. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості, станом на 23 грудня 2022 року сума основного боргу складає: 8382 1735 = 6647 (шість тисяч шістсот сорок сім) доларів США, що згідно курсу їх продажу в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 40,20 грн.) на день розрахунку заборгованості станом на 23.12.2022 року дорівнює 267209 грн. 40 коп. Пунктом 10 договору позики визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, 267209 грн. 40 коп. - сума несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, яка є базою для розрахунку неустойки. Відтак, неустойка обчислюється відповідно до ст. 551 ЦК України і пункту 10 договору позики № З190221-05 від 19.02.2021 року, за п`ять днів (з 19 лютого по 23 лютого 2022 року) складає 5 х 2672 грн. 09 коп. (1 % боргу) = 13360 грн. 47 коп. Таким чином, загальна сума боргу, разом з нарахованою неустойкою становить 280569 грн. 85 коп. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також доказів про погашення заборгованості або її відсутності. Відтак, дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав позивача, а тому порушене право підлягає поновленню, а позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між Адвокатським бюро «Адвокатська контора Козаря» та позивачем [PERSON] 02 вересня 2022 року було укладено Договір про надання правової допомоги у цивільній справі, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18-19). Відповідно до п. 4.2 Договору, гонорар Адвокатського бюро «Адвокатська контора Козаря» за надання правової допомоги [PERSON] визначається додатковою угодою до даного договору. Згідно додаткової угоди № 18 від 23.12.2022 року до Договору про надання правової допомоги від 02.09.2022 року, гонорар адвокатського бюро «Адвокатська контора Козаря» за надання правової допомоги у судовій справі про стягнення заборгованості із [PERSON] за договором позики складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за договором позики тобто (267209,40:100х40=106883,76 грн. (за повний супровід даної справи в суді першої інстанції, включаючи правовий аналіз наданих документів, підготовка позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦПК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під час розгляду справи (в тому числі в режимі відеоконференції), складання процесуальних заяв та документів, тощо. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст. 137 ЦПК України). Доказами, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним. Разом з тим, суд звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, стороною позивача не було надано суду а ні рахунок, а ні акт про надання правової допомоги, що прямо передбачено договором про надання правової допомоги від 02.09.2022 року (п. 4.3). Великою Палатою Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернуто увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо). Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. В той же час, згідно статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2808 грн. 59 коп., у відшкодування витрат понесених позивачем при звернені до суду з позовом (а.с.4). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial