Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив стzгнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 6000 грн, проценти за безпідставне користування коштами в сумі 563,10 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 205,15 грн, інфляційне збільшення зобов`язання в сумі 687 грн, що разом становить 7455,25 грн. Cудові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що при проведенні банківських операцій [PERSON] 22 червня 2019 за допомогою терміналу самообслуговування АТ "ПРИВАТБАНК" № [NUMBER] ініційовано зарахування грошових коштів на картковий рахунок (картка № [NUMBER] ) в сумі 6000 грн. Вказаний картковий рахунок належить [PERSON] . Факт здійснення переказу підтверджується копією чеку терміналу самообслуговування, оригінал якого знаходиться у позивача. Позивач не укладав з відповідачем будь-яких правочинів, що передбачали перерахування грошових коштів від позивача відповідачеві, отже вищевказаний переказ є помилковим, відповідач є неналежним отримувачем грошових коштів позивача в сумі 6000 грн. Позивач зазначає, що 16.12.2020 він направив відповідачу вимогу від 04.12.2020 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, проте відповідач не повернув кошти. Позивач вважає, що відповідач повинен не тільки повернути безпідставно одержані кошти, а і сплатити проценти за користування чужими грошима в сумі 563,10 грн, навівши відповідний розрахунок. Крім того, на його думку, слід застосувати норми ст. 625 ЦК України, та за наведеними розрахунками стягнути з відповідача 3% річних, нарахованих на вказану суму заборгованості станом на 17.02.2022, що становить 205,15 грн, та інфляційне збільшення суми основного боргу у розмірі 687 грн. Попередній розрахунок суми судових витрат складється з суми судового збору в розмірі 992,40 грн та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 12405,00 грн. Ухвалою суду від 16.12.2022 було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. 31.03.2023 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач, навівши відповдні розрахунки, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 6000 грн, проценти за безпідставне користування коштами в сумі 1971,05 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 404,88 грн, інфляцйне збільшення зобов`язання в сумі 2482,80 грн, що разом становить 10858,73 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Крім того, 10.04.2023 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що при поданні первісної позовної заяви позивачем неправильно зазначена дата зарахування безпідставно отриманих коштів на рахунок відповідача - 22 червня 2019. Разом з тим до позовної заяви було додано копію чеку терміналу самообслуговування на суму 6000 грн від 19.03.2019. Ця дата також узгоджується із відомостями про рух коштів на рахунку відповідача, які містяться в матеріалах справи. Позивач просив врахувати, що зарахування коштів на рахунок відповідача в сумі 6000 грн відбулося 19 березня 2019. Ухвалою суду від 17.04.2023 підготовче провадження по справі було закрито та призначений її судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. Також 08.09.2023 від позивача надійшло клопотання про залучення документів, які підтверджують витрати на професійну (правничу) допомогу, в сумі 14150 грн. Позивач та його представник були повідомлені про розгляд справи, проте не з`явились в судове засідання. Від представника позивача - адвоката Ремішевського Є.А. надійшло клопотання про розгляд спави без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, про дату і час судового засідання був повідомлений, про причини неявки суд не сповістив. В підготовчому судовому засіданні 04.04.2023 відповідач позовні вимоги не визнавав, посилаючись на те, що 22.06.2019 не отримував на картку грошові кошти в сумі 6000 грн, про що свідчить банківська виписка за 2019 рік. Неявка в судове засідання учасників справи не перешкоджає її розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Згідно з п. 1.24 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Відповідно до п. 1.23 ст. 1 вищевказаного Закону, неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Судом встановлено, що при проведенні банківських операцій [PERSON] 19 березня 2019 за допомогою терміналу самообслуговування АТ "ПРИВАТБАНК" № [NUMBER] ініційовано зарахування грошових коштів на картковий рахунок (картка № [NUMBER] ), отримувач [PERSON] , в сумі 6000 грн, що підтверджується дублікатом чека термінала самообслуговування "ПриватБанк", а також випискою по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00008470108 від 29.08.2014 за період 01.01.2019-01.12.2019 (сторінка 8 з 9). Позивач не укладав з відповідачем будь-яких правочинів, що передбачали перерахування грошових коштів від позивача відповідачеві, отже вищевказаний переказ є помилковим, відповідач є неналежним отримувачем грошових коштів позивача в сумі 6000 грн. Іншого в судовому засіданні не встановлено. Відповідачем у відповідності до приписів чинного процесуального закону не спростовано жодними доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для отримання ним спірних грошових коштів. 16.12.2020 позивач направив відповідачу вимогу від 04.12.2020 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, проте відповідач не повернув кошти. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 6000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача проценти за безпідставне користування коштами в сумі 1971,05 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 404,88 грн, інфляційне збільшення зобов`язання в сумі 482,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до розрахунку позивача, який відповідачем не спростований, проценти за користування безпідставно отриманими коштами становлять 1971,05 грн і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, в статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з розрахунками позивача, правильність яких не спростована відповідачем, з останнього на користь позивача слід стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 404,88 грн, інфляційне збільшення зобов`язання в сумі 2482,80 грн. Позивач також просив стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються з судового збору і витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Розподіл витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Суд вважає, що позивачем понесені та документально підтвердженні витрати з судового збору в сумі 992,40 грн (квитанція №2НРК-Е43М-ВКЕ8-РМЕМ від 02.02.2022) та на професійну правничу допомогу у сумі 14150 грн: договір про надання професійної правової (правничої) допомоги від 21.01.2022 року, укладений позивачем з адвокатом Заливчим Я.В., в якому зазначено предмет договору - представництво інтересів клієнта, підготовка претензій, вимог, позовів, заяв та інших процесуальних документів у судовій справі, а також інших судових справ, які виникли, або можуть виникнути зі спірних правовідносин за фактом помилково сплачених клієнтом грошових коштів в розмірі 6000 грн [PERSON] ; договір про надання професійної правової (правничої) допомоги від 19.01.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Ремешевським Є.А., яка полягає в представництві інтересів клієнта, підготовці претензій, вимог, позовів, заяв та інших процесуальних документв у судовій справі №487/769/22; акт №АП-0015 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги б/н від 21.01.2022, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 7440 грн; акт №АП-0004 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання (правничої) допомоги б/н від 19.01.2023, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 6710 грн; квитанція №15 від 21.02.2022 про сплату 7440 грн [PERSON] адвокату Заливчому Я.В. за договором про надання професійної правової (правничої) допомоги від 21.01.2022. А за такого, на користь позивача підлягають стягненню витрати: судовий збір в сумі 992,40 грн, на професійну правничу допомогу в сумі14150 грн. Враховуючи вищевикладене, уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved