Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась через свого представника адвоката Хмельницької Л.М. до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що шлюб зареєстрований 29 червня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1180. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Позивачка зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні характери і розходження поглядів на життя, близько 15 років сторони разом не мешкають. Фактичні шлюбні відносини припинені. Вважає, що подальше сімейне життя і збереження родини неможливе. Ухвалою судді від 01.09.2023 року провадження по справі відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. До суду належно повідомлені про слухання справи учасники процесу не з`явилися. У позовній заяві позивач просила розглянути справу без її участі. 07.09.2023 відповідач скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв`язку з неявкою учасників справи, фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 1991 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1180, що підтверджується оригіналом повторно виданого 09.01.1997 свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7), мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 8). На час розгляду справи сторонами не заявлено вимог про наявність майнового спору з приводу спільного подружнього майна. \~ \~Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що між сторонами близько 15 років тому фактично припинені шлюбно-сімейні відносини. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що у позовних матеріалах немає відомостей про бажання позивачки змінити прізвище після реєстрації розірвання шлюбу, суд вважає доцільним залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved