Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 24 липня 2023року надійшла вищезазначена позовна заява про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-3). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 24 липня 2023 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 25 липня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 51,52). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відповідачем 22 серпня 2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, скористався правом подання відповіді на відзив, який ним було подано 29 серпня 2023 року. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що 22.03.2001р. згідно з розпорядженням № 394 був прийнятий на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» в автотранспортний цех слюсарем з ремонту електростаткування. Пізніше позивача було переведено на роботу в Сортопрокатний цех №1, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 19.01.2008 з позивачем на роботі стався нещасний випадок. За результатом комісії з розслідування нещасного випадку, яка була створена ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», нещасний випадок, який стався з позивачем пов`язаний з виробництвом та складено Акт за формою Н-1 від 29.02.2008 №10. Відповідно до розділу 7 зазначеного акту основною причиною нещасного випадку зазначено невиконання посадових обов`язків змінним майстром. Відповідно до виписки з історії хвороби №У-841/30374/117 травматологічного відділення КП «Криворізька міська лікарня №2» [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав компресівний перелом 1-2 ступеня тел. Th6-Th7-Th8 хребців зі стійкою деформацією в замикальної пластинки. Рекомендовано: носіння корсету до 1 року після травми, застосування милиць протягом 6 місяців, приймання курсами препаратів кальція та хондопротекторів, амбулаторно 2-3 рази на рік фізіофункціональне лікування, загальнозміцнююче лікування. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЕ-ДНА-01 №630377 від 10.07.2008 [PERSON] з 10.07.2008 по 10.07.2009 встановлено третю групу інвалідності, згідно з довідкою МСЕК серії ДНА-02 №025788 від 10.07.2008 [PERSON] з 10.07.2008 встановлено втрату 60% працездатності. Внаслідок трудового каліцтва від нещасного випадку на виробництві позивачу спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що через компресійний перелом хребців він відчував сильно виражений постійний біль в ушкодженій ділянці спини, заніміння нижніх кінцівок, має складнощі з задоволення елементарних повсякденних побутових потреб, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, потребує соціальної адаптації та реабілітації. Крім того, позивач пережив глибокий психоемоційний стрес від своєї безпорадності, неможливості самостійно пересуватися, спиратися на ноги. Протягом 6 тижнів позивач знаходився на скелетному витягуванні, внаслідок чого був повністю знерухомлений, прикутий до ліжка в одному положенні. Внаслідок протипоказань до фізичної праці та втрату 60% професійної працездатності позивач протягом 6 років після травмування був змушений працювати за некваліфікованою посадою підсобного робочого - інваліда. Як наслідок, він втратив щаробіток і засоби до існування. На момент виробничої травми на утриманні [PERSON] знаходилась дружина, яка перебувала у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, а також дочка [PERSON] віком 2 роки 8 місяців і п`ятимісячний син [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну тяжким ушкодженням здоров`я, яку оцінює у розмірі 250 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме Відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій Відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди його здоров`ю - позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно трудової книжки позивача [PERSON] останній працював на підприємстві відповідача 22.03.2001р. згідно з розпорядженням № 394 та був прийнятий на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" в автотранспортний цех слюсарем з ремонту електроустаткування. Пізніше позивача було переведено на роботу в Сортопрокатний цех № 1 (а.с.5-7). 19 січня 2008р. з Позивачем на роботі стався нещасний випадок. Розділом 3 акту форми Н-5 розслідування нещасного випадку на ПАТ «АрселорМіттал Кивий Ріг» встановлено, що в Сортопрокатному цеху №1 в зміні з 7 до 15 годин 19.01.2008 о 14 годині вийшов з ладу підрівнюючий пристрій правої решітки дрібносортового стана 250-2 і оператор поста управління №21 Кадинська Є.М. викликала для усунення несправності чергових електромонтерів з ремонту та обслуговування електрообладнання. Прибувши на виклик, електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання Заїкін А.С. оглянув кінцевий вимикач і встановив, що зруйновано його кріплення та зігнута лопатка, після чого через оператора поста управління №21 Кадинську Є.М. викликав чергових слюсарів-ремонтників. Не дочекавшись приходу слюсарів-ремонтників, не розібравши електросхему приводів механізмів правого холодильника, не попередивши Кадинську Є.М. , не зупинивши прокатку, Заїкін А.С. разом з електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання [PERSON] зайшли в небезпечну зону під рухому решітку холодильника. Вирівнявши зігнуту лопатку вимикача [PERSON] (знаходячись безпосередньо біля обертаючогося валу приводу решітку) встановив вимикач на місце та розпочав наладку його положення. О 14 годині 10 хвилин під час роботи, [PERSON] був збитий з ніг валом приводу решітки, отримавши при падінні закритий компресійний перелам тіл Th VI-VII-VIII без ушкодження спинного мозку, забій мяких тканин голови, грудної клітини, лівого стегна та правого ліктьового суглобу. Комісія з розслідування нещасного випадку, яка була створена на ПАТ «АМКР» дійшла висновку, що нещасний випадок з [PERSON] є : таким, що пов`язаний з виробництвом. За фактом настання нещасного випадку складено акт за формою Н-1 від 29.02.2008 №10 (а.с.8-10,11-13,14). Окрім того, протоколом №9 від 01.08.2008 засідання комісії з охорони праці і пожежної безпеки ОАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено, що ступінь вини потерпілого в нещасному випадку на виробництві становить 5%, а ступінь вини підприємства становить 95% (а.с.14) Відповідно до виписки з історії хвороби №У-841/30374/117 травматологічного відділення КП "Криворізька міська лікарня №2 " [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав наступні ускладнення: компресійний перелом 1-2 ступеня тел. Th6-Th7-Th8 хребців зі стійкою деформацією в замикальної пластинки. Рекомендовано: носіння корсету до 1 року після травми, застосування милиць протягом 6 місяців, приймання курсами препаратів кальція та хондопротекторів, амбулаторно 2-3 рази на рік фізіофункціональне лікування,загальнозміцнююче лікування (а.с.20,21). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда від 26.06.2013року [PERSON] нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, амбулаторне медікаментозне лікування в невролога, травматолога, за висновком потребує АКК (а.с.18-19). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЕ-ДНА-01 №630377 від 10.07.2008 [PERSON] з 10.07.2008 по 10.07.2009 встановлено третю групу інвалідності, згідно з довідкою МСЕК серії ДНА-02 №025788 від 10.07.2008 [PERSON] з 10.07.2008 встановлено втрату 60% працездатності (а.с.16,17). Згідно з довідкою міжрайонної Саксаганської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №052996 від 10.08.2021 [PERSON] з 01.08.2021 по 01.08.2023року встановлено втрату 25% працездатності без зазначення групи інвалідності (а.с.17). Матеріалами справи також встановлено, що [PERSON] за станом здоровя не однократно мав потреби в лікуванні, що підтверджується виписками з медичних карток амбулаторного хворого та виписних епікризів (а.с.22,23,-24,25,26, 27,28,29,30,31,32,33,34,35,3637,38,39). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Акт, складений за фактом нещасного випадку на виробництві, який стався з Позивачем під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Крім того, зазначений Акт підприємством Відповідача не оскаржувався і цим Актом форми Н-1 розслідування нещасного випадку на виробництві від 29.02.2008 року встановлено та підтверджено, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] пов`язаний з виробництвом оскільки стався з позивачем при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача (а.с.11-13).. Актом №10 форми Н-5 розслідування нещасного випадку від 29 лютого 2008 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні позивачем трудових обов`язків на підприємстві відповідача (а.с. 8-10). З акту про нещасний випадок, пов"язаний з виробництвом, що стався 19 січня 2008 року о 14год.10хв. за формою Н-1 вбачається, що нещасний випадок стався під час дії рухомих деталей обладнання, основна причина - невиконання посадових обов"язків, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання вимог інструкції з охорони праці, небезпечний фактор - устаткування для чорної металургії (а.с. 11-13). Під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб (статті 1187 ЦК України). Судом встановлено, що нещасний випадок із Позивачем стався під час виконання трудових обов`язків в результаті взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, яке належить Відповідачу, тому відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої позивачу, незалежно від того, чи є вина потерпілої особи. Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач виконуючи свої обов"язки, намисно порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки, а так само що ним допущено грубу необережність. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечне функціонування машин та устаткування, під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 45 за результатами розслідування нещасного випадку. Також суд враховує, що протоколом №9 від 01.08.2008 засідання комісії з охорони праці і пожежної безпеки ОАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено, що ступінь вини потерпілого в нещасному випадку на виробництві становить 5%, а підприємства - 95% (а.с.14) Суд бере до уваги доводи сторони відповідача стосовно недоведеності позивачем розміру моральних страждань, які він переніс та переносить з огляду на наступне. Довідкою до акту огляду МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №630377 від 10.07.2008 первинно встановлено [PERSON] з 10.07.2008 по 10.07.2009 ІІІ групу інвалідності, а довідкою МСЕК серії ДНА-02 №025788 від 10.07.2008 [PERSON] з 10.07.2008 встановлено втрату 60% працездатності (а.с.16,17). Розмір втрати працездатності у подальшому змінився (довідка міжрайонної Саксаганської МСЕК серії 12ААА №052996 від 10.08.2021), з 01.08.2021 по 01.08.2023року позивачу встановлено втрату 25% працездатності (а.с. 17). При цьому медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с.22,23,-24,25,26, 27,28,29,30,31,32,33,34,35,3637,38,39). У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Також доводи викладені у відзиві щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральних страждань через, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. ПАТ «АМКР» є належним відповідачем, оскільки первісно втрату працездатності з підстав отриманого ушкодження здоров`ю позивачу встановлено у 2008 році. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією 2008 році, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР» як правонаступник. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту втрати професійної працездатності. Позивач наразі обмежено придатний до трудової діяльності в звичайних умовах, можливо працевлаштування у спеціально створених умовах або надомна праця, тобто позивач обмежений у реалізації своїх соціально-економічних правах - праві на працю та достойний рівень життя. Суд також приймає до уваги той факт, що на утриманні позивача перебуває його дружина, яка на момент нещасного випадку перебувала у відпустці по догляду за дитиною. У позивача на момент настання нещасного випадку перебувало на утриманні дві малолітні дитини, а відсутність доходу через втрату заробітку фактично залишило молоду сім`ю без засобів для існування (а.с.40,41,42,43-49). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема: первісний відсоток втрати працездатності, який становив 60 % та третя група інвалідності, позитивну динаміку в лікуванні та реабілітації, зокрема зменшення втрати працездатності з 60 % до 25 % втрати працездатності та відсутність інвалідності, тривалість трудових відносин між сторонами у справі, наявність вини позивача, яка становить 5% і наявність вини відповідача, яка становить 95%. Суд вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що з часу настання страхового випадку (2008 рік) до вирішення спору (2023 рік) прослідковується позитивна тенденція та динаміка відновлення працездатності, буде сума у розмірі 115 000 (сто п"ятнадцять тисяч ) гривень. Щодо судових витрат При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1150,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial