Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

05.02.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М., державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновська О.А., про визнання договорів недійсними та скасування записів про право власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.04.1994 р. його троюрідній сестрі [PERSON] , яка померла [INFO] , належала на праві власності квартира [ADDRESS] . У 1996 року [PERSON] передала позивачу на зберігання оригінал договору купівлі-продажу вказаної квартири, а також ключі він неї. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після [PERSON] , тому у встановленому законом порядку звернувся до Першої київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 22.09.2019 р. державним нотаріусом заведено спадкову справу. 21.01.2021 р. позивачу стало відомо, що 29.12.2020 р. між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М., за яким [PERSON] відчужив на користь [PERSON] належну його сестрі квартиру [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту вказаного договору, спірна квартира начебто належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного 14.04.2000 р. між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.О. 16.01.2021р. чоловік доньки позивача - [PERSON] звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією - ч.3 ст. 358 КК України, про що свідчить відповідний витяг. Так, вироком Дарницького районного суду м.Києва від 25.01.2023 р. у справі № 753/21923/21 затверджено мирову угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 р., укладену між [PERSON] та прокурором. Визнано [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 358; ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено [PERSON] покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Згідно ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовим строком 3 роки. Тобто, [PERSON] набув у власність на підставі вказаного договору дарування, а у подальшому відчужив належну [PERSON] квартиру, неправомірно, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили. Посилаючись на те, що спірна квартира неправомірно вибула з власності [PERSON] , позивач вважає, що договір дарування квартири та інші правочини з її відчуження підлягають визнанню недійсними, а рішення державних реєстраторів, прийняті на їх підставі, підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 19.05.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 15.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих нею заявах по суті справи. Також подала заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в своїх поясненнях підтримував викладене в позові, але в судових дебатах, на уточнююче питання головуючого, проти позовних вимог заперечив. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, тому суд вирішив розглянути справу у відсутність їх представників. Вислухавши пояснення учасників справи, що з`явились в судове засідання, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що троюрідній сестрі позивача - [PERSON] , належала на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1994 р., зареєстрованого УБ «Десятинна» за № 1/772-1803, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою КП КМР «КМБТІ» від 30.09.2019 р. [INFO] [PERSON] померла, а 26.09.2019 р. із заявою про прийняття спадщини після її смерті до Першої київської держаної нотаріальної контори звернувся [PERSON] , що підтверджується листом Першої київської держаної нотаріальної контори від 20.01.2021 р. 21.01.2021 р. позивачу стало відомо, що 29.12.2020 р. між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М., за яким [PERSON] відчужив на користь [PERSON] , належну його покійній сестрі квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору, спірна квартира начебто належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування, укладеному 14.04.2000 р. між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.О. 16.01.2021р. чоловік доньки позивача - [PERSON] звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією - ч.3 ст. 358 КК України, про що свідчить відповідний витяг. Так, вироком Дарницького районного суду м.Києва від 25.01.2023 р. у справі № 753/21923/21 затверджено мирову угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 р., укладену між [PERSON] та прокурором. Визнано [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 358; ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено [PERSON] покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Згідно ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовим строком 3 роки. Вказаним вироком встановлено, що отримавши за невстановлених досудовим розслідуванням обставин інформацію щодо квартири [ADDRESS] та його власників, яка, відповідно до інформації, наявної у Київському міському бюро технічної інвентаризації, на праві власності зареєстрована за [PERSON] , померлою [INFO] , відповідно до актового запису про смерть № 256 від 06.09.2019 р., невстановлена досудовим розслідуванням особа вступила у попередню змову з [PERSON] , який був обізнаний щодо злочинних намірів та за грошову винагороду погодився виступити власником вищевказаної квартири під час укладання договору купівлі-продажу даного нерухомого, усвідомлюючи, що не може виступати продавцем вищевказаної квартири. Після цього [PERSON] надав невстановленій досудовим розслідуванням особі копії документів, що засвідчують його особу, для виготовлення підроблених документів на право власності на нерухоме майно та підготовки документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на підроблення документу, використання завідомо підробленого документа та заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме квартирою [ADDRESS] , невстановлена досудовим розслідуванням особа за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбала підроблений нотаріальний бланк серії АВК № 264933, після чого нанесла на нього відтиск печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пузіка Ю.О. та внесла друкований текст договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 14.04.2000 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О., з внесенням рукописного підпису від імені «дарувальника» та підпису від імені нотаріуса Пузіка Ю.О. , а [PERSON] підписав даний договір від імені «обдарованого». В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа в невстановлений розслідуванням час, місці та обставинах, але не пізніше 24.11.2020 р., передала [PERSON] завідомо підроблений договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 14.04.2000 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О., який він мав в подальшому використати під час реалізації злочинного умислу, направленого на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме зазначеною квартирою. Обвинувачений [PERSON] свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі та поясним, що цілком розуміє характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим. У скоєному щиро покаявся. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що спірна квартира неправомірно вибула з власності [PERSON] , а тому договір дарування квартири та інші правочини з її відчуження підлягають визнанню недійсними, а рішення державних реєстраторів, прийняті на їх підставі, підлягають скасуванню. Зі змісту договору дарування квартири від 14.04.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3524, вбачається, що [PERSON] (дарувальник) подарувала та передала у власність [PERSON] (обдаровуваний) квартиру [ADDRESS] , а останній прийняв її у дар. Відчужувана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1994 р., зареєстрованого УБ «Десятинна» за № 1/772-1803. 24.11.2020 р. державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновською О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . В подальшому на підставі договору-купівлі продажу квартири від 29.12.2020р., посвідченого приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3690, [PERSON] відчужено вказану квартиру на користь [PERSON] 29.12.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 25.01.2023 р. у справі № 753/21923/21 встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 358; ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190 КК України, внаслідок яких останній здійснив пособництво у заволодінні належною [PERSON] квартирою [ADDRESS] , шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений документ. Вказаний вирок суду набрав законної сили. В розумінні положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже судом встановлено, що [PERSON] набув у власність на підставі спірного договору дарування, а у подальшому відчужив належну [PERSON] квартиру, неправомірно, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, і ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог закону. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається за правилами статей 203, 215 ЦК України. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що власник спірної квартири [PERSON] за свої життя жодних договорів з відчуження належної їй квартири, а відповідач [PERSON] неправомірно набув у власність цю кватиру на підставі підробленого договору дарування, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, що встановлено у вироку суду, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання договору дарування квартири недійсним, а тому вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування квартири від 14.04.2000 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3524, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно ч.ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Враховуючи, що відповідач [PERSON] незаконно заволодів належним [PERSON] нерухомим майном, що свідчить про порушення договором договір-купівлі квартири від 29.12.2020 р., який посвідчено приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М., за яким [PERSON] відчужив на користь [PERSON] належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , публічного порядку, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача, що стосуються визнання недійсним вказаного договору, оскільки він є нікчемним та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом з тим, Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2015р. № 1127. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Враховуючи викладене, оскільки судом визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а подальший договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , суперечить публічному порядку та є нікчемним, внаслідок неправомірного заволодіння [PERSON] належним [PERSON] майном, тобто судом фактично встановлено незаконність правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав власності за [PERSON] , а у подальшому за [PERSON] , суд вважає, що для відновлення прав позивача на спадкове майно, на яке він претендує, підлягає скасуванню виключно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3690. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування квартири від 14.04.2000 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3524, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] , а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3690 (запис № 39978646 від 29.12.2020 р. про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2247479780000). Також суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки доказів його повідомлення про наявність спірного договору дарування, суду надано не було, а тому суд погоджується з твердженнями сторони позивача, що він міг дізнатись про порушення свого права виключно після 24.11.2020 р., тобто після здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем [PERSON] та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому з даним позовом він звернувся до суду 05.02.2021 р. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн. у рівних частках, а саме по 908,00 грн. з кожного.

Outcome: partial