Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з батьком, обґрунтовуючи його тим, що перебували з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Під час шлюбу народили двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Більше як два з половиною років тому [PERSON] пішла з сім`ї, стала проживати в м.Києві, діти залишись проживати разом з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дітей. Відповідно до судового наказу з відповідачки на його користь на утримання дітей стягнуто аліменти. Судове рішення останньою не виконується. 29.11.2022 року відповідачка потайки забрала сина [PERSON] до м.Києва. Позивач ніколи не заперечував проти спілкування відповідачки з дітьми, однак бажає, що діти проживали разом із ним, бо саме це в їх інтересах. Він забезпечив дітям належні умови проживання, повною мірою займається їх вихованням. Відповідачка не має постійного місця проживання, постійного заробітку. Посилаючись на те, що проживання дітей з позивачем повністю відповідатиме їх інтересам, просив визначити місце проживання дітей разом з ним. У січні 2023 року відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з нею та про звільнення від сплати аліментів, в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що дітей залишила проживати разом з батьком тимчасово, а сама виїхала до м. Києва з метою працевлаштуватися, знайти житло, а в подальшому забрати дітей та проживати разом з ними, виховувати та утримувати їх. За час окремого проживання цікавилася дітьми у телефонному режимі, по мірі матеріального стану надсилала [PERSON] грошові кошти на утримання дітей. 27 листопада 2022 року їй зателефонувала сестра, яка повідомила, що син [PERSON] розповів їй про вчинення домашнього насильства фізичного характеру щодо нього батьком. 29 листопада 2022 року вона приїхала до м. Татарбунари та забрала сина до м. Києва, де 01 грудня 2022 року звернулася до судово-медичного експерта з метою проведення судово-медичного обстеження. Згідно з висновком експерта, у [PERSON] було виявлено синець у лівій скроневій ділянці, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. 02 грудня 2022 року звернулася із заявою до ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про вчинення неправомірних дій з боку [PERSON] по відношенню до дитини за нанесення тілесних ушкоджень. На теперішній час вона винаймає житло у м.Києві, працює неофіційно продавцем у магазині та має дохід. Співмешкає з [PERSON] , з яким планує укласти шлюб. Її з [PERSON] заробітних плат вистачає для сплати оренди квартири, а також свого та дітей утримання. Вона створила всі необхідні умови для проживання, навчання сина. Вважає, що доньці [PERSON] , як дівчинці буде краще проживати разом із нею. [PERSON] на теперішній час проходить військову службу у ЗСУ, а тому не змозі надавати повноцінну турботу та батьківську ласку дитині. Враховуючи, що проживання дітей разом з нею буде відповідати їх інтересам, просить суд визначити їх місце проживання разом з нею та звільнити її від сплати аліментів на їх утримання на користь [PERSON] , визнавши судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ухвалою суду від 20 січня 2023 року позови об`єднано в одне провадження. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, оскільки останньою не викладено фактичних обставин справи. З січня 2021 року відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, після розірвання шлюбу залишила дітей на нього. Сина [PERSON] забрала зі школи без його відома. Відповідачка до теперішнього часу не сплачує аліменти. Враховуючи минуле ставлення відповідачки до дітей після розірвання шлюбу, вважає недоцільним проживання дітей з матір`ю (а.с.159-166). У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в частині визначення місця проживання доньки з батьком, не заперечували проти визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю, оскільки дитина висловила таке бажання. Місце проживання доньки позивач просив визначити разом із ним, зазначивши при цьому, що матір дитини не надала доказів на підтвердження отримання нею постійного доходу, необхідного для забезпечення та утримання дитини. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав і просив задовольнити. Представник органу опіки та піклування в особі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Шалар Л.Д. підтримала висновки органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Представник органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації Н.Ніколаєнко у письмовому клопотанні просила справу слухати без участі представника служби у справах дітей та при ухвалені рішення врахувати наданий ними висновок від 27 липня 2023 року №100-8762 (а.с.205). Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі з 17 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 січня 2021 року (а.с.7, 10). Під час даного шлюбу у сторін народились син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтвах про народження дітей серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису №179 та серії [NUMBER] , виданого 04 листопада 2016 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області підставі актового запису №323, відповідно, із зазначенням батька - [PERSON] та матері - [PERSON] (а.с.8-9). Згідно з судовим наказом, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області від 17 жовтня 2022 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2022 року та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.22). Відповідно до розрахунку (а.с.172-зворот), [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 17048,06 грн станом на 01 березня 2023 року. Сторони не заперечували, що на теперішній час [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] разом із батьком у належному йому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.168-171). Згідно з актом оцінки потреб сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 03 квітня 2019 року, на підставі якого зроблено висновок спеціалістами ТРЦСССДМ про задоволення потреб дітей, у помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, у дітей є окремі ліжка, облаштовано місце для гри, навчальних занять, створено необхідні умови для благополучного проживання. У сім`ї є близькі, які можуть надавати підтримку. Сім`я має позитивні стосунки з членами громади (а.с.11-15). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проведеного 01 грудня 2022 року комісією у складі начальника служби у справах дітей [PERSON] головним спеціалістом служби у справах дітей Леонтьєвою Я.П., директором КУ "Центр надання соціальних послуг" Настрадіною Н.В., інспектором ЮПВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Друговіною І.В., умови проживання сім`ї добрі, кімнати мебльовані, є необхідна побутова техніка, наявне електропостачання, газ скраплений, опалення пічне; діти проживають у кімнаті, в якій створені належні умови проживання. На момент обстеження [PERSON] був відсутній (перебував з мамою у м. Києві). Ангеліна висловила, що любить тата і маму. Зі слів дівчинки тато її не ображає, проживати хоче з татом. Мама подарувала ляльку на день народження (а.с.16). Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] фактично здійснює догляд за дитиною. Фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною відсутні. Відсутні ознаки погіршення стану здоров`я на момент виявлення дитини. Дівчинка не має зовнішніх ознак недогляду чи занедбаності. Помешкання, в якому проживає дитина, пристосоване для її проживання. Ознаки неналежного харчування, необхідної медичної допомоги, догляду, який відповідає віку та сезону, не виявлено (а.с.17-21). З доповнення до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , складеного начальником служби у справах дітей Л. Шалар, директором КУ "Центр надання соціальних послуг" Н.Настрадіною та інспектора ЮП ВП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області І.Друговіною, під час бесіди з дитиною в її кімнаті батько [PERSON] не давав змоги висловити дитині свою думку, постійно втручався, нервував, вимагав своєї присутності у спілкуванні, вважаючи, що комісія психологічно буде тиснути на дитину (а.с.134). Як вбачається з довідки, виданої начальником [INFO] [PERSON] 15 листопада 2022 року №5999, солдат [PERSON] проходить військову службу за мобілізацією з 28 лютого 2022 року на посаді гранатометника третього відділення охорони роти охорони другого відділу Білгород-Дністровського ТЦК та СП (а.с.24) та отримує заробітну плату, на підтвердження чого позивачем надано виписку по картковому рахунку (а.с.26-27).За час проходження служби [PERSON] зарекомендував себе як військовослужбовець, спроможний якісно виконувати службові обов`язки, проявляє достатню активність та наполегливість. Працює над вдосконаленням своїх професійних знань. Отриманні знання вміє застосовувати на практиці. Вимоги військових статутів, наказів, директив та інших документів знає та вміло застосовує їх на практиці. Емоційно запальний. Вміє критично оцінити свою діяльність, працює над собою та робить висновки, спрямовані на виправлення ситуації. Стан здоров`я задовільний (а.с.23). Матір дітей [PERSON] проживає та винаймає житло у м. Києві, про що свідчить договір найму нерухомого майна від 20 грудня 2022 року (а.с.61-62); працює неофіційно; на диспансерному обліку у наркологічному кабінеті не перебуває (а.с.60). Син [PERSON] проживає разом з матір`ю та згідно з актом обстеження його умов проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.69), у квартирі чисто та охайно, наявна побутова техніка та меблі. Створено належні умови для ведення домашнього господарства. Для [PERSON] виділено окремо кімнату, в якій наявне спальне місце, комод, крісла, стіл, наявне шкільне приладдя, дитячі речі відповідно до віку, статі та сезону. Умови для проживання та виховання дитини створені належним чином. Зі слів [PERSON] , останній хоче жити з матір`ю. Як вбачається з наданих [PERSON] копій квитанцій (а.с.70-71), остання здійснювала переказ коштів на ім`я [PERSON] , призначення платежу: на утримання дітей; 16 грудня 2021 року внесла на рахунок Відділу освіти Татарбунарської міської ради батьківську плату: ясла-садок "Незабудка", група [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердженого рішенням від 29 березня 2023 року №85, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей: разом з матір`ю [PERSON] , враховуючи думку старшої дитини та прихильність дітей до матері (а.с.107-111). Як вбачається з висновку, дитина [PERSON] повідомила членам комісії, що хоче проживати з матір`ю, але при появі батька змінила свою думку. На даний час перебуває у батька, який постійно її контролює. [PERSON] висловив думку щодо проживання разом з матір`ю. [PERSON] спроможна утримувати та займатися вихованням своїх малолітніх дітей. Відповідно до протоколу бесіди з дитиною [PERSON] , проведеного 02 грудня 2022 року начальником служби у справах дітей Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Шалар Л.Д. у присутності законного представника [PERSON] та інспектора ЮПВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Друговіною І.В. (а.с.123), останній висловив бажання проживати разом з матір`ю, повідомив, що категорично не хоче повертатися до батька. Згідно з висновком органу опіки та піклування Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 27 липня 2023 року (а.с.199-200), орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO], разом із матір`ю, а також підтримує висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю. Виходячи з встановлених обставин суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.2,8,9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оцінюючи дані висновки органів опіки та піклування з позиції їх достатності і взаємного зв`язку з іншими доказами у їх сукупності, суд находить їх обґрунтованими, такими що правильно враховують всі обставини справи та обставини необхідні для вирішення даного спору щодо визначення місця проживання дітей. Суд погоджується з цими висновками органів опіки та піклування, оскільки вони є достатньо обґрунтованими, та відповідають мети їх призначення та не суперечать між собою. Враховуючи встановлені по справі обставини, висновки органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю та вік дітей, яким виповнилося 13 та 7 років, їх думку та прихильність до матері, яка має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, суд вважає, що на даний час в інтересах дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, буде залишення їх проживання з матір`ю. Доводи позивача про залишення матір`ю дітей, відсутності у неї постійного житла та самостійного заробітку, те, що умови проживання для дітей у нього кращі, суд оцінюючи їх критично вважає що вони не можуть бути прийняті до уваги, є необґрунтованими. Так, під час розгляду справи стороною відповідача доведено, що мати не залишала без поважних причин дітей, оскільки після розлучення її прийшлося виїхати з будинку позивача та вирішувати питання житла, заробітку створення належних умов для спільного проживання з дітьми, і ці питання нею були вирішені позитивно, вона має упорядковане житло на підставі належне оформленого договору оренди, тобто діти не можуть несподівано залишитися на вулиці, органами опіки доведено, що мати має роботу та необхідний доход для утримання дітей, позивачем на спростування цього факту не надано жодного доказу. Щодо умов проживання дітей, то вони достатні для належного їх виховання та розвитку у матері, при цьому суд враховує висновок Верховного Суду в його постанові від 28 грудня 2020 року по справі №487/2001/19-ц про те, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків (в цьому випадку наявність у позивача на праві власності будинку та інше) не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дітей з ним. Крім того, суд вирішуючи даний спір також враховує інтереси дітей з позиції того, що вони є братом та сестрою, тому при відсутності виняткових обставини які б перешкоджали їх спільному проживанню з якімсь з батьків, їх розлучення також не відповідає їх інтересам, психологічному сприйняттю ними факту окремого проживання, тому визначення місця проживання доньки сторін з матір`ю, є не тільки сприятливим, але відповідає інтересам дітей. Щодо позовних вимог зустрічного позову про звільнення від сплати аліментів суд приходить до такого. З аналізу ст.267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дітей з матір`ю, з якої стягуються аліменти на користь батька на їх утримання, є істотною обставиною для звільнення [PERSON] від сплати аліментів. Згідно з ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч.2 ст.432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. У постанові ВС від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформовано висновок, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. Оскільки суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів, судовий наказ про стягнення аліментів має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, а тому ухвалює про відмову у їх задоволенні, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, сплачений нею при подачі позову.

Outcome: approved