Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

08 червня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Арселорміталл Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що з [PERSON] 23.03.2007 року, працюючи електрозварювальником ручного зварювання 6 розряду на ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство\~«Арселорміталл Кривий\~Ріг» (далі\~ ПАТ\~«Арселорміталл Кривий\~Ріг»)\~стався нещасний\~випадок на\~виробництві. Факт травмування\~позивача комісією\~з розслідування\~нещасного випадку\~визнано пов`язаним\~з виробництвом. Довідками МСЕК від 18.07.2007 року, 10.09.2008 року, 23.09.2009 року, 25.08.2010 року, 03.08.2011 року [PERSON] встановлювалось 40% втрати професійної працездатності\~з наступними\~переоглядами,\~останній раз\~01.07.2012\~року,\~третю групу\~інвалідності,\~за наслідками\~трудового каліцтва. Позивач вважає, що з вини підприємства, внаслідок неналежного виконанням ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником якого є ПАТ «Арселорміталл Кривий Ріг», вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя [PERSON] втрата працездатності призвела до відсутності у останнього можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 247900,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 12 червня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 11 липня 2023 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав до суду відзив 05 липня 2023 року, у якому зазначив, що у нещасному випадку, який стався з [PERSON] , відсутні обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: відсутня протиправна поведінка відповідача, відсутня вина відповідача, а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та заподіяною шкодою. Окрім цього, на думку відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визвав, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] станом на 23.03.2007 рік виконував роботи електрозварювальником ручного зварювання 6 розряду на ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Арселорміталл Кривий Ріг». 23 березня 2007 року на ВАТ «Міттал\~Стіл Кривий\~Ріг» в\~зміні з\~7-00\~до 15-45\~години бригада\~цеху з\~ремонту металургійного\~обладнання №1,\~до складу\~якої входив\~ [PERSON] ,\~виконувала роботи\~з демонтажу\~та монтажу\~систем пневмообрушення\~бункеру змішувача\~агломераційної машини\~№3\~агломераційного цеху\~металургійного виробництва.\~О 10-10\~годині слюсар-ремонтник\~(бригадир)\~ЦРМО №1\~ [PERSON] \~по закінченню\~зварювальних робіт\~дав усне\~завдання електрозварнику\~ручного зварювання\~ [PERSON] \~на відключення\~електричного кабелю\~від зварювального\~трансформатору,\~розташованого на\~площадці відмітки\~+16.600\~м.,\~а сам,\~знаходячись на\~площадці відмітки\~+23800\~м.,\~почав переносити\~на правому\~плечі металеву\~трубу довжиною\~3,5\~м.\~та вагою\~5\~кг.\~При наближенні\~до монтажного\~прорізу [PERSON] ,\~не перевіривши\~маршрут безпечного\~пересування,\~через особисту\~необережність спотикнувся\~об виступ\~висотою 30\~мм.\~в бетонному\~покриті підлоги,\~втратив рівновагу\~та впустив\~трубу до\~монтажного прорізу\~на нижче\~розташовану площадку\~відмітки +16.600\~м.\~В цей\~час на\~площадці відмітки\~+16.600\~м.\~під монтажним\~прорізом знаходився\~ [PERSON] ,\~що прямував\~до зварювального\~трансформатора для\~відключення електричного\~кабелю.\~Падаюча труба\~вдарила [PERSON] \~по шиї,\~заподіявши його\~рвану рану\~правої половини\~шиї з\~пошкодженням зовнішньої\~яремної вени,\~кровотечу з\~рани,\~гіповолемічний шок\~1\~ступеню.Комісією з розслідування нещасного випадку, вказаний нещасний випадок з електрозварником ручного зварювання [PERSON] визнано пов`язаним з виробництвом. Комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є [PERSON] , майстер з ремонту обладнання (механічного) агломераційного цеху, [PERSON] майстер з ремонту обладнання (металургійного) дільниці №1 з ремонту металургійного обладнання №1, [PERSON] слюсар-ремонтник (бригадир) цеху з ремонту металургійного обладнання №1. (а.с. 15-19) Відповідно до довідок МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №574825 від 18.07.2007 року, серії ДНА-02 №019288 від 18.07.2007 року, серії МСЕ-ДНА-01 №43546 від 10.09.2008 року, серії ДНА-02 від 026235, серії МСЕ-ДНА-01 №681625 від 23.09.2009 року, серії ДНА-02 №033605 від 23.09.2009 року, серії 10 ААА №013908 від 25.08.2010 року, серії 10 ААА №003855 від 25.08.2010 року, серії 10 ААА №061876 від 03.08.2011 року, серії 10 ААА №008170 від 03.08.2011 року позивачу [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за наслідками трудового каліцтва, з повторним переоглядом 01.07.2012 року. Також [PERSON] протипоказана важка фізична праця, рекомендовано нагляд та лікування у сімейного лікаря. (а.с. 26-30) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним трудового каліцтва. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 40%, встановлення третьої групи інвалідності з наступним переоглядом 01.07.2023 року, потребу в медикаментозному лікуванні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 150 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1500,00 грн.

Outcome: partial