Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, в якому просив: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, індексний номер 63295634 від 07.02.2022 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною; - припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 46560284. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 16.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого було АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479 - KN, відповідно до умов якого АТ «Укрсоцбанк» надав, а позивач отримав грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Встановлений у Кредитному договорі ліміт кредитної лінії становив 550 000,00 доларів США зі сплатою 15 % річних. У подальшому цей ліміт було збільшено до 581 433,91 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено Іпотечний договір № 005/726485-Ю від 16.09.2008 року, згідно з яким позивач, як іпотекодавець, надав в забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] . При цьому, з 15.10.2019 правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк». Разом з тим, з 23.02.2022 позивачу стало відомо з отриманої інформації з Державного рєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєсту Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шодо об`єкта нерухомого майна, що 02.02.2022 право власності на належну йому квартиру було зареєстровано за АТ «Альфа Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63295634 від 07.02.2022, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, яка діяла як державний реєстратор. У свою чергу, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру за банком є протиправною, виходячи з наступних підстав в їх сукупності: - нотаріусом було порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно державна реєстрація прав власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа Банк» була проведена нотаріусом 02.02.2022, а рішення про державну реєстрацію прав через 5 днів після здійснення реєстрації права власності - 07.02.2022; - між сторонами не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа Банк»; - позивач не отримував від банку вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору; - при прийнятті рішення та здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа Банк» відповідачами було порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, визначено відповідачу строк у 30 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 22.07.2022 заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику. 12.05.2023 до суду надійшов відзив АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа Банк», на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведення реєстрації права власності на квартиру за банком було вчинено з дотриманням вимог законодавства України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 16.09.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, яким позивачу було надано на умовах повернення, забезпеченності, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в межах максимального ліміту у сумі 550 000,00 доларів США, зі сплатою 15 процентів річних та кінцевим терміном погашення до 15.09.2023. 16.07.2009 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 16.09.2008, якою збільшено ліміт кредитування до 581433,91 доларів США та встановлено кінцевий строк погашення кредиту - 15.09.2028. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено Іпотечний договір № 005/726485-ІО від 16.09.2008, згідно з яким позивач, як іпотекодавець, надав в забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] . У відповідності до п. 2.4.3 іпотечного договору від 16.09.2008 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків. При цьому, способи звернення стягнення визначені у п. 4.5 Іпотечного договору від 16.09.2008 застосовуються за вибором іпотекодержателя: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем. Як встановлено судом, 02.02.2022 право власності на належну позивачу квартиру було зареєстровано за АТ «Альфа Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63295634 від 07.02.2022, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, яка діяла як державний реєстратор. Так, у ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону;право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. У свою чергу, можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;публічність державної реєстрації прав;внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з п.п. 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. При цьому, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, посилався, серед іншого, на те, що впорушення вимог Закону України «Про іпотеку», йому не було надіслано вимогу про усунення порушення договору іпотеки. Разом з тим, вказані посилання суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2021, у зв`язку з невконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором на його адресу було надіслано вимогу за вих. № 61-11/2021 про усунення порушень основного зобов`язання (у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій, серед іншого, було зазначено, що у випадку невиконання у 30-денний строк вимоги банку про сплату боргу по тілу кредиту у розмірі 581 433,91 доларів США, банк залишає за собою право вжити заходів щодо стягнення боргу в судовому або позасудовому порядку, в тому числі, але не виключно, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором № 005/726485-ІО від 16.09.2008 в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Дана вимога була направлена на адресу позивача цінним листом за номером Укрпошти 0315076628093 з описом вкладення, проте конверт повернувся на адресу банку з відміткою - «адресат відмовився». Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2021 на адресу позивача від АТ «Альфа-Банк» було надіслано повторну вимогу за вих. № 51-12/2021 про усунення порушень основного зобов`язання. Разом з тим, конверт з даним відправленням за номером Укрпошти 0315077020021 був повернутий банку з поміткою - «за закінченням терміну зберігання». У свою чергу, як пердебачено у п. 61 Порядку № 1127, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), подаються, серед іншого, засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Крім того, відповідно до п. 6.2 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення позивача про необхідність усунення порушень основного зобов`язання. Також, суд відхиляє доводи позивача про порушення нотаріусом вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. При цьому, у відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 19 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Отже, у відповідності до вищевказаних положень законодавства, 02.02.2022 проведена реєстрація заяви банку в Державному реєстрі прав та на 5-й робочий день - 07.02.2022 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та сформовано витяг з Державного реєстру прав. Щодо посилань позивача на те, що між ним та банком не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, суд зазначає, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18. Посилання позивача на відсутність дозволу органу опіки та піклування при вчиннні оскаржуваної реєстраційної дії, суд вважає безпідставними, оскільки неповнолітні діти позивача під час укладення іпотечного догорору від 16.09.2008 не мали права на користування спірною квартирою, а позивач не повідомляв банк про те, що 24.12.2009 та 04.06.2013 він зареєстрував місце проживання своїх дітей у спірній кватирі. За вказаних обставин, відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно не вказує на протиправність вчинення реєстраційних дій та порушення права дітей, та відповідає нормам матеріального права. Більш того, правочин у цьому випадку вчинявся не батьками, а банком у встановленому законом порядку звернуто стягнення на іпотечне майно. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 753/17582/19. Будь-яких інших доказів, які б підвтерджували протиправність дій відповідачів при здійсненні державної реєстрації права власності за банком, та, як наслідок, були б підставою для скасування такої реєстрації, матеріали справи не містять. У свою чергу, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed