Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТДВ «СК «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я її дочки [PERSON] внаслідок ДТП, яка складається з: відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням дочки в розмірі 17 819,19 грн.; відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 890,96 грн.; суму пені, інфляційних втрат та 3% річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 12.12.2022 розраховану на день ухвалення судового рішення із зазначенням в рішенні суду про їх подальше нарахування до моменту виконання судового рішення шляхом множення суми невиплаченої страхової виплати 18710,15 грн. (17819,19 + 890,96) на подвійний розмір облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також на 3 % річних та сукупний індекс інфляції, визначений за період прострочення виплати з дня ухвалення судового рішення до моменту його виконання; відшкодування моральної шкоди, завданої простроченням виплати страхового відшкодування, в розмірі 2000 грн. А також стягнути з відповідача наїї користь всі понесені судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.11.2021 близько 16 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись проїзною частиною вул.Перемоги в м.Прилуки в напрямку вул.Київськам. Прилуки, порушив вимоги п. 12.3 ПДР України та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , яка переходила проїзну частину. Під час даної дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримала тілесні ушкодження які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий що спричинив тривалий розлад здоров`я. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №12021270330001197 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та вироком Прилуцького міськрайонного суду від 30.09.2022, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, цим же вироком з обвинуваченого стягнуто моральну шкоду у розмірі, що не охоплюється страховою виплатою. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СК «Гардіан» за полісом №205657427. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] проходила лікування згідно чеків та квитанцій витрачено 17819,19 грн., які мають бути відшкодовані страховиком. А також згідно ст.26 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, має бути виплачена моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що у даному випадку складає 890,96 грн. Заява про здійснення страхового відшкодування та документи, що вимагаються відповідно до ст.35 вище згаданого Закону, були надіслані Відповідачу на електронну пошту 12.09.2022, а у паперовому вигляді Укрпоштою - 16.09.2022 та отримані ним 22.09.2022. Строк прийняття рішення та виплати відшкодування згідно ст.36.2 Закону - закінчився 11.12.2022, однак Відповідач до цього часу не здійснив страхових виплат і не повідомив про прийняте ним рішення, тобто з 12.12.2022 допускає прострочення виплати. Оскільки прострочення вказаної виплати триває й на даний час, то стягненню підлягає сума пені, інфляційних втрат та 3% річних, розрахована станом на день ухвалення судового рішення. Крім того, розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватись до моменту здійснення виплати страхового відшкодування із зазначенням про це в судовому рішенні відповідно до положень ч.10 ст.265 ЦПК України. Затягування відповідачем виплати відшкодування та порушення ним своїх зобов`язань призвело до душевних хвилювань, що завдало позивачці особисто моральної шкоди, яку вона також просить стягнути з відповідача. Попередній розмір суми судових витрат, які позивачка має понести у зв`язку із підготовкою та поданням позову, становить 7000,00 грн., який складається із витрат на правничу допомогу адвоката. Орієнтовний розмір додаткових витрат, які можуть бути додатково понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи, залежатиме від кількості судових засідань та додатково підготовлених документів пов`язаних із розглядом даної справи. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.02.2023, яке вподальшому було відкладено до 07.03.2023. 20.02.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ТДВ «СК «Гардіан» просить задовольнити позов частково, оскільки частина чеків, які надані позивачем є неналежної якості , що унеможливлює ідентифікувати придбаний товар. Крім того частина зазначеного у них товару не підтверджена призначенням лікарі, тому витрати на лікування визнано лише в розмірі 13471,60 грн. Щодо вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування просять відмовити, оскільки строк прийняття страховиком рішення про здійснення стахового відшкодування не сплив, так як ТДВ «СК «Гардіан» лише при отриманні позовної заяви 15.02.2023 дізналося про набрання вироку від 30.09.2022 законної сили щодо [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення судових витрат у розмірі зазначеному у позові, вважають їх необґрунтованими та неспіврозмірними із складністю справи, тому просять зменшити до 2000 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням сторони відповідача на 20.04.2023 та вподальшому ухвалою суду від 20.04.2023 було закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 18.05.2023. Судове засідання на зазначену дату не відбулося, справу було знято з розгляду і вподальшому призначено на 06.09.2023. Проте, 05.09.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника ТДВ «СК «Гардіан» про долучення доказів про відшкодування відповідачем витрат на лікування у сумі 14 441,99 грн та 1880,45 грн. Решта витрат на думку відповідача вважають неналежними до стягнення. Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої вимоги, просив суд стягнути з відповідача невідшкодовані кошти з врахуванням наданих платіжних доручень, які були долучені до матіріалів справи. Представник відповідача, заперечував проти задоволення позову в частині невідшкодованих витрат, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підтверджуються відповідними доказами, чеки є нечитабельними та не стосуються лікування потерпілої. Вважає що суми відшкодування сплачені повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 18.11.2021 близько 16 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись проїзною частиною вул.Перемоги в м.Прилуки в напрямку вул.Київська м.Прилуки, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого навпроти буд.119 по вул.Перемоги м.Прилуки, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , яка переходила проїзну частину вул.Перемоги та рухалась таким чином зліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Під час даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої малогомілкової кістки нижній третині, закритого перелому внутрішньої кісточки правої великогомілкової кісточки з ушкодженням міжкостної мембрани, які згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 28.02.2022 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий що спричинив тривалий розлад здоров`я. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №12021270330001197 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.09.2022, винесеним у цьому провадженні, [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Цим же вироком з обвинуваченого стягнуто моральну шкоду у розмірі, що не охоплюється страховою виплатою (а.с.19-20). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СК «Гардіан» за полісом №205657427 (а.с.21). У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] проходила лікування: 18-19.11.2021 - в КНП «Прилуцька ЦМЛ», з 19.11.2021 по 10.12.2021, 19-21.01.2022 та з 27.06.2022 по 01.07.2022 - у КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня», що підтверджується відповідною інформацією, наданою КНП «Прилуцька ЦМЛ» від 11.01.2022, виписками №7875, №439. Згідно листка лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого №7875 дитині були зроблені призначення: атропін, димедрол, інфулган, морфін, натрію хлорід (фіз.раствор), L-лізін есцінат, папаверин, лазекс, цефтріаксон. Згідно листка лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого №439 дитині були зроблені призначення: цефтріаксон, інфулган, дексалгін. Згідно листка лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого № 2371 дитині були зроблені призначення: атропін, димедрол, аналгін. 01.09.2022 дитина зверталася до лікарні на амбулаторний огляд (а.с.10-12,77). На лікування, придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення згідно чеків та квитанцій витрачено 17 819,19 грн. (а.с.14-18). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Крім того, згідно ст.26 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Заява про здійснення страхового відшкодування та документи, що вимагаються відповідно до ст.35 Закону, були надіслані Відповідачу на електронну пошту 12.09.2022, а у паперовому вигляді Укрпоштою - 16.09.2022 та отримані ним 22.09.2022, що підтверджується відповідними доказами по справі (а.с.23-27) та не оспорюється і представником ТДВ «СК «Гардіан» у поданому до суду відзиві. Згідно ст.36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Строк прийняття рішення та виплати відшкодування відповідно до даної статті закінчився 11.12.2022, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Однак Відповідач до цього часу не здійснив страхових виплат і не повідомив про прийняте ним рішення, тобто з 12.12.2022 допускає прострочення виплати. Згідно ст.36.5 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21). Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування. У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Положення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Рішення про зупинення розгляду справи ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено. Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що питання про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану лікуванням потерпілої в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. Позивач правильно посилається на дію презумпції вини заподіювача шкоди (володільця джерела підвищеної небезпеки або страховика такої відповідальності). Закон передбачає єдину підставу для звільнення від обов`язку відшкодування такої шкоди лише у випадку доведення умислу потерпілого або непереборної сили. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, а у разі страхування цивільно-правової відповідальності - на страховика, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження умислу потерпілої у ДТП або наявності непереборної сили. А отже відповідачем презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, а тому така шкода підлягає відшкодуванню страховиком. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд виходить з такого. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування також відносяться до страхових. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Тобто, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Під час розгляду справи відповідачем частково було відшкодовано витрати [PERSON] здійснені на лікування її дочки, а саме: у сумі 14 441,99 грн, що складаються з: 13 754, 28 - страхове відшкодування та 687,71 - моральна шкода 5 % (підтверджуються платіжною інструкцією № 174845 від 23.05.2023). Доплату витрат на лікування у розмірі 1880,45 грн, що складається з: 1790,90 грн - страхове відшкодування, 89,55 грн. моральна шкода 5% (підтверджуються платіжною інструкцією №180980 від 21.07.2023). Не відшкодованими залишилась сума позовних вимог - 2 274,01 грн. витрат на лікування та 113,7 грн. - моральна шкода. Такі на думку представника відповідача не можуть бути відшкодовані оскільки: сума 1085,80 грн + 616, 00 грн це витрати на лабораторні послуги (аналіз на COVID), відсутній причинно-наслідковий звязок цих лабораторних досліджень та травм, отриманих Позивачем під час ДТП. Витрати на суму 572, 21 грн. не є медичними препаратами, або немає підтвердження їх призначення, або товар в чеку не візуалізується. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.6 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши усі надані позивачем чеки на підтвердження своїх вимог приходить до наступного: витрати в сумі 121,99 грн. (пакет 1,98 грн., рушник паперовий 46,55 грн., пакет 0,46 грн., рис 73,00 грн.) не відносяться до витрат на лікування і не підлягають стягненню. Таким чином чеками підтверджено витрати, пов?язані з лікуванням, у сумі 17\~697,20 грн. 5 % моральної шкоди від даної суми, яка підлягала сплаті відповідачем, становить 884,86 грн. Тому загальна сума витрат на лікування і 5% моральної шкоди складає 18582,06 грн. (17697,20 + 884,86). Під час розгляду справи відповідач двома платежами сплатив частину від загального розміру відшкодування, а саме 23.05.2023 14\~441,99 грн. (13754,28 грн в якості витрат на лікування + 687,71 грн в якості 5% моральної шкоди) та 21.07.2023 1880,45 грн. (1790,90 грн в якості витрат на лікування + 89,55 грн в якості 5% моральної шкоди). Тому примусовому стягненню підлягають не відшкодовані витрати на лікування потерпілої в сумі 2152,02 грн. (17697,20 - 13754,28 - 1790,90 = 2152,02) та 5% моральної шкоди від даної суми 107,60 грн., а разом 2259,62 грн. (18582,06 14441,99 1880,45 = 2259,62). За прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 14441,99 грн., яке тривало з 12.12.2022 по 23.05.2023, з відповідача підлягає стягненню 3204,93 грн. пені, 646,52 грн. інфляційних втрат та 192,30 грн 3% річних; за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1880,45 грн., яке тривало з 12.12.2022 по 21.07.2023, з відповідача підлягає стягненню 569,28 грн. пені, 99,90 грн. інфляційних втрат та 34,16 3% річних, що разом становить 4747,09 грн. Також представником відповідача надано платіжну інструкцію № 175677 від 31.05.2023, суд не приймає такої до уваги, оскільки це відшкодування додаткових витрат, а саме на придбання ортопедичних устілок 3 574, 94 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, завданої затягуванням виплати страхового відшкодування яку позивач оцінив у 2000 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При цьому, п.9 постанови Пленума Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювана Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги, оскільки відповідачем більша частина витрат на лікування вже була відшкодована. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 9 статті 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд враховує, що спір виник внаслідок необґрунтованого зволікання відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування, яка до початку судового розгляду взагалі не була сплачена навіть у тому розмірі, який визнавався відповідачем з самого початку, зокрема у відзиві, а частина відшкодування залишається не сплаченою й по даний час. Тому суд вважає за необхідне у даному випадку застосувати положення ч.9 ст.141 ЦПК України і покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати у повному розмірі. При цьому, суд враховує, що положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). За матеріалами справи встановлено, що у своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на її користь судові витрати в повному обсязі. При цьому у позовній заяві позивачем визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. за підготовку та подання позову до суду, а також додатково понесені витрати у зв`язку з розглядом справи, які залежатимуть від кількості судових засідань із розрахунку 1500 грн. за кожне судове засідання. До позовної заяви додано копію Договору №17/10/22 про надання правничої допомоги від 17.10.2022 та акт виконаних робіт №17/10/22 про надання правничої допомоги від 26.12.2022 (а.с.29-31). Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи викладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, присутність адвоката Денисенка С.В. на двох судових засіданнях (по 1500,00 грн за кожне відповідно до протоколу погодження договірної ціни за надання послуг), суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвокату в розмірі 10000,00 грн підлягають задоволенню у повному розмірі.

Outcome: partial