Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

02 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначивши, що між нею та [PERSON] 15.04.2020 року було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] взяв у неї по розписці позику в сумі 2000 доларів США, з обов`язком повернути вказану суму до 30.06.2020 року, однак до сих пір вказану суму він їй не повернув, а тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань за договором позики за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та просила задовольнити його, оскільки відповідач [PERSON] взяв в неї позику з обов`язком її повернути до 30.06.2020 року, однак до сих пір не повернув її. Відповідач [PERSON] в судові засідання 05 липня 2023 року та 19 вересня 2023 року не з`явився, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній", телефонограмою від 04.07.2023 року, та його особистою розпискою від 03.08.2023 року. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити\~заочне\~рішення на\~підставі\~наявних\~у справі\~доказів\~за\~одночасного існування\~таких\~умов: відповідач\~належним\~чином\~повідомлений про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання;\~відповідач\~не з`явився\~в\~судове\~засідання без\~поважних\~причин\~або без\~повідомлення\~причин;\~\~відповідач не\~подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких в порядку цивільного судочинства прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Так, згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Як встановлено в судовому засіданні, 15.04.2020 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики, який був оформлений у простій письмовій формі - розпискою. Згідно з наданим оригіналом розписки [PERSON] 15.04.2020 року позичила [PERSON] 2000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 30.06.2020 року. Згідно зі ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який подсвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю договір позики оформлений в простій письмовій формі або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Відповідно до оригіналу письмового договору позики (розписки)\~відповідач отримав грошову суму у розмірі 2000 доларів США та зобов`язався повернути її у строк до 30.06.2020 року. Судом встановлено, що зазначена розписка містить усі складові, які дають\~\~підстави вважати про укладення між сторонами договору позики. Розписка містить дані щодо умов отримання позичальником у борг коштів із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані ним грошові кошти у строк, визначений у договорі позики. Будь-яких доказів, що відповідач виконав зобов`язання суду не надано. У відповідності до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку, передбаченому договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як зазначено в\~статті 610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що відповідач у передбачені розпискою строки борг не повернув, чим порушив умови договору позики. Належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений висновок суду матеріали справи не містять. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу згідно з договором позики від 15 квітня 2020 року в розмірі 2000,00 доларів США. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України\~(частина перша\~статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що договором позики, який укладений між сторонами, розмір процентів не визначений. Згідно з розрахунком позивача кількість днів прострочення зобов`язання складає 602 дні (період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року). При цьому, три проценти річних від простроченої суми складають 96,32 доларів США (2000 х 3% річних / 365 днів х 602 дні). Судом перевірено розрахунок 3% річних за договором позики, який наведений позивачем в позовній заяві, та прийнято його як такий, що зроблений фахово, відповідно до вимог чинного законодавства. На спростування зазначеного відповідач не надав будь-яких своїх розрахунків. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена заборгованість відповідача за договором позики станом на 23 лютого 2022 року в загальній сумі 2096,32 доларів США, яка складається з наступного: - 2000 доларів США - сума основного боргу; - 96,32 доларів США - три проценти річних від простроченої суми. Оскільки доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання до суду не надано, суд дійшов висновку, що борг позивачу не повернуто, і тому, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені відповідними доказами, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим з нього на користь позивача підлягає стягненню грошова сума за договором позики та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань за договором позики у загальному розмірі 2096,32 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. \~ \~ \~ \~ Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. судового збору, розмір якого підтверджено банківською квитанцією (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved