Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом в якому просять встановити факт належності житлового будинку житлового будинку [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ) [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , по 1/2 частині кожному як членам колгоспного двору. Встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 023896, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 19.08.2003. Визнати за позивачами право власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , який складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 76,4 кв. метра, житлова площа 38,3 кв. метра), літ. Б1- літня кухня, літ. В - гараж, літ. Г убиральня, №1-6;I- надвірні споруди згідно спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , та по 1/2 частині земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 023896, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 19.08.2003 згідно спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що\~ позивачі є дітьми [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після їх смерті залишилося спадкове майно, а саме вищевказана земельна ділянки площею 1.00 га, яку померла [PERSON] заповіла позивачам, та вказаний житловий будинок, який належав померлим та який померла [PERSON] , а саме належну їй частку у спільному майні, заповіла позивачам. Позивачі вказують, що прийняли спадщину шляхом подачі заяв про прийняття спадщини. Нотаріусом відмовлено в оформлені спадщини з причин відсутності у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2003, свідоцтвами про народження позивачів. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2021, свідоцтвами про народження, Довідкою виконкому № 1096 від 07.07.2023. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося з права на земельну частку в КСП «Україна» с. Шевченкове Кілійського району розміром 2,9 умовних кадастрових гектарів, майнового паю в розмірі 12996 грн. в КСП «Україна» с. Шевченкове Кілійського району, належних [PERSON] ; житлового будинку [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), належного померлим на праві спільної власності, оскільки вказаний житловий будинок відносився до типу колгоспного, та земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, належної на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії I-ОД № 023896, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 19.08.2003. Встановлено, що на належний спадкодавцям житловий будинок право власності належним чином оформлено не було, що підтверджується Довідкою БТІ № 1300 від 12.03.2022 та Випискою із по господарської книги №1095 від 07.07.2023. Належну спадкодавцю [PERSON] земельну частку в КСП «Україна» с. Шевченкове Кілійського району розміром 2,9 умовних кадастрових гектарів та майнового паю в розмірі 12996 грн. в КСП «Україна» с. Шевченкове Кілійського району позивачі успадкували відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, де значиться, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є в рівних частках його діти позивачі по справі. Належне спадкодавцю [PERSON] майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, остання заповіла в рівних долях позивачам [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 04.01.2011. Також судом встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії I-ОД № 023896 міститься помилка у прізвищі власника, кому видано Державний акт, а саме помилково вказано прізвище як [PERSON] , а вірним є [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №166/2021 приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Богачовою Н.М., відповідно до якої встановлено, що позивачі спадщину у встановлені строки прийняли, подавши заяви про прийняття спадщини. Відповідно до технічного паспорта від 14.02.2022 року житловий будинок [ADDRESS] складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 76,4 кв. метра, житлова площа 38,3 кв. метра), літ. Б1- літня кухня, літ. В - гараж, літ. Г убиральня, №1-6;I- надвірні споруди. Рік побудови 1955. Згідно до Виписки з погосподарської книги №1095 від 07.07.2023 вбачається, що двір в [ADDRESS] , станом на 16.04.1991 відносився до складу колгоспних дворів Таким чином встановлено, що позивачі є спадкоємицями першої черги за законом після смерті їхнього батька [PERSON] та за заповітом після смерті [PERSON] . Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з\~частиною третьою\~статті 3\~зазначеного Закону\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку є 1955, а господарських будівель та споруд 1955-1991. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачі є спадкоємицями першої черги за законом після смерті [PERSON] та за заповітом після смерті [PERSON] , вищевказану спадщину, яка, як встановлено, належала спадкодавцям на праві власності, як спільної так і особистої, позивачі вказану спадщину прийняли, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved