Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

[PERSON] в вересні 2021 року звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем понад п`яти років до часу відкриття спадщини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 363. Вона з [PERSON] познайомились ще в 2008 році, а проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу почали з квітня 2009 по дату смерті, спочатку проживали разом з її - позивача матір`ю, а потім переїхали проживати окремо. Позивач зазначає, що вона з [PERSON] прожили разом однією сім`єю понад 10 років, весь цей час мали відносини як у подружжя, вели спільний бюджет та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню житла, покупок речей домашнього вжитку, разом купували харчі, піклувались один про одного, святкували разом дні народження свої та її родичів, їздили разом на відпочинок, проводили час із спільними друзями, їздили допомагати її дідусю на пасику. [PERSON] з дитинства хворів на бронхіт, що з часом погіршило його стан здоров`я та призвело до астматичних приступів, вона завжди була поряд з ним, піклувалась про нього в часи хвороби, підтримувала та допомогала йому. В грудні 2011 року [PERSON] , працюючи водієм на монтажному автомобілі, отримав травму, в зв`язку з чим йому була необхідна операція для відновлення плечового суглоба, після операції він потребував догляду, оскільки знаходився у гіпсі і не міг самостійно за собою доглядати; гроші для проведення операції та придбання ліків допомогли зібрати її - позивача батьки , також вона була змушена продати свої золоті прикраси, які їй перейшли від бабусі. Позивач зазначає, що в період сумісного проживання, а саме в травні 2018 року, була придбана квартира [ADDRESS] , де вона разом з [PERSON] проживали останні два роки. У вказаній квартири вони разом робили необхідний ремонт, придбали меблі, сплачували комунальні послуги, плату за обслуговування будинку. [INFO] [PERSON] трагічно загинув, після його смерті вона - позивач продовжує проживати у спадковій квартирі та сплачувати комунальні послуги, інші спадкоємця після смерті спадкодавця відсутні; з метою прийняття спадщини вона звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою для відкриття спадкової справи та прийняття спадщини за законом в порядку спадкування четвертої черги, де отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють факт родинних відносин. Позивач вказує на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для неї юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Посилаючись на зазначене, у позові позивач просить встановити факт її постійного проживання однією сім`єю із [PERSON] понад п`яти років до часу відкриття спадщини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 року для розгляду даної справи була визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукінова К.С. Ухвалою суду від 03.09.2021 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено про розгляд справи в загальному порядку з проведенням підготовчого засідання. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 02.03.2022 року № 158 та Протоку повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.03.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 03.03.2022 року дана цивільна справи прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи в загальному порядку з проведенням підготовчого засідання. 17.11.2021 та 04.08.2022 року до суду від Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позовну заяву, в яких представника відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги не підтверджено доказами. Ухвалою від 17.10.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх недоведеність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У дане судове засідання позивач з представником не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданій суду 06.09.2023 року заяві представник позивача зазначила, що позивач повністю підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, просить суд не стягувати судові витрати у вигляді судового збору з відповідача та залишити понесені витрати за позивачем; також просила провести судове засідання за участю сторін. У наданій суду 06.09.2023 року заяві представник відповідача просила розгляд даної справи здійснювати без фіксації судового процесу, в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи у даному судовому засіданні проводиться судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача з представником, представника відповідача, свідків, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, то особа має право подати позов на загальних підставах. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , 1978 року народження, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00026483397 від 28 травня 2020 року, актовий запис про смерть №142 складений 24 січня 2020 року Новокодацьким районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). За життя [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., що зареєстровано в реєстрі за № 363, яка є відкритою спадщиною. [PERSON] , [INFO] , вважаючи себе спадкоємцем [PERSON] четвертої черги, як особа, яка з квітня 2009 року та по день його смерті проживала з ним однією сім`єю, 29 травня 2020 року звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно до копії спадкової справи № 194/2020, наданої суду Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що справа заведена 29 травня 2020 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини на все спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Вбачається, що інші спадкоємці до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, відкритої після смерті [PERSON] , не звертались. Постановою завідуючої Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 22 червня 2020 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті громадянина України [PERSON] на ім`я громадянки [PERSON] в зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють факт родинних відносин після смерті [PERSON] . Суд вважає, що в ході розгляду даної справи є доведеним факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , не менше 5 років, починаючи з 2009 року до часу відкриття спадщини. При цьому встановлено, що [PERSON] з [PERSON] познайомились в 2008 році, стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2009, спочатку вони проживали разом матір`ю позивачки, а потім переїхали проживати окремо. [PERSON] з [PERSON] прожили разом однією сім`єю понад 10 років, весь цей час мали відносини як у подружжя, вели спільний бюджет та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню житла, покупок речей домашнього вжитку, разом купували харчі, піклувались один про одного, святкували разом дні народження свої та родичів позивачки, їздили разом на відпочинок, проводили час із спільними друзями, їздили допомагати дідусю позивачки на пасику. [PERSON] з дитинства хворів на бронхіт, що з часом погіршило його стан здоров`я та призвело до астматичних приступів, [PERSON] завжди була поряд з ним, піклувалась про нього в часи хвороби, підтримувала та допомогала йому. В грудні 2011 року [PERSON] , працюючи водієм на монтажному автомобілі, отримав травму, в зв`язку з чим йому була необхідна операція для відновлення плечового суглоба, після операції він потребував догляду, оскільки знаходився у гіпсі і не міг самостійно за собою доглядати; гроші для проведення операції та придбання ліків допомогли зібрати батьки позивача. Встановлено, що 27 квітня 2018 року [PERSON] уклала з ТОВ «М Дизайн» Договір про надання послуг №04-18-03 на здійснення пошуку 1-кімнатної квартири та проведення юридичного супроводу для укладення угоди купівлі-продажу Замовником. Згідно листа просмотру об`єктів (додаток № 2 до Договору № 04-18-03) Замовнику [PERSON] було запропоновано на огляд дві квартири за адресами: по [ADDRESS] , та по [ADDRESS] . Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2018 року, квартира [ADDRESS] була придбана Покупцем [PERSON] . В даній квартирі [PERSON] та [PERSON] разом проживали з часу її придбання до смерті [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно харчувалися, робили ремонт, купували меблі, сплачували із спільних коштів за житлово-комунальні послуги, між ними були добрі відносини, вони піклувались один про одного, тобто їх відносини мали ознаки, притаманні сім`ї. [INFO] [PERSON] трагічно загинув, після його смерті позивач продовжує проживати у спадковій квартирі та сплачувати комунальні послуги. Вказане підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи - видатковими накладними № 1909/05 від 02.06.2018 року, № ФОП-79508 від 28.07.2018 року квитанціями про сплату комунальних платежів. Судом також встановлено, що у вказаний позивачем у позові період часу [PERSON] та [PERSON] у офіційних зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували, що підтверджується листом від 02.06.2023 року № 1559/06/9-43 Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно якого за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про шлюб стосовно [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2008 по 18.01.2020 по відділах державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не виявлено; Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , сформованого 20 січня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сущенко О.В., згідно якого актових записів про шлюб [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2008 по 18.01.2020 не виявлено. Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 11.06.2018 року, інші зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , мати - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть, наявними в матеріалах справи. Факт проживання [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2008 по 18 січня 2020 року підтверджується фотокартками із зображенням позивачки та [PERSON] з їх родичами та знайомими, поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] знайомий з інституту, де вони разом навчались, знав [PERSON] , коли він з [PERSON] стали зустрічатися з 2008 року, і він разом з ними як друг сім`ї зустрічалися на святах. З 2009 року [PERSON] і [PERSON] стали жити разом як сім`я на квартирі, а потім вони жили в квартирі, яка була у власності [PERSON] . [PERSON] все робив по господарству, жили як сімейна пара - чоловік та жінка, між ними були добрі відносини, вони разом брали кредити і разом їх виплачували, вони мали спільний побут, коли [PERSON] не працювала, вони жили на гроші [PERSON] , а потім навпаки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює директором ООО «М Дизайн», яке в 2018 році продавало квартири. [PERSON] та [PERSON] звернулись до них в агенцію для купівлі квартири, з [PERSON] вони склали договір на надання послуг, в подальшому їм пропонували на вибір варіанти квартир для купівлі. В середині 2018 року агенція їм знайшла квартиру [ADDRESS] , яка їм підійшла, за покупку квартири завдаток давала агенції [PERSON] , а оформили квартиру на її чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає давно, разом вчились в університеті та жили в гуртожитку. В часи навчання в університету [PERSON] познайомилась з [PERSON] , вони разом жили, вели сумісне господарство, піклувались один за одного, завжди були разом. Свідок працювала лікарем-стоматологом, [PERSON] лікувала з 2013 року. У [PERSON] з [PERSON] були подружні відносини, вони відпочивали разом, в гості та в магазини ходили разом. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON] як сусідку більше п`яти років. Вони жили з [PERSON] з ним на одному поверсі в квартирі 34 разом однією сім`єю як чоловік та дружина. З 2018 року ми знайомі з чоловіком [PERSON] , як сусіди, ходили друг до друга. У ст.3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Доказами спільного проживання можуть бути показання свідків, довідка ЖЕК або запис у будинковій книзі, відмітка в паспорті, наявність у спадкоємця свідоцтва про смерть та інших особистих речей і документів померлого, медичне обслуговування за спільною адресою, довідки з відповідних органів самоврядування про факт проживання однією сім`єю, трафіки мобільних телефонів, де буде видно, що особи ночували за однією адресою, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , понад п`яти років до часу відкриття спадщини, починаючи з 2009 року по [INFO] , оскільки вони спільно проживали, бути пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та спільне харчування, вони мали взаємні права та обов`язки, чим підтверджується реальність їх сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що відповідає роз`ясненням КЦС ВС від 07.02.2018 р. у справі №127/1765/16, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем суду не надано. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Порядок розподілу судових витрат між сторонами передбачений статтею 141 ЦПК України, разом з цим, зважаючи на клопотання позивача, суд вважає за необхідне витрати по справі покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved