Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] , як законнийо представник неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. 21 червня 2017 року та зареєстрований у реєстрі за №921, визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 22 грудня 2016 року та зареєстрований у реєстрі за №5015, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0518 га та розташований на цій земельній ділянці садовий будинок [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була двоюрідною бабусею [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 0,0518 га та розташований на цій земельній ділянці садовий будинок [ADDRESS] , а також квартира [ADDRESS] . 10 квітня 2018 року позивач, як законний представник неповнолітнього сина [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. з заявою про прийняття спадщини. Батько дитини [PERSON] від прав на спадщину відмовився на користь сина. Однак, [PERSON] дізналася, що померлою [PERSON] було складено два заповіти , зокрема на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 22 грудня 2016 року та зареєстрований у реєстрі за №5015 та на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. 21 червня 2017 року та зареєстрований у реєстрі за №921. Вказані особи подали заяви про прийняття спадщини. При цьому, позивач вказує, що [PERSON] на час складання заповітів на користь відповідачів дуже хворіла (онкологія) та приймала сильно діючі препарати. Враховуючи це, позивач вважає, що [PERSON] під час посвідчення заповітів на користь відповідачів не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Виходячи з цього, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 20 липня 2018 року представником відповідачів було подано відзив на позов, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року було залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. в якості третіх осіб, які не заявляють вимог на предмет спору. 21 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив, яку було прийнято судом та долучено до матеріалів справи. 06 лютого 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було призначено судову комплексну посмертну психолого-психіатричну експертизу. 04.01.2021 року від Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» надійшло прохання про переоформлення питань в ухвалі про проведення даної експертизи, які поставлено не коректно. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року було призначено судову комплексну посмертну психолого-психіатричну експертизу та зупинено провадження у цивільній справі. 10 травня 2022 року Державною установою «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», у зв`язку з проведенням експертизи, матеріали даної справи були повернуті до Дарницького районного суду м. Києва з доданим до нього висновком експерта. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року було призначено дану справу до розгляду по суті, закривши підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Пояснивши, що дійсно померла мала онкологічне захворювання, однак дана хвороба ніяким чином не впливала на її психічних чи психологічний стан, а навпаки вона вела активних спосіб життя, багато спілкувалася з різними людьми, мала багато друзів, продовжувала навчатися на різноманітних курсах та тренінгах, а також сама була практикуючим коучем. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому службою у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. були надіслані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, ним неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення військового стану, при цьому [PERSON] є третьою особою, тобто до нього не заявлено позовних вимог, до того ж він мав право з 2018 року укласти договір з адвокатом про надання правової допомоги за для представництва його інтересів у суді, а відтак суд відмовляє у задоволенні даного клопотання. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, допитавши свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , яка була двоюрідною бабусею [PERSON] , що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 0,0518 га та розташований на цій земельній ділянці садовий будинок [ADDRESS] , а також квартира [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] 22 грудня 2016 року склала заповіт, яким заповідала належну їй земельну ділянку, площею 0,0518 га та розташований на цій земельній ділянці садовий будинок [ADDRESS] [PERSON] . Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №5015. У подальшому, [PERSON] 21 червня 2017 року склала заповіт, яким заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. та зареєстровано в реєстрі за №921. 10 квітня 2018 року позивач, як законний представник неповнолітнього сина [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. з заявою про прийняття спадщини. Батько дитини [PERSON] від прав на спадщину відмовився на користь сина. Однак, [PERSON] дізналася, що померлою [PERSON] було складено два заповіти, зокрема на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 22 грудня 2016 року та зареєстрований у реєстрі за №5015 та на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. 21 червня 2017 року та зареєстрований у реєстрі за №921. Вказані особи подали заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено належними доказами у справі, що [PERSON] вчинила заповіт 22 грудня 2016 року та 21 червня 2017 року, відповідно до її вільного волевиявлення, повністю усвідомлюючи значення своїх дій. Це підтверджується наступним. Відповідно до висновку комплексної посмертної психолого-психіатричної експертизи від 12 квітня 2022 року, виконаного експертами Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України (том. 2, а.с. 103-107) встановлено, що [PERSON] за життя, в тому числі і на момент підписання заповітів від 22.12.2016 року та 21.06.2017 року на будь який психічний розлад (хронічний психічний розлад, тимчасовий розлад психічної діяльності, інші розлади психічної діяльності, слабоумство) не страждала. Вона виявляла ознаки акцентуації характеру за демонстративним типом, яка не є психічним розладом. За своїм психічним станом [PERSON] на момент підписання заповітів 22.12.2016 року та 21.06.2017 року могла повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними Викладене у висновку підтверджується також показами свідків. Так, [PERSON] яка була опитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що з 2010 року по 2017 рік знімала в [PERSON] кімнату у квартирі. Про хворобу дізналася лише після операції влітку 2017 року. Змін в поведінці не помічала, окрім того, що вона схудла пояснюючи це притриманням дієти. [PERSON] завжди була веселою та говіркою. Чи приймала вона препарати свідку не відомо. [PERSON] розуміла, що має невиліковну хворобу. Вона дуже багато читала та знала декілька мов, [PERSON] та [PERSON] часто приходили до неї в гості. Свідок [PERSON] пояснив, що він є психологом дитячого реабілітаційного центру. Останні два-три роки бачив [PERSON] декілька разів на тиждень. Ніяких змін ні до операції, ні після у [PERSON] не було, при цьому за декілька днів до смерті вона була в несвідому стані. Йому не відомо які ліки вона приймала, на здоров`я вона не скаржилась, а навпаки була дуже активною та усвідомлювала значення своїх дій. Свідок [PERSON] свідчила про те, що познайомилася з [PERSON] за два роки до її смерті у школі коучінга. Вказала, що у [PERSON] було багато захоплень та мала намір поїхати на лікування до [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] заперечили наявність ознак психічних розладів у [PERSON] . Позивач, [PERSON] , яка була допитана, як свідок та інші свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , пояснили лише, те що [PERSON] була дивакуватою та цікавилася ізотерикою. [PERSON] також вказав, що психічний стан [PERSON] був стабільним, але ненормальним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України). Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч. 2 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі ї смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, і за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки заповіт як односторонній правочин також підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів, то за позовом заінтересованої особи, заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто позивач, з урахуванням визначених нормами процесуального законодавства принципів змагальності та диспозитивності, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що заповіти було складено за відсутності вільного волевиявлення заповідача, натомість зібраними у справі доказам підтверджується зворотне, а саме те, що [PERSON] вчинила заповіти відповідно до її вільного волевиявлення, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, а отже відсутні підстави як для визнання недійсним вчиненого нею заповіту на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. 21 червня 2017 року та заповіту на користь [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 22 грудня 2016 року. Інші позовні вимоги позивача є похідними від двох перших, тому також відсутні підстави для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed