Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, зазначивши, окрім іншого, що наказом № 113 від 17.04.2003 його з 20.04.2003 було прийнято помічником машиніста тепловозу в цех експлуатації залізодорожнього транспорту на ВАТ «Запоріжсталь». Згодом у 2005 році переведено в межах цього цеху машиністом тепловозу, де пропрацював упродовж до 14.03.2023, та було звільнено з підстав ч.2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджає виконанню даної роботи. Загальний стаж у важких та шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає біля 20 років. Згідно первинного медичного висновку, було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1.Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної аннодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. ЛН першого-другого ступеня. 3. Хронічна двобічні сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією В.О.Остапкович і Н.І. Пономарьової. За даними санітарно-гігієничної характеристики умов праці, складеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Держаної служби з питань праці від 03.01.2023 підтверджено мою працю у шкідливих та небезпечних умовах праці за професією помічника машиніста тепловоза та машиніста тепловоза залізодорожнього цеху на ПАТ «Запоріжсталь» біля 20 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією як помічник, так і машиніст тепловоза відносяться до III класу 1 ступеню за результатами атестації робочого місця 2006 та 2011 роках (шкідливі та важкі) відповідно до Гігієнічною класифікацією праці № 248, та до 3 класу 3 ступеня за результатами атестації робочого місця 2016 та 2021 роки згідно з «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08.04.2014 № 248. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві Відповідача. Згідно медичного висновку ОМСЕК № 1 від 26.06.2023 вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, лікаря лор, невролога та сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. По факту встановленого профзахворювання ПАТ «Запоріжсталь» було складено акт ф.П-4 від 16.05.2023, якого затвердженого Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.05.2023. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача. Втім причиною професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме; кремній діоксин кристалічний з вмістом у пилу 2%-10% - 9,66-20,55 мг/мЗ, при ГДК-4,0 мг/мЗ,заліза оксиду 6,75 мг/мЗ, при ГДК-6,0 мг/мЗ, вібрація (загальна) 101,6 -103,8 дБ при ГДР- 101,0дБ, виробничий шум - 82,0 -85,3 дБ (А) йри ГДР - 80,0 дБ (А), яких протягом всього часу праці на підприємствах Відповідача, останнім не було усунуто. Тим самим Відповідач вже визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця та їх негативний вплив на здоров`я. Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які підтверджуються фактом втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, коли отримав статус особи з інвалідністю, що обмежило у спілкуванні з друзями та знайомими, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності, страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан, необхідності лікування,тощо. Всі ці психотравмуючі чинники свідчать про те, що професійне захворювання, яке складається із трьох діагнозів, спричиняє як фізичну біль, так і моральні страждання, оскількиі біль\~і страждання\~невід`ємні один\~без одного. Позивач протягом тривалого\~часу проходив\~стаціонарний курс\~лікування амбулаторно\~і стаціонарно\~в декількох лікувальних закладах. Ці обставини ще раз підкреслюють неспроможність як хворої людини, перенесення фізичного болю та душевних страждань. Пережиті події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану загального самопочуття, призвели до зниження репутації, спричинили зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькимилюдьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини. Враховуючи тяжкість та глибину заподіяних фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну моральну шкоду оцінює в суму 70000 грн. Професійне захворювання встановлено за трьома діагнозами, які підтверджують захворювання життєво важних органів, таких як органів руху - хворобу на шийному та поперековому рівнях, колінних та ліктьових суглобів, легеневих органів та органів слуху. \~ \~ \~ \~ Згідно медичних показників емфізема легень (ХОЗЛ) один з різновидів хронічних обструктивних хвороб легенів, яка є смертельним недугом, оскільки викликає незворотні зміни в будові легені. Емфізема легенів додатково супроводжується такими симптомами, як порушеннями сну, проблемами з серцем, постійною втомою. Другий діагноз профзахворювання - вібраційна хвороба це професійне захворювання внаслідок впливу вібрації, яка відноситься до досить розповсюдженої і важної по клінічних проявах патології, що постійно супроводжується больовим синдромом. Щодо захворювання органу слуху, то в подальшому є реальною перспектива залишитися повністю глухим. Кожна хвороба як поодинці, так і в цілому спричиняє як фізичний біль, так і моральні та душевні страждання, які виражаються у неспокою, переживання за подальшу свою судьбу та життя родини, відсутністю нормального сну, призводять до неможливості виконувати своїх звичайних повсякденних чоловічих обов`язків із ведення домашнього господарства, у повному обсязі приділяти увагу своїй родині. Фізична біль не покидає ніколи, а приступи задиху виникають не залежно від часу доби, викликаючи страх не тільки за своє життя, але за подальшу судьбу родини. Просить суд стягнути з відповідача одноразово суму\~70000\~грн.,без її\~оподаткування,як відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2023 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.08.2023 року, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому, окрім іншого, вказано, що Заявлені позовні вимоги відповідачі вважають необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. За весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію Позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але праця в таких умовах потребує більшої уваги і від роботодавця, і від працівника, та має наслідком певні пільги (відпустка більшої тривалості, пільговий пенсійний стаж, підвищена оплата). Зі свого боку Відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у Позивача декількох професійних захворювань, видно, що Позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве\~погіршення стану\~здоров`я не\~змусило Позивача\~змінити професію,\~пройти навчання новій професії. Вважає, що зазначене свідчить про недбале ставлення Позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивач при працевлаштуванні до Відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації Відповідача даний факт. За результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи. Таким чином, дані дії Позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство у виникненні професійних захворювань, адже якби Позивач діяв добросовісно та повідомив Відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, скарг на стан здоров`я - до роботи він би не допускався. Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його грубої необережності, зменшується. Просить прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, Позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, яка є робочою. Інваліди 3 групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Моральні страждання\~Позивача повинен\~полегшувати вже\~той факт,\~що йому\~не потрібно\~знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею. Як вбачається з Акту П-4 та трудової книжки Позивача, причиною виникнення професійних захворювань стала послідовна робота на декількох підприємствах, де умови роботи були схожі. Шкода Позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи Позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу з урахуванням трудового стажу Позивача на цих підприємствах , та відшкодування суми моральної шкоди повинно здійснюватися пропорційно відпрацьованому стажу на всіх цих підприємствах. Підприємство, як податковий агент, при виплаті суми відшкодування моральної шкоди самостійно обчислює та утримує суми податків і зборів, виходячи з бази оподаткування, ставок та пільг, передбачених на момент виплати, а також несе відповідальність за правильність, повноту та своєчасність обчислення і сплати податків і зборів, подання податкової звітності тощо. У судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків. Вважає, що вимога Позивача про стягнення 70000 грн., як компенсації моральної шкоди з Відповідача, є безпідставною та не підлягає задоволенню. Представник позивача адвокат Огійченко Є.В. надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, та його представника, на заявлених позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наданих доказів, та фактичних пояснень, викладених у текстах позову і відзиву. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 113 від 17.04.2003 року [PERSON] прийнято в цех експлуатації управління залізничного транспорту на ВАТ «Запоріжсталь», помічником машиніста тепловозу. Наказом № 1270 від 25.06.2005 року, [PERSON] переведено на посаду машиніста тепловозу, у тому ж цеху. Наказом від 14.03.2023 року, [PERSON] було звільнено за ч.2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджає виконанню даної роботи(а.с.8-11). Згідно Санітарно-гігієничної характеристики умов праці, від 03.01.2023 року, оформлених Південно-Східним міжрегіональним управлінням Держаної служби з питань праці, за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією як помічник, так і машиніст тепловоза експлуатації управління залізничного транспорту на ПАТ «Запоріжсталь», в цілому відносяться до з 3 класу 1 ступеню за результатами атестації робочого(шкідливі умови праці)(а.с.12-22, 115-125). Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.04.2023 року, № 473, позивачу встановлено професійні захворювання: «1.Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної аннодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. ЛН першого-другого ступеня. 3. Хронічна двобічні сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] і Н.І. Пономарьової»(а.с.23-24). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.05.2023 року (Форма П-4), п.п. 17, 18\~встановлено, що причиною виникнення отриманого позивачем професійного захворювання, є тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь». А також наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували гранично допустимі норми(а.с.25-30, 108-113). Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ № 165653 від 26.06.2023 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності, професійне захворювання(а.с.32). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125096 від 26.06.2023 року, ступінь втрати професійної працездатності складає 60 %(а.с.31). Відповідно до виписки з медичної картки №2963, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Вітацентр» у період з 14.11.2022 року по 21.11.2022 року(а.с.37-38А). Відповідно до виписки-епікриз №1202/307, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Вітацентр» у період з 14.08.2023 року по 01.05.2023 року, за професійними захворюваннями(а.с.35-36). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного\~\~Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач значно втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, вимушений проходиди стаціонарні курси лікування, приймати ліки. Позивач має фізичні страждання, внаслідок професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, зниження життєвої активності. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] постійно зазнає у зв`язку із професійними захворюваннями, відсоток втрати працездатності (60 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності). Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди, та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 60000 грн. Доводи у відзиві представника відповідача, що позивач фактично сам винний в отриманні професійного захворювання, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота у шкідливих та небезпечних умовах. Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечні умови праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. Відповідачем факт встановлення професійних захворювань позивачу внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві, не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу, та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємством не оскаржувався та недійсним не визнавався. Також суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Визнання позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів, та рекомендації щодо оздоровлення(а.с. 58-103), не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань, і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Посилання у відзиві на позов, на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», та п. А, п.п.164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України, не заслуговують на увагу суду, оскільки вони виходять за межі заявлених позовних вимог. Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому п.п. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ). При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає. Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020 року. За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 920,08 грн.

Outcome: partial