Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про тлумачення заповіту. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належні їй на праві власності земельні ділянки, згідно державного акту на право приватної власності на землю. За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений 06.10.2016 року секретарем виконкому Сохачівської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області, [PERSON] , яким заповіла позивачці вище зазначене майно. Позивачка прийняла спадщину. Однак, в заповіті не правильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю. В зв`язку з цим нотаріус не може видати свідоцтво про право власності на земельні ділянки, оскільки зміст заповіту має суперечливий характер, неточності та ускладнює його розуміння, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ У підготовчому судовому засіданні позивачка позов підтримала та просить задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнають у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що будучи діловодом Сохачівської сільської ради, Коропського району Чернігівської області вона посвідчувала заповіт [PERSON] та помилково вказала, що державний акт виданий Коропського районною державною адміністрацією, замість виданого на підставі рішення виконкому Сохачівської сільської ради народних депутатів. Заслухавши пояснення, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с 3). Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9103 га, які належали [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЧН № 020366, виданого 10.09.2001 року на підставі рішення виконкому Сохачівської сільської ради народних депутатів від 23 березня 2001 року (а.с. 8). За життя [PERSON] 06.10.2016 року склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належну їй земельну частку (пай) площею 1,9103 га, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії III-ЧН № 020366, виданим Коропською районною державною адміністрацією 10.09.2001 року заповідає у власність своїй внучці- [PERSON] , [INFO] . На день смерті заповідача заповіт не змінено, не відмінено і не скасовано. В передбачений законом 6-місячний термін позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину, після смерті баби у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки в заповіті не правильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті неправильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю. Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивачки на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного 06.10.2016 року № 58 на користь позивачки. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved