Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом доАкціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватнм нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 10.05.20216, зареєстрований в реєстрі за № 1141, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «ПриватБанк» невиплачених у строк грошових кошти у розмірі 60 861,90 грн,таким, що не підлягає виконанню. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у січні 2021 року, після арешту рахунків, з Єдиного реєстру боржників дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження та звернувся до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для отримання належним чином завірених матеріалів виконавчого провадження про стягнення боргу з [PERSON] на користь AT КБ «Приватбанк». [PERSON] шляхом доступу до матеріалів виконавчого провадження через ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, отримав матеріали виконавчого провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 15 вересня 2010 року укладеним, на думку, AT КБ «Приватбанк» між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». У зв`язку з невиплатою в строк відповідно до умов Кредитного договору від 15 вересня 2010 року та Розрахунку заборгованості за Договором станом на 29.02.2016, як вважало ПАТ КБ «Приватбанк», 10 травня 2016 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис номер 1141, яким запропоновано стягнути з нього заборгованість за період з 15 вересня 2010 року по 29 лютого 2016 року в загальному розмірі 60861 гривень 90 копійок, з урахуванням: 24900 гривень 47 копійок - заборгованості за тілом кредиту; 31528 гривень 50 копійок - заборгованості за відсотками; 1058 гривень 55 копійок - заборгованості з пені та комісії; 500 гривень 00 копійок - заборгованості по штрафам (фіксована частина); 2874 грн. 38 коп. - заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Звертає увагу, що в оскаржуваному написі нотаріуса не вказано номер кредитного договору. Зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Завалієва A.A. № 1141 від 10.05.2016 відносно [PERSON] є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, обґрунтування чого полягає в наступному. Відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів Міністерства юстиції України Завалієв Артем Анатолійович, на момент вчинення виконавчого напису був приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, а, отже, не вправі був здійснювати нотаріальну діяльність, а саме вчиняти виконавчий напис щодо позивача, який проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а відкриті рахунки в межах Чернігівського міського нотаріального округу та в межах Чернігівської області в [PERSON] відсутні. Вказує, що на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості не була безспірною. Спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом Завалієвим A.A. 10.05.2016 року за відсутності всіх необхідних документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, зокрема за відсутності оригіналу кредитного договору та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника, відповідач та приватний нотаріус Завалієв A.A. не надали належних та допустимих доказів надання нотаріусу оригіналу кредитного договору та доказів направлення боржнику повідомлення про наявність заборгованості. За висновком позивача [PERSON] заборгованість, щодо якої був вчинений виконавчий напис нотаріуса, не була підтверджена стягувачем (банком) як безспірна, оскільки розрахунок суми заборгованості, наданий нотаріусу Завалієву A.A. для вчинення напису, не містить розрахунку згідно графіку платежів та не містить проплат позивача у відповідності до укладеного договору. Зазначає, що виконавчий напис приватний нотаріус ЧМНО Завалієв A.A. вчинив не на оригіналі кредитного договору, що є грубим порушенням норм чинного законодавства та професійної етики нотаріуса. Вказує, що кредитного договору з AT КБ «Приватбанк» він не укладав. Отже, станом на 10.05.2016 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса Завалієва A.A., чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса ЧМНО Завалієва A.A. за номером 1141, строк за який проводиться стягнення становить більше 3 років з 15.09.2010 по 29.02.2016. Таким чином, з огляду на те, що виконавчий напис було вчинено 10.05.2016, то строк, з якого повинна була стягуватись заборгованість, з урахуванням строків позовної давності, повинен обчислюватись з 2013 року, тоді як заборгованість стягнута з 2010 року, а отже, нотаріусом при вчинені виконавчого напису були порушені вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що приватний нотаріус Завалієв A.A. не повідомляв його про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли [PERSON] не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Позивач не був повідомлений про вчинення виконавчого напису відносно нього, а дізнався про виконавчий напис випадково з Єдиного реєстру боржників. Копію виконавчого напису нотаріуса та постанову про відкриття виконавчого провадження [PERSON] отримав з Автоматизованої системи виконавчих проваджень. При зверненні ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса ЧМНО Завалієва A.A. для вчинення виконавчого напису та стягнення заборгованості по кредитному договору, нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують оплату чи відсутність оплати по кредиту. Приватний нотаріус ЧМНО Завалієв A.A. не звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» для надання первинних бухгалтерських документів по кредиту та вчинив оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса без врахування руху коштів по кредиту, а значить порушив принцип безспірності при вчиненні виконавчого напису нотаріуса № 1141 від 10.05.2016. Позивач пояснює, що він не користувався вказаним картковим лімітом та ніколи не отримував від ПАТ «Приватбанк» жодних повідомлень про погашення заборгованості. Вважає, що вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості поза межами дії кредитного договору, який до того ж не було укладено, приватний нотаріус Завалієв A.A. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» не мав права, а, отже, нотаріус не був ознайомлений із самим договором, та неправомірно визначив строки стягнення заборгованості поза межами дії кредитного договору. Крім цього зазначає, що в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса вказано, що виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання протягом одного року з дня його вчинення, згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 10.05.2016. Проте, оскаржуваний виконавчий напис було пред`явлено до виконання у грудні 2020 року з порушенням норм чинного законодавства. Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 09 червня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач надіслав письмові заперечення на позовну заяву та вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю, зважаючи на наступне. Вказує, що 15.09.2010 [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява про приєднання до банківських послуг №б/н від 15.09.2010, згідно якої клієнт виявив бажання отримувати послуги банка, в тому числі, щодо кредитування карткового рахунку згідно до умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банка, й в подальшому отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з наданими йому для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що було засвідчено особистим підписом клієнта. В анкеті-заяві клієнт своїм підписом засвідчив про отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Для укладення договору з банку та отримання кредитної карти, [PERSON] була надана копія паспорту, клієнт пройшла ідентифікацію та отримала кредитну карту. Таким чином, між ПАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого є AT КБ "Приватбанк") та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. В свою чергу, позивач у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України не виконував належним чином взяті на себе грошові зобов`язання за договором. 10.05.2016 приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим A.A. було вчинено виконавчий напис №1141, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь банка заборгованість за договором б/н від 15.09.2010. Як вбачається з додатків до позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається. Тому вважає, що позивач належними доказами не спростовує, а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що укладений між [PERSON] та банком договір від 15.09.2010 не визнаний недійсним і його правомірність презюмується та з огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Виконавчий напис був вчинений з дотриманням ст.ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат" та п.3.1., 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов 'язаний. Виконавчий напис вчинений 10.05.2016 і стягнуто заборгованість станом на 29.02.2016 Безпосередньо укладений між сторонами договір від 15 вересня 2010 року у вигляді заяви- анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а відтак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку AT КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, AT КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через вчинення виконавчого напису - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з оплати заборгованості за договором. На думку відповідача, позивач помилково стверджує, що виконавчий напис №1141, який вчинено приватним нотаріусом Завалієвим A.A. 10.05.2016, вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним, оскільки постанову Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 було винесено 22.02.2017. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису - 10.02.2017 п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. не було визнано незаконним та нечинним. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" про втрату її чинності внесено не було. У зв`язку з викладеним, вважають, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Тому просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити. У відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 10.05.2016 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1141, про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 15.09.2010 та розрахунку заборгованості за договором, станом на 29.02.2016 грошових коштів в сумі 60 861 грн 90 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 900 грн. 47 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 31 528 грн 50 коп.,заборгованості з пені та комісії у розмірі 1058 грн 55 коп., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 874 грн 38 коп. Дане стягнення здійснюється за період з 15.09.2010 по 29 .02.2016 (а.с.23). 17 грудня 2020 року державним виконавцем Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Журбою Т.О. відкрито виконавче провадження на підставі заяви про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 1141 (а.с.24). Позивач вважає, що приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., вчиняючи 10.05.2016 виконавчий напис №1141 про стягнення з [PERSON] на користь AT «КБ «ПриватБанк» заборгованості, не врахував та не перевірив безспірність заборгованості або іншої відповідальності [PERSON] перед відповідачем, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті. які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в поза удовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018 року справа № 61-10285св18. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, шо нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Перевірити процедуру вчинення виконавчого напису нотаріусом суд позбавлений мождивості, оскільки на запит суду приватний нотаріус Завалієв А. повідомив, що матеріали справи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, знищені за закінченням строку зберігання (а.с.40). Позивач стверджує що не згоден з правомірністю нарахування заборгованості, що свідчить про наявність спору. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. На підтвердження розміру заборгованості по договору відповідач надав розрахунок заборгованості та письмові вимоги про усунення порушень кредитного договору, які були направлені на адресу позивача (а.с.50-67). Водночас позивач доказів невідповідності суми боргу не надав та вказаних розрахунків не спростував, як і не спростував факт укладення кредитного договору з відповідачем. У зв`язку з викладеним, суд відхиляє доводи позивача щодо неправомірності вимог стягувача у частині розміру заборгованості. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами». Із доказів, наявних у матеріалах справи, убачається, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.09.2010, на підставі якої був вчинений спірний виконавчий напис, не посвідчена нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису (а.с.69-70). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону а, відтак, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сплачених при подачі позову.

Outcome: approved