Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська Олена Гарріївна, у якому просила суд: -встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу понад 5 років, з жовтня 2001 року по 20.12.2021; -визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з жовтня 2001 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет та фактично виконували права та обов`язки подружжя. Вказує, що під час проживання однією сім`єю із [PERSON] останніми було придбано у кредит квартиру [ADDRESS] та у якій були разом зареєстровані. Зазначає, що [INFO] [PERSON] помер та позивач, як дружина, здійснила поховання останнього. Посилається, що позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лішневсько О.Г. із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, які підтверджують право позивача на спадкування. З урахуванням викладеного вище, позивач просила суд позов задовольнити. 06.12.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. 08.02.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. 16.02.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішневською О.Г. було надано на запит суду належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2023 у справі було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у відзиві на позовну заяву просив суд провести розгляд справи за її відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомила. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи, оскільки їх нявка не є перешкодою для розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2021 (а.с. 26). Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 02/2022 приватним нотаріусом КМНО Лішневською О.Г. (а.с. 145-155). 08.02.2022 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріусом КМНО Лішневської О.Г. звернулася [PERSON] (а.с. 146). Постановою приватного нотаріусом КМНО Лішневської О.Г. від 28.10.2022 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із ненаданням нотаріусу документів, що підтверджують право [PERSON] на спадкування майна померлого [PERSON] . [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.05.2008 посвідченого приватний нотаріусом КМНО Красовським О.О. (а.с. 18-20). Факт проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] підтверджується наданими до позовної заяви фотокартками на яких зображені позивач із [PERSON] у 1998 році, 2001 році, 2003-2007 роках (а.с. 43-61). Матеріли справи також містять копію свідоцтва про Таїнство вінчання [PERSON] з [PERSON] [INFO] (а.с. 41). Як зазначила позивач у судовому засіданні, остання із [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються копією Договору оренди житлового приміщення від 31.07.2008 укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до п. 8.5. Договору оренди житлового приміщення від 31.07.2008 сторони погодили, що у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] будуть проживати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 19.09.2023 свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] з 2015 року. Свідок зазначила, що з моменту переїзду до даного будинку у 2015 році у квартирі [ADDRESS] уже проживали позивача разом із [PERSON] . Позивач проживає у даній квартирі у по цей час, а [PERSON] проживав у даній квартирі до моменту смерті. Свідок вказувала, що вважала позивача разом із [PERSON] подружжям з огляду на їх поведінку та стосунки, які між ними існувала, а про не перебування останніх у зареєстрованому шлюбі їй не було відомо. Судом також встановлено, що позивач разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] (а.с. 37). Окрім цього, у лютому 2022 році позивач разом із [PERSON] відпочивали у м. Валенсія (а.с. 62-66). У вересні 2019 року позивач разом із [PERSON] відпочивали у м. Анталія (а.с. 67-78). Відповідно до наданих суду договору-замовлення № 3.5528К від 21.12.2021, договору-замовлення № 1.170409К від 21.12.2021 поховання [PERSON] було здійснено за рахунок позивача (а.с. 31-35). Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року встановлено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи встановлені під час судового засідання фактичні обставини, надаючи їм оцінку в сукупності із показами свідка, суд приходить до висновку про доведеність факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2007 року, тобто з моменту здійснення Таїнства Вінчання по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . Судом під час розгляду справи знайшли підтвердження викладені [PERSON] обставини, на які вона посилається, та, приймаючи до уваги, що заявник позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на об`єкти права власності, а й права із здійсненням яких законом пов`язується виникнення майнових прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на вказану земельну частку (пай). Як було встановлено судом вище, позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріусом КМНО Лішневської О.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте постановою приватного нотаріусом КМНО Лішневської О.Г. від 28.10.2022 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із ненаданням нотаріусу документів, що підтверджують право [PERSON] на спадкування майна померлого [PERSON] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б звернулися із заявами про прийняття спадщини немає, що підтверджується копією спадкової справи. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом четвертої черги, а тому приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial