Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 15 жовтня 2021 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Після державної реєстрації шлюбу відповідач змінив прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Протягом останніх років стосунки з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. У них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Усі спроби примиритись виявились марними. Упродовж останнього року вони не спілкуються, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подружні стосунки між ними припинені. Шлюб існує лише формально. Їх спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам та інтересам їх сина. Просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні 05.09.2023 позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що з відповідачем вони близько двох років разом не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Просила суд розірвати шлюб. У судове засідання 05.09.2023 відповідач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив суд після розірвання шлюбу відновити йому дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що 15 жовтня 2021 року сторони зареєстрували шлюб в Южноукраїнському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 167 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (що підтверджується матеріалами справи). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.12.2021, виданого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] , актовий запис № 255 (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовом про розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має, примирення між позивачкою та відповідачем неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, відповідач просить суд відновити йому дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved