Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, у розмірі 180\~000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що з відповідачем Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» він перебував у трудових відносинах з 24 січня 2005 року по 21 лютого 2007 року та з 13 листопада 2008 року по 05 листопада 2021 року, звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 22 вересня 2022 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного межрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. 28 вересня 2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування по проф.радикулопатії. За висновками про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови виробництва. Позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Вважає, що умовами виробництва позивачу заподіяна моральна шкода. Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме ш. «Родинська, ДП «ВК «Краснолиманська», в умовах дії шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Його робота на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Знаходився під наглядом лікарів декілька років. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, перебував на «Д» обліку. Внаслідок професійних хвороб у позивача з`явився виражений біль в поперековому відділі хребта, підсилюючий при незначному фізичному навантаженні, при ході, з іррадіацією в ліву ногу, її оніміння та судоми, скутість, ускладнення при нахилах. В нього з`явився майже постійний кашель, задуха при помірному фізичному навантаженні. Він став відчувати загальну слабкість, головний біль, підвищений тиск. Знизився слух, з`явився шум та дзвін у вухах. Ці обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють моральні страждання. В результаті профзахворювань змінився не тільки стан здоров`я позивача, а і його загальний фізичний стан, що позначається не тільки на ньому, але і на його родині та на стосунках у ній. Професійні хвороби позначились і на здібностях позивача. Він звільнився з роботи, як тільки набув право на пенсію на пільгових умовах, незалежно від віку. Знайти іншу роботу, яку б він зміг виконувати за станом здоров`я, позивачу важко, тому з часу звільнення він не працює. Моральну шкоду, яка була завдана позивачу профзахворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, позивач оцінює у 180\~000,00 грн. Цю суму він розрахував, виходячи з розміру його середньої заробітної плати за рік. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 06 вересня 2023 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогами законодавства України з огляду на наступне. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я під виливом шкідливих факторів. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто, у шкідливих умовах праці стан здоров`я робітника буде погіршуватися поступово, що він не може не помічати. Загальний стаж роботи позивача становить 26 років 10 місяців 23 дні, на підприємстві відповідача - 15 років 00 місяців 23 дні (з 24.01.2005 по 21.02.2007, 13.11.2008 по 05.11.2021), тобто трохи більше половини від загального стажу роботи, що є повним періодом для утворення професійного захворювання. За усі періоди роботи на підприємстві відповідача позивач майже ніколи не скаржився на стан свого здоров`я. Повідомлень про виявлення початкових стадій професійних захворювань, необхідність додаткових обстежень або лікування відносно Позивача до адміністрації Відповідача не надходило. Позивач не оскаржував результати періодичних медичних оглядів та не повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату відносно дійсного стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та відповідача про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Позивач знав про погіршення свого фізичного стану, але умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю через погіршення стану здоров`я, тобто зловживав правом, з метою подальшого особистого збагачення за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська». Своїми діями позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Адміністрація підприємства вживала та вживає заходи щодо полегшення й оздоровлення умов праці працівників шляхом упровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості й загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювання. Відповідач забезпечував позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створював безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Крім того, за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Відповідач у повному обсязі забезпечував додержання вимог чинного законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В матеріалах справи відсутні докази щодо зміни у позивача психофізичного стану, погіршення загального стану здоров`я, значних змін у відносинах з оточуючими внаслідок захворювання. Позивач не позбавлений можливості виконувати іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які йому протипоказані МСЕК, а отже є повноцінною особою, яка в змозі реалізовувати своє право на працю. На підставі ст. 1167 ЦК України відсутність вини, як обов`язкового елемента моральної шкоди, звільняє відповідача від відповідальності. Вимога позивача про стягнення 180 000,00 гри., як компенсації моральної шкоди з ДП «ВК «Краенолиманеька», є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала та просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» у період з 24 січня 2005 року по 21 лютого 2007 року та з 13 листопада 2008 року по 05 листопада 2021 року, наказом № 2863/к від 05 листопада 2021 року він був звільнений з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» з посади гірника очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відомостями з трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 7-9). Отже, суд вважає встановленим, що позивач працював на підприємстві відповідача більше 15 років. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 вересня 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, позивачу [PERSON] було встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Родинська, ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці - потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженню (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 76,5-96,7 Вт. при нормативному значенні 45 Вт, потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 182,1 - 195,8 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; шум - еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 89 дБА, при гранично-допустимому рівні 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 93,1-95,4 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3 (а.с. 10-11). З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 119752 від 28 вересня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а.с. 24-25), вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 65% за профзахворюваннями, з 28 вересня 2022 року - безстроково, потреба у медичній та соціальній допомозі медикаментозне лікування по профзахворюванням та санаторно-курортне лікування по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 1062. З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28 вересня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а.с. 26-27), вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання, протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулубу, шкідливі умови виробництва. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі\~статтею 38\~Гірничого закону\~України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Звертаючись у липні 2023 року до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 180\~000,00 грн. Враховуючи особливості\~захисту здоров`я\~потерпілого,\~поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~ 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або\~уповноваженим ним\~органом моральної\~шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено у пункті 13\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 вересня 2022 року, затвердженому начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у [PERSON] виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Родинська, ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання, є безпідставними та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 вересня 2023 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці - потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженню (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 76,5-96,7 Вт. при нормативному значенні 45 Вт, потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 182,1 - 195,8 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; шум - еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 89 дБА, при гранично-допустимому рівні 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 93,1-95,4 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги. Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював більше 15 років, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності первинно, встановленні третьої групи інвалідності безстроково. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування. Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що третя група інвалідності не позбавляє позивача права на працю, а саме на іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які протипоказані МСЕК, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана фізична праця, вимушене положення тулубу, шкідливі умови виробництва. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності первинно в загальному розмірі 65%, та необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, сприяли змінам у способі життя, і таким чином [PERSON] завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Також суд враховує, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача більше 15 років. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування та з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача більше 15 років, з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 150 000,00 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються:\~дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:\~сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6\~700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 150\~000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6\~700,00 грн. х 4 = 26\~800,00 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. За таких обставин, моральна шкода у розмірі 150\~000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 150\~000,00 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~500,00 грн. На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону\~праці» та

Outcome: partial