Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Зарічненської державної нотаріальної контори Рівненської області, Зарічненської селищної ради Рівненської області, Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення Борівської сільської ради Зарічненського району № 54 від 28.11.2002 року про оформлення права приватної власності на домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок від 13.12.2002 року, виданого [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.06.2003 року державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] . Просили також визнати за їх матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1\\2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок по [ADDRESS] та на 1\\6 частку вказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на 1\\6 частку у спірному житловому будинку. Визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право власності на 1\\6 частку за кожним вказаного житлового будинку. В обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що [INFO] померла їх матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по [ADDRESS] . На час відкриття спадщини з нею проживали та були зареєстровані її син [PERSON] , дочка [PERSON] . Із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса звернулися діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Із повідомлення КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради від 26.12.2022 р. №4734 позивачам стало відомо, що спірний житловий будинок належить їх брату [PERSON] (відповідачу у справі) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.06.2003 року державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори Герман В.М., зареєстровано в реєстрі за № 634, після смерті їх батька [PERSON] . У вказаному свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та він належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.12.2002 року виконкомом Борівської сільської ради Зарічненського району на підставі рішення № 54 виконавчого комітету Борівської сільської ради Зарічненського району 28.11.2002 року. На час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , з ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] , син [PERSON] , який є інвалідом дитинства першої групи. Жодних дій, пов`язаних з відмовою від прийняття спадщини після його смерті у визначений законом строк вони не вчиняли, є такими, що прийняли спадщину. Разом з тим державний нотаріус при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] всупереч вимогам ст. 71 Закону України «Про нотаріат», п. 126 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не видала його дружині [PERSON] свідоцтва про право власності на 1\\2 частину житлового будинку, оскільки він набутий за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому нотаріусом також не було вжито заходів щодо встановлення кола спадкоємців померлого [PERSON] , які прийняли спадщину після його смерті, зокрема його дружина [PERSON] та його непрацездатний син [PERSON] . Вважають, що відповідачем [PERSON] навмисно було подано нотаріусу недостовірну інформацію, зокрема документи, які містили змінену адресу житлового будинку та приховано відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивачі, будучи спадкоємцями першої черги за законом, у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , однак жодної відповіді від державного нотаріуса не отримали. Вказують, що наявність зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , виданого на ім`я [PERSON] , позбавляє їх права на спадкування після смерті матері [PERSON] , порушує їх права як спадкоємців на оформлення права власності на вказане майно та зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Просили визнати причини пропуску ними строку для звернення до суду з вказаним позовом поважними та поновити цей строк. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. При цьому пояснила, що спірний житловий будинок був побудований їх батьками у шлюбі. Після смерті батька [PERSON] у цьому житловому будинку залишилася проживати їх матір [PERSON] та брат [PERSON] , який є інвалідом дитинства. Про те, що відповідач [PERSON] оформив на себе спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок вона дізналася лише коли звернулася до нотаріуса після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини. викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат Шумра І.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому пояснила, що позивачі дізналися про порушення свого права лише 26.12.2022 року, після отримання відповіді КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації. До цього про існування спірного свідоцтва про право на спадщину їм відомо не було. Із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] вони не зверталися, нотаріус не повідомляла їх про відкриття спадщини, вважали, що спадщину прийняла їх матір і брат [PERSON] , які проживали разом із спадкодавцем на день його смерті. Відповідач [PERSON] надав нотаріусу недостовірну інформацію про вступ в управління і володіння спадковим майном, відсутність інших спадкоємців. Всупереч вимогам ст. 553 ЦК УРСР [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини за минуванням визначеного законом строку. При видачі спірного свідоцтва про право на спадщину нотаріус не з`ясувала коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не врахувала частки [PERSON] у спільному майні подружжя. Просила заявлені вимоги задовольнити. Представники відповідачів Зарічненської державної нотаріальної контори Рівненської області, Зарічненської селищної ради Рівненської області, КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради у судове засідання не з`явилися, подали письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. При цьому пояснив, що розпочав будівництво спірного житлового будинку у 1983 році, закінчив у 1988 році. Вказаний будинок будував для себе. У зв`язку з тим, що його батьки продали свій старий будинок, він запропонував їм жити у цьому будинку. Право власності на спірний будинок було оформлено на його батька [PERSON] . Коли він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті батька, матір наполягала, щоб він оформив будинок на себе, тому і подала заяву про відмову від спадщини на його користь. У задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костюкович С.І. у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив. При цьому вказав на те, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Інші спадкоємці спадщини не прийняли. Доказів протилежного суду не надано. [PERSON] , як дружина спадкодавця, у заяві від 11.06.2003 року повідомила, що відмовляється від своєї частки у спадщині на користь свого сина [PERSON] . Їй було відомо про отримання останнім свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та за життя, упродовж сімнадцяти років, вона його не оспорювала, діяла послідовно до своєї попередньої поведінки у виді неприйняття спадщини після смерті чоловіка. У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450\\2286\\16-ц, вказано на заборону суперечливої поведінки. Зокрема, якщо особа своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Тому право на оспорення свідоцтва про право на спадщину, яке мала [PERSON] , припинилося та його не успадкували позивачі. Оскільки права позивачів є похідними від прав спадкодавця (їх матері) та до складу спадщини після її смерті не входив ні спірний житловий будинок, ні право на оспорення свідоцтва про право на спадщину за законом, то відсутні підстави для задоволення цього позову. Крім того, вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, поважності причин його пропуску позивачами не доведено. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON] , [PERSON] , представника позивача Шумри І.В. , відповідача [PERSON] , його представника [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Встановлено, що батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.08.1952 року. За час шлюбу, у 1984 році вони побудували житловий будинок по [ADDRESS] . З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , наданих у судовому засіданні, вбачається, що відповідач [PERSON] брав участь у будівництві спірного житлового будинку, допомагав завозити будівельні матеріали. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні показали, що спірний житловий будинок був побудований їх батьками, вони також допомагали у виконанні будівельних робіт. Згідно статті 22 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент будівництва) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 01.08.1999 року. Із довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області № 28 від 04.01.2023 року вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані його дружина [PERSON] , син [PERSON] (позивач у справі). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням № 54 виконавчого комітету Борівської сільської ради Зарічненського району від 28 листопада 2002 року за заявою [PERSON] вирішено оформити на ім`я [PERSON] право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . 13 грудня 2002 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Із спадкової справи № 165 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що 11.06.2003 року [PERSON] звернувся до Зарічненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій повідомив, що крім нього інших спадкоємців немає, неповнолітні і непрацездатні спадкоємці відсутні, надав довідку Борівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 2127 від 11.06.2003 року про те, що він у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Також матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] від 11.06.2002 року про відмову від належної їй частки спадщини, що лишилася після смерті [PERSON] , на користь сина - [PERSON] , відповідача у справі. 11 червня 2003 року державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори на ім`я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок, що по [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за № 634. Із витягу КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 889600 про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 01.07.2003 року на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок. Таким чином встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок, у тому числі на частку [PERSON] , яка до спадкової маси не входила. Після отримання [PERSON] вказаного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] мала право на його оспорення (пред`явлення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину). 11 червня 2003 року [PERSON] звернулася до Зарічненської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь свого сина [PERSON] , заяви про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не подавала. Також встановлено, що матеріали спадкової справи, заведеної щодо померлого [PERSON] , не містять заяви [PERSON] , його опікуна чи піклувальника про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивачі були обізнані про факт відкриття спадщини після смерті батька, та у встановленому законом порядку мали можливість її прийняти та оформити. Суд не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності, оскільки позивачами не доведено того, що вони не могли дізнатися про порушення свого права раніше. Позивачами не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав. У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 301\\1916\\16-ц зазначено, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.12.2021 року. Із спадкової справи № 127\\2022 щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після її смерті до Зарічненської державної нотаріальної контори звернулися її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у встановлений законом строк подали до нотаріуса письмові заяви про відмову від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Із довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області від 22.02.2022 року вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] з нею проживали та були зареєстровані по [ADDRESS] її син [PERSON] , дочка [PERSON] , з 01.03.2013 року. Також встановлено, що рішенням Зарічненської селищної ради Рівненської області № 6 від 07.02.2023 року змінено адресу житлового будинку [ADDRESS] , якиц належить [PERSON] на адресу [ADDRESS] . З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2023 року вбачається, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України (в редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 450\\2286\\16-ц (провадження № 61-2032св19) висловлено правову позицію щодо заборони суперечливої поведінки. Зокрема, зазначено, що до спадкоємця в порядку спадкування може переходити право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, рішення органу юридичної особи, свідоцтва тощо), яке належало спадкодавцю, та не припинилося до його смерті. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. [PERSON] , яка мала право на оспорення свідоцтва про право на спадщину за законом, висловила як прямо (в заяві від 11 червня 2003 року), так і своєю поведінкою (оскільки протягом майже 18 років не оспорювала вказане свідоцтво про право на спадщину видане в 2003 році її сину), що не буде реалізовувати своє право на оспорення. За таких обставин, право на оспорення свідоцтва про право на спадщину, яке мала [PERSON] , припинилося, відповідно його не успадкували позивачі, а тому підстави для задоволення позову відсутні. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed