Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 2007р. між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено шлюб, який в судовому порядку було розірвано 17.11.2015р. Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем по справі. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2015р. з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 березня 2021 року, встановлений вищевказаним рішення суду розмір аліментів збільшено та постановлено стягувати з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Однак, [PERSON] , будучи ознайомленим з вказаним рішенням суду, свідомо, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів), у зв`язку з чим, вироками Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2021р. та від 03.01.2023р. його визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України. Однак, жоден із вжитих позивачем заходів щодо обов`язку відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей не дав бажаного результату, як наслідок станом на 24.05.2023р. заборгованість відповідача по справі [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка становить 127 752 грн. 24 коп. Крім того відповідач по справі [PERSON] не бере участі у вихованні дітей та не цікавиться їх життям, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно його дітей є підставою для позбавлення його батьківських прав. За вищевказаних обставин, позивач по справі [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору просить стягнути з відповідача по справі в її користь. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач по справі [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. В період розгляду даної цивільної справи заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Крім того, відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони по даній цивільній справі перебували у шлюбі, який було зареєстровано 02.10.2007 року відділом РАЦС Ківерцівського РУЮ Волинської області за актовим записом № 157, який в подальшому рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2015р. було розірвано. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 18). З копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.01.2008р. та серії [NUMBER] від 29.11.2012р. вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 14). З рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2015р. вбачається, що з відповідача по справі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягненням кожної дитини повноліття. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 19-20). Крім того рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.03.2021р. збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі вищевказаного рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року та стягуються з відповідача по справі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 21-22). Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2021р. відповідача по справі [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено останньому покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. З вказаного вироку суду вбачається, що відповідач по справі [PERSON] , знаючи про рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2015 року та відкриття виконавчого провадження задля його примусового виконання, вчиняв дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.10.2015 року по 31.12.2020 року в сумі 58 892 грн. 27 коп. Вирок суду набрав законної сили (а.с. 23-24). Крім того відповідача по справі [PERSON] згідно вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.01.2023р. визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено останньому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. З вказаного вироку суду вбачається, що відповідач по справі [PERSON] знаючи про рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2015р. та відкриття виконавчого провадження, задля його примусового виконання і надалі не сплачував аліменти на дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.05.2021р. по 29.12.2022р. в сумі 52 229 грн. Вирок суду набрав законної сили (а.с. 26-27). З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Ківерцівського ВДВС у Луцькому районі Волинської області вбачається, що станом на 24.05.2023р. у відповідача по справі [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка складає 127 752 грн. 24 коп. (а.с. 28-30). З витягу №651 від 22.05.2023р. про зареєстрованих у житловому будинку осіб та витягів з реєстру територіальної громади №2023/003559929 від 09.05.2023р., №2023/003559960 від 09.05.2023р., вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрована позивач по справі [PERSON] разом із своїми неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-17). З довідки Ківерцівського ліцею №4 Луцького району Волинської області №8201-42 від 18.05.2023р. вбачається, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] навчаються у вказаному навчальному закладі. Батько вищевказаних неповнолітніх дітей - [PERSON] контакту з навчальним закладом не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дітей до школи приводить та забирає матір - [PERSON] , яка цікавиться їх успішністю, інтересами, поведінкою (а.с. 31). З характеристики ФОП [PERSON] на працівника [PERSON] вбачається, що позивач по справі [PERSON] з березня 2021р. офіційно працевлаштована та є завідуючою магазину « [INFO] » де за час роботи зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони (а Відповідно до висновку органу опіки і піклування Ківерцівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради №109 від 13.07.2023 року та з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей орган опіки і піклування Ківерцівської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-51). Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). В ході розгляду даної цивільної справи було встановлено, що відповідач матеріально дітей не забезпечує, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дітьми; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виховання своїх дітей і свідомо нехтує своїми обов`язками, перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачу по справі ніхто не створює. На думку суду, позивачем доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідача ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дітей. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своїх дітей, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Варто також зазначити, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved