Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він перебуває із відповідачем у шлюбі з 1979 року. У них є спільний сімейний будинок в [ADDRESS] . Так як він та його дружина, відповідач по справі [PERSON] є інвалідами 2 групи пожиттєво, то для полегшення життя, в 2008 році вони придбали в кредит вантажний автомобіль-фургон марки «Богдан DF25», 2005 року випуску та легковий автомобіль марки ЗАЗ 2008 року випуску. Кредит був оформлений на відповідача [PERSON] , а поручителем був він, [PERSON] . Підставою для звернення до суду з вказаним позовом є те, що він не може належним чином користування своєю власністю, а саме, автомобілями, які є спільною власністю подружжя, оскільки за результатами розгляду іншої судової справи, на [PERSON] було покладено сплатити витрати за експертизу. В зв?язку із цим, виконавчою службою було накладено арешт на рахунки [PERSON] , а також винесено постанову про арешт та вилучення вказаних автомобілів. Сума невелика, 5200 грн., але він вважає порушеними свої права, так як до тієї справи не причетний, відповідачем у ній не є, а його хочуть позбавити права належного користування своєю власністю, яка є спільною сумісною власністю подружжя. А для того, щоб він міг подати позов до виконавчої служби, необхідно визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя. Позивач в судове засідання не з?явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити, а справу розглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення, а справу просить розглядати без її участі. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справина підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право спільної сумісної власності подружжя регламентовано розділом 8 Сімейного Кодексу України. Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тотожне по змісту визначення спільної сумісної власності подружжя викладено і в ч.3 ст. 368 ЦК України, згідно до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] 12.10.1979 року уклали шлюб в Старокутській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, в якому перебувають і на даний час, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4), та вказує на те, що все майно придбане ними починаючи з дати укладення шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. За час даного шлюбу сторонами було набуто майно, в тому числі транспортні засоби: легковий автомобіль марки ЗАЗ 2008 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.2008 року (5) та вантажний автомобіль-фургон марки БОГДАН DF25, 2005 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 01.02.2008 року (а.с.6). І право власності на вищевказані автомобілі було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в 2008 році, тобто саме в період зареєстрованого між сторонами шлюбу. Отже, суд вважає за можливе визнати вказані автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, що відповідає нормам закону та не суперечить інтересам сторін. Враховуючи наведене на підставі ст.ст.355, 368-369 ЦК України, ст.ст. 60-63, 68, 69, 71 СК України та

Outcome: approved