Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Чугуївської міської\~ради Харківської\~області про зняття арешту з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності, запис про який був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.09.2021 за № 12996902 на підставі ухвали суду про забезпечення позову від 14.09.2012 Чугуївського міського суду Харківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову і накладено арешт на вказану квартиру під час розгляду справи за позовом Органу опіки та піклування Чугуївської міської ради Харківської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На даний час [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Вказана квартира належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 03.03.2005 частина та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2010 частина. Про існування обтяження позивачу стало відомо під час укладання договору купівлі-продажу, коли нотаріус повідомив про арешт квартири, тому вона вимушена звернутися до суду. Представник позивача\~ [PERSON] \~надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, тому вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданої копії Свідоцтва про право власності від 03.03.2005, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] частина та [PERSON] - частина. Згідно наданої копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2010, спадкоємицею майна [PERSON] , а саме: частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є його онука [PERSON] , [INFO] . Отже квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить [PERSON] . Згідно наданої копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , 15.07.2016 зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 342682380 від 14.08.2023, за реєстраційним номером обтяження 12996902 від 14.09.2012 Чугуївською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження на підставі ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 14.09.2012 про забезпечення позову накладено арешт на квартира,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24.09.2012 позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено та позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , і стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи задоволена заява прокурора, який вступив за своєю ініціативою у справу для представництва інтересів неповнолітньої, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить неповнолітній [PERSON] . Також рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 509 від 15.10.2012 закріплено право на користування житловим приміщенням за неповнолітньою [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 7 ст. 319 ЦК України\~передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень), накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, накладений арешт на майно, заважає позивачу скористатися належним йому на праві власності майном, що є порушенням його конституційних прав.

Outcome: approved