Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.09.2012 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні інтереси та погляди на сімейні взаємовідносини, шлюб та сім`ю. Протягом останніх трьох років часто виникають різного роду сварки та скандали, які відбуваються в присутності дітей. При цьому відповідач ображає позивача, принижує її як жінку та підіймає на дітей руку, також дітям він взагалі не приділяє достатньої уваги. Оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та малолітніх дітей залишити проживати з нею, а також стягнути з відповідача судові витрати. Сторони в судове засідання не викликалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач з заявою із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не звертався, відзив на позовну заяву суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 24 вересня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8, 9). Позивач разом із синами зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 166/128-14/14в від 06.06.2023 (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу не можливе, та шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з матір`ю, відповідач заперечень проти цього не надав. Таким чином, не вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей та усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки сторони з такими позовними вимогами до суду не зверталися, суд вважає необхідним лише констатувати з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в сумі 1073,60 грн (а.с.10). На підставі викладеного та

Outcome: approved