Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12.04.2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10.01.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частині усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2017 і до повноліття дітей. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем. Посилаючись на положення ст.185 СК України зазначає, що відповідач повинен брати участь у додаткових витратах на дітей, пов`язаних із розвитком здібностей дітей, лікуванням дітей. Так, неповнолітня [PERSON] відвідує художню школу, що потребує додаткових витрат на оплату навчання та придбання потрібних художніх матеріалів, інструментів для навчання. Також позивачем було понесено додаткові витрати пов`язані із лікуванням дітей. Зазначає, що у зв`язку з необхідністю розвитку здібностей та лікування неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] розмір понесених додаткових витрат склав 21\~180, 42 грн., половину з яких, тобто 10 590, 21 грн., просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 10.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом)сторін, учасникам встановлено строки для подання заяв по суті, призначено судове засідання. 12 листопада 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує, що розмір додаткових витрат на утримання дітей, заявлений позивачем у позовній заяві належними і допустими доказами не підтверджений. Зазначив, що зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дітей, закріплений у СК України документально підтверджені додаткові витрати, понесені позивачем на утримання дітей у розмірі 5 024,43 грн. підлягають поділу між ним та позивачем. 01 грудня 2021 року позивачем подано до суду заяву про долучення доказів у справі, яка за своїм змістом є відповіддю на відзив до якої додані докази на спростування доводів відповідача. 04 січня 2022 року позивачем було подано до суду додаткові докази по справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з цим, у матеріалах справи наявна заява позивача у якій вона просить суд розгляд справи провести за її відсутності та зазначає про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву про відкладення судового засідання, оскільки на даний час перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання. Відповідно до\~ст.223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав :\~перша неявка\~в судове\~засідання учасника\~справи,\~якого повідомлено\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~якщо він\~повідомив про\~причини неявки,\~які судом\~визнано поважними.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розглянувши клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212- ІХ,\~строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16\~листопада 2022\~року № 2738-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану \~з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України від 02\~травня 2023\~року № 3057-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану \~з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023 затвердженого Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. 28.03.2022 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 29.03.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 28.03.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 21.04.2022. 19.04.2022 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 20.04.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 21.04.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 26.05.2022. 19.05.2022 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 20.05.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 26.05.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 01.09.2022. 25.08.2022 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 25.08.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 01.09.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання. 28.08.2022 відповідачем по електронній пошті повторно було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 29.08.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 01.09.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 30.11.2022. 28.11.2022 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 28.11.2022 про відкладення судового засідання призначеного на 30.11.2022 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 01.03.2023. 20.02.2023 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 21.02.2023 про відкладення судового засідання призначеного на 01.03.2023 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 23.05.2023. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання призначене на 23.05.2023, судове засідання було відкладено на 19.06.2023. 13.06.2023 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 14.06.2023 про відкладення судового засідання призначеного на 19.06.2023 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 27.07.2023. 21.07.2023 відповідачем по електронній пошті було направлено до суду заяву, яка надійшла до суду 22.07.2023 про відкладення судового засідання призначеного на 27.07.2023 у зв`язку з тим, що він перебуває на війні та воює на фронті, а тому не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 12.09.2023. За положенням ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 статті 2 ЦПК України на суд і учасників процесу покладено обов`язок керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Згідно з ст.ст. 2, 6, 12, 13ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст.17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07.07.1989). Виходячи із дії принципу процесуальної економії (пункти 71, 82 постанови ВП ВС від 26січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц; п. 94 від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19), суд враховує, що під час війни він має бути задіяний у повному обсязі та реалізуватися в нормах про своєчасний, швидкий і правильний розгляд справи через раціональне використання учасниками процесу наданих законом процесуальних прав, без зловживання ними. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Статтею 212 ЦПК України передбачена можливість учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Разом з цим, відповідач не скористався вищезазначеними правами. Обставини, які позбавляли відповідача можливості брати участь у судовому засіданні через представника або відсутність технічної можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідачем суду повідомлено не було. Також, суду не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач постійно бере участь у бойових діях. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву через електронний суд, ще задовго до введення в країні військового стану. Тобто він ознайомлений з усіма доказами наявними в матеріалах справи. Відповідачем у заявах про відкладення розгляду справи не зазначено про те, що він має намір подати додаткові докази у справі, проте на даний час такої можливості він не має. Усі заяви подані відповідачем про відкладення розгляду справи зводяться лише до відкладення розгляду справи. Суд також враховує позицію Великої Палата Верховного Суду у справі №990/115/22 від 10.11.2022\~та визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29.01.2015 року та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 07.07.2016 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2018 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2017 року і до повноліття дітей. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання №04-18/5-577 від 25.07.2018 року та №04-18/5-578 від 25.07.2018 року. Позивач у позовній заяві зазначила, що в зв`язку з необхідністю розвитку здібностей та лікування неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] нею було понесено додаткові витрати у розмірі 21\~180,42 грн. Відтак позивач звернулася з відповідним позовом до суду та просить стягнути з відповідача половину понесених витрат в сумі 10\~590,21 грн. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З цього приводу, у постанові Верховного Суду України №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. При цьому, суд враховує, що наведене вище положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається\~ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину - вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається, у даному конкретному випадку, залежно від фактично понесених витрат на дитину. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в таких витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів, відповідно до ст. ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь - якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі. Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін [PERSON] навчається у Запорізькій дитячій художній школі, що підтверджується довідкою Запорізької дитячої художньої школи №203 від 25.08.2020 року. Згідно довідки Запорізької дитячої художньої школи від 23.11.2021 №492 вартість навчання [PERSON] у художній школі складає 300 грн. щомісячно та згідно із додатком 1 вказано перелік необхідних художніх матеріалів та інструментів для практичного їх застосування на заняттях дитини. На підтвердження витрат понесених на оплату навчання [PERSON] у художній школі позивачем надано копій квитанцій про оплату за навчання за період січень-лютий 2021 року у розмірі 450 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.1984826220.1 від 20.01.2021, за період з березня по травень 2021 року у розмірі 675 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.2062615491.1 від 22.03.2021; за період з вересня по жовтень 2021 року у розмірі 600 грн., що підтверджується копією квитанцією № 0.0.2278385555.1 від 23.09.2021 року. Крім цього, позивачем надано копії товарних чеків та квитанцій на підтвердження витрат пов`язаних із придбанням необхідних художніх матеріалів та інструментів для навчання [PERSON] у художній школі. Також позивачем надано чисельні грамоти, якими була нагороджена [PERSON] , малюнки [PERSON] та характеристика [PERSON] надана директором ЗДХШ [PERSON] від 23.12.2021 з якої вбачається, що остання проявляє себе як талановита учениця, неодноразово приймала участь у виставках, фестивалях та конкурсах різного рівня, у тому числі і міжнародних, де отримувала високі оцінки. Також матеріали справи містять документи з медичних закладів, з яких вбачається, що здійснювалось обстеження та лікування дітей [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно консультативного висновку ДЗ МОЗ України «Запорізька медична академія післядипломної освіти» кафедра очних хвороб від 22.04.2021 року та консультативного висновку відділення мікрохірургії ока Запорізької обласної клінічної лікарні від 11.09.2021 року [PERSON] , 2015 року народження, має діагноз: « [PERSON] аномалія розвитку зорового аналізатора. Гіперметропія середнього ступеня ОД, слабкого ступеня ОГ, амбліопія». Згідно вказаних висновків дитина потребує медикаментозного лікування та корекції зору за допомогою окулярів. Позивачем надано підтвердження витрат на лікування дитини, а саме: договір про надання послуг (замовлення) №0056 від 22.04.2021 року на виготовлення окулярів для корегування зору, розрахункову квитанція №3876, фіскальний чек від 22.04.2021, фіскальний чек від 18.08.2021, фіскальний чек від 14.09.2021. Відповідно до Акту про надані стоматологічні послуги від 12.10.2021 [PERSON] встановлено діагноз: « 2 клас за Angle Дистальний прикус» у зв`язку із чим проведено ортодонтичне лікування загальною вартістю 3 450,00 грн. Також позивач понесла додаткові витрати на стоматологічне лікування [PERSON] у розмірі 6\~950,00 грн., що підтверджується Актом №5 від 27.07.2021 про виконання стоматологічних робіт ФОП [PERSON] , квитанцією про сплату стоматологічних послуг у розмірі 300 грн. Крім цього було отримано консультацію алерголога [PERSON] вартістю 270,00 грн, що підтверджується консультативним висновком від 20.07.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 20.07.2021 року. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач заперечуючи щодо позовних вимог зазначив, що понесені позивачем додаткові витрати на утримання дітей не підтверджені належними та допустими доказами. Разом з тим доказів на спростування обґрунтувань позивача відповідачем суду не надані. Суд зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.\~185\~СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Таким чином, на думку суду, витрати, понесені позивачкою на розвиток, лікування та обстеження неповнолітніх дітей сторін та документально підтверджені в розмірі 21\~180,42 грн., є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими\~ст.185 СК України, оскільки зумовлені наявністю здібностей у дитини, пов`язаних з образотворчим мистецтвом, відповідних хвороб у дітей, які потребують лікування, здійснені для подальшого належного розвитку дітей та пов`язані із підтримкою стану здоров`я дітей. Відповідач є працездатним, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, тому має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Беручи до уваги, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача половини фактично понесених позивачкою додаткових витрат на дітей, що складає 10\~590,21 грн. Позивач, відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved