Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою мотивуючи\~свої вимоги\~з урахуванням\~уточненої позовної\~заяви тим,\~що вона\~з відповідачем\~з 07\~вересня 2019\~року перебувала\~у шлюбі,\~від шлюбу\~малолітніх та/або\~неповнолітніх дітей\~вони не\~мають.\~Зазначає,\~що їх\~спільне життя\~як чоловіка\~та жінки\~вони розпочали\~ще у\~листопаді 2008\~року і\~фактично,\~з того\~часу вони\~проживали однією\~сім`єю\~як чоловік\~і жінка,\~але без\~реєстрації шлюбу,\~та весь\~цей час\~вони були\~об`єднані\~спільним побутом,\~вели спільне\~господарство,\~мали спільний\~сімейний бюджет.\~Вказує,\~що з\~14\~червня 2021\~року вони\~з відповідачем\~повністю припинили\~сімейні відносини,\~перестали спільно\~проживати та\~вести спільне\~господарство,\~припинили вести\~спільний сімейний\~бюджет,\~і фактично\~їх сім`я\~припинила своє\~існування та\~розпалася,\~а жодні\~спроби щодо\~примирення,\~які нами\~вживалися з\~жовтня 2020\~року до\~червня 2021\~року не\~призвели до\~налагодження подружніх\~стосунків.\~Зазначає,\~що рішенням\~Ленінського районного\~суду міста\~Дніпропетровська від\~18\~листопада 2021\~року їх\~з відповідачем\~шлюб було\~розірвано.\~Вказує,\~що під\~час фактичних\~подружніх стосунків\~вони з\~відповідачем у\~лютому 2018\~року за\~спільні сімейні\~кошти придбали\~у спільну\~сумісну власність\~автомобіль «Mercedes-Benz»,\~модель 817,\~1999\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~право власності\~на який\~було зареєстроване\~за відповідачем,\~але після\~припинення подружніх\~стосунків,\~відповідач заперечує\~будь-які\~її права\~на зазначене\~майно і\~доходи отримані\~від його\~використання у\~своїй господарській\~діяльності відповідача,\~оскільки майно,\~яке було\~набуте нами\~за спільні\~кошти та\~в результаті\~спільної праці,\~а через\~те,\~що шлюб\~між нами\~не був\~зареєстрований на\~момент укладання\~правочину купівлі-продажу\~відповідач вважає\~спірний автомобіль\~його особистою\~приватною власністю\~і не\~дозволяє їй\~користуватися ним,\~та не\~забезпечує жодного\~доступу до\~цього майна\~і не\~надає частину\~доходу від\~використання спільного\~майна у\~своїй господарській\~діяльності.\~Посилається на\~те,\~що відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець 22 березня 2019 року і з того часу провадить господарську діяльність з якої він отримував дохід, та чистий прибуток з якого категорично відмовляється з нею розподіляти, і господарська діяльність відповідача нерозривно пов`язана з використанням належного ним на праві спільної сумісної власності автомобіля. Зазначає, що факт їх з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року до 07 вересня 2019 року підтверджується численними сімейними фотознімками та свідками. Також вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь половину від отриманого ним в результаті провадження господарської діяльності чистого прибутку за період з якого було припинено подружні стосунки до лютого 2023 року, а саме 946 465,80 грн., оскільки він отримав цей дохід від використання їх спільного автомобіля у своїй господарській діяльності з комерційного перевезення вантажів. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт їх з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року по 07 вересня 2019 року; визнати автомобіль «Mercedes-Benz», модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності її і [PERSON] , та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, стягнути з [PERSON] на її користь половину від отриманого відповідачем в результаті провадження господарської діяльності чистого прибутку за період з липня 2021 року по лютий 2023 року включно у загальному розмірі 946 465,80 грн., а також стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у справі. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування у ГУ ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірених копій податкових декларацій про майновий стан і доходи ФОП [PERSON] за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року); звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску ФОП [PERSON] за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року); актів податкових перевірок ФОП [PERSON] , у випадку якщо такі перевірки щодо нього проводились в порядку, визначеному Податковим кодексом України, за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року). 29 серпня 2022 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, а також частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено [PERSON] відчужувати автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак [NUMBER] , vin: [NUMBER] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року виправлено описку у вступній та резолютивній частинах ухвали судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року про витребування доказів у вищевказаній цивільній справі, а саме у відомостях по-батькові відповідача, та задоволено клопотання позивача про витребування у Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області належним чином завірених копій: податкових декларацій про майновий стан і доходи Фізичної особи - підприємця [PERSON] за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року); звітів про суми нарахованого доходу застрахованих особи та суми нарахованого єдиного внеску ФОП [PERSON] за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року); актів податкових перевірок ФОП [PERSON] у випадку якщо такі перевірки щодо нього проводились в порядку, визначеному Податковим кодексом України, за весь період провадження господарської діяльності (з березня 2019 року). 07 жовтня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська виправлено описку у резолютивній частині ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року про виправлення описки в ухвалі судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року про витребування доказів у цивільній справі стосовно відомостей ідентифікаційного номеру відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у ГУ ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірених копій документів, поданих [PERSON] , декларацій про майновий стан і доходи за період його діяльності як фізичної особи-підприємця. 14 березня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано у ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомості про доходи [PERSON] як фізичної особи-підприємця за періоди: з червня 2021 року по грудень 2021 року включно; з жовтня 2022 року по грудень 2022 року включно; за січень-лютий 2023 року. 07 липня 2023 року представником відповідача адвокатом Афоніним О.В. було сформовано в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову. В обґрунтування зазначивши, що заява про збільшення позовних вимог не містить розрахунку суми 946\~465,80 грн. і аналізом Сімейного кодексу України встановлено, що у ньому відсутній термін «чистий прибуток», що унеможливлює задоволення позовної вимоги про стягнення чистого прибутку. Зазначає, що доданий до позовної заяви документ «відомості про вартість спірного транспортного засобу» не містить відомостей про вартість спірного ТЗ чи вартість аналогічного автомобіля, оскільки не внесено рік виготовлення, а також позивачем не надано копію зворотної сторони свідоцтва про реєстрацію автомобіля [NUMBER] , які містять відомості про ідентифікаційний номер автомобіля, якого достатньо для проведення товарознавчої експертизи. Також вказує, що позивачем не здійснено жодних дій для отримання інформації про вартість спірного автомобіля. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач отримував доходи виключно від використання автомобіля «Mercedes-Benz», модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак [NUMBER] . Посилається на те, що позивачем не надано доказів витрат позивачем коштів на забезпечення використання спірного автомобіля. Крім того, заперечує щодо обґрунтованості встановлення ціни позову через відсутність детального розрахунку вказаної позивачем суми та щодо зазначеної вартості автомобіля. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків та закрито підготовче судове засідання з призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі саме ті вимоги, які заявлені нею в уточненій позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року по 07 вересня 2019 року, а також заперечував проти позовних вимог в іншій частині та просив відмовити. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час\~розгляду справи\~по суті\~представник відповідача\~зазначив про\~те,\~що відповідач\~не заперечує факт проживання з позивачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року по 07 вересня 2019 року, а тому визнання відповідачем заявленої позивачем зазначеної позовної вимоги не підлягає доказуванню та вважається доведеною, у зв`язку з чим позивачем у судовому засіданні було заявлено клопотання про відмову у допиті свідків, заявлених нею 18 січня 2022 року, яким було достовірно відомо про обставини спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. Також судом встановлено, що 07 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №518, а прізвище дружини після реєстрації шлюбу залишилось без змін (т. 1 а. с. 17). Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року у справі 205/6833/21 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб між сторонами (т. 1 а. с. 18-19). Як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] зареєстрований з 22 березня 2019 року як фізична особа-підприємець (т. 1 а. с. 24). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , судом встановлено, що 27 лютого 2018 року власником транспортного засобу з державним номерним знаком [NUMBER] зареєстровано [PERSON] (т. 1 а. с. 20). Крім того, з витягу з Єдиного державного реєстру МВС вбачається, що за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб «Mercedes-Benz», модель 817, рік випуску 1999 (т. 1 а. с. 86-89). Судом встановлено, що середня по Україні ціна продажу транспортного засобу, який був у використанні «Mercedes-Benz 817 Atego», 1999 року випуску, становить 331 310 грн., відповідно до змісту відповіді №187С23 на запит про середню ринкову ціну транспортного засобу, складеного 17 липня 2023 року судовим експертом Пилипенком О.С. (т. 2 а. с. 24-25). Позивач також звернулась до суду з вимогою про визнання вищевказаного транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки його було придбано в період їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, суд зазначає, що сторона відповідача під час розгляду справи не заперечувала факт проживання однією сім`єю з позивачем у заявлений нею період з листопада 2008 року до 06 вересня 2019 року. Частиною 1 статті 36 СК України передбачено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, а тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином з наявних матеріалів справи судом встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz», модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки був придбаний сторонами під час їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, обставини придбання вищевказаного автомобіля за особисті кошти відповідача не було підтверджено стороною відповідача належними, допустимими та достатніми доказами, а тому не заслуговують на увагу. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в цій частині. Також на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1\~статті 63,\~частиною 1\~статті 65\~СК України передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, як встановлено під час судового розгляду справи спірний транспортний засіб хоча і зареєстровано за [PERSON] , але було придбано під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому, незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на спірне майно, придбаний ними транспортний засіб, належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя в силу вимог Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Вищевказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27 лютого 2019 року у справі №464/7011/16-ц. Суд зазначає, що оскільки спірний транспортний засіб є неподільною річчю, то судом у судовому засіданні було роз`яснено позивачу про необхідність присудження такого майна одному з подружжя та виплату іншому з подружжя грошової компенсації, але позивач наполягала на задоволенні заявлених нею позовних вимог, зокрема і щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя, саме у зазначеному нею у своїй уточненій позовній заяві, та вказала, що в подальшому буде домовлятись з відповідачем щодо подальшої долі вказаного рухомого майна. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. За таких обставин, під час судового розгляду встановлено, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 817, державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від їх спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна. Таким чином, враховуючи заявлену позивачем вимогу щодо визнання за нею саме права власності на 1/2 частину спірного автомобіля і її небажання визначення та стягнення з відповідача, або сплати нею грошової компенсації за частину спірного транспортного засобу, оскільки спірне майно, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог та вважає за необхідне в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 817, державний номерний знак [NUMBER] , як просить позивач у своїй позовній заяві. Також за даними Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ДПС України в листі №6092/5/04-36-24-11-15 від 13 лютого 2023 року, згідно інформаційно-комунікаційних систем податкового органу [PERSON] з 22 березня 2019 року перебуває на обліку у Правобережній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Новокодацький район м. Дніпра) як фізична особа-підприємець (т. 1 а. с. 221). Крім того, з відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ДПС України №16082/5/04-36-24-11-15 від 27 квітня 2023 року вбачається, що згідно поданих податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] до Правобережної ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області дохід становить: за півріччя 2021 року у розмірі 606\~036,54 грн.; за три квартали 2021 року 958\~923,54 грн.; за 2021 рік - 1\~239\~243,15 грн.; за жовтень 2022 року 60\~612 грн.; за листопад 2022 року 125\~624 грн.; за грудень 2022 року 77\~238 грн.; за січень 2023 року 109\~692 грн.; за лютий 2023 року 46\~258 грн. (т. 1 а. с. 246-247). Згідно із наявної в матеріалах справи податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за перший квартал 2022 року дохід становить 283\~836 грн. (т. 1 а. с. 132-133). В матеріалах справи також наявні податкові декларації за травень вересень 2023 року, з яких судом встановлено, що [PERSON] отримував дохід: у квітні 2022 року в розмірі 81\~193 грн.; у травні 2022 року в розмірі 78\~183 грн.; у червні 2022 року в розмірі 63\~338 грн.; у липні 2022 року в розмірі 847\~212,03 грн. та 84\~164 грн.; у серпні 2022 року в розмірі 77\~022 грн.; у вересні 2022 року в розмірі 87\~844 грн. (а. с. 134-147). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. За змістом підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; Підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Отже, що стосується стягнення половини чистого доходу відповідача за заявлений позивачем період з липня 2021 року по лютий 2023 року, то суд не знаходить підстав для його поділу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки дохід від своєї господарської діяльності здобуто відповідачем фактично після розірвання шлюбу між сторонами, який було розірвано на підставі судового рішення 18 листопада 2021 року, а також позивачем не надано суду доказів того, що доходи відповідача - [PERSON] , як фізичної особи-підприємця, в зазначений період отримані за рахунок здобутків, що виникли під час перебування сторін у шлюбі, а не шляхом вкладення позивачем у підприємницьку діяльність власних грошових коштів чи використання власного майна, набутих ним після розірвання шлюбу між сторонами, а також те, що заявлені до стягнення (поділу) грошові кошти не використані відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, поповнення оборотних коштів тощо. Посилання позивача на отримання доходу від своєї підприємницької діяльності лише від використання їх спільного автомобіля «Mercedes-Benz», модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , жодним чином не було підтверджено позивачем належними, допустимими та достатніми доказами під час розгляду справи та заперечувалось стороною відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про стягнення половини чистого прибутку від підприємницької діяльності відповідача, який нею визначено в розмірі 946\~465,80 грн., проте позивачем не зазначено від якої саме діяльності позивача отриманий такий прибуток, не надано власного детального розрахунку визначеної нею суми чистого прибутку та доказів отримання доходу саме безпосередньо від використання спірного автомобіля «Mercedes-Benz», модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та не довела, що заявлені нею в цій частині позову кошти включають у себе лише прибуток (заробіток) фізичної особи-підприємця [PERSON] . За вищевказаних\~обставин суд\~дійшов висновку,\~що не\~підлягають задоволенню\~позовні вимоги\~в частині\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~половини від\~отриманого відповідачем [PERSON] в результаті провадження ним господарської діяльності чистого прибутку за період з липня 2021 року по лютий 2023 року включно у загальному розмірі 946 465,80 грн., а тому в цій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити. Враховуючи вищезазначене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Разом з тим, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 496,20 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був сплачений позивачем за немайнову вимогу про встановлення факту, що становить 496,20 грн. Також відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі, а саме сплачену позивачем суму судового збору 1 656,55 грн. за майнову вимогу щодо поділу майна подружжя.

Outcome: partial