Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. У червня 2023 року позивач звернувся із вимогами про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 62126897 від 08.12.2021 відносно об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2527421812020, власник ТОВ «Дніпрофінансгруп» ЄДРПОУ 40696815. Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що йому належить на праві власності квартира [ADDRESS] з 05.03.2007. Жодних правочинів на відчуження квартири або довіреностей щодо розпорядження та відчуження квартири позивач не укладав. 04.02.2022 позивачу стало відомо, що 03.12.2021 право власності на квартиру було зареєстроване за відповідачем на підставі договору іпотеки №8/2007/840-К/815-Н/1. Також позивачу стало відомо, що відповідач набув прав вимоги за договором іпотеки відповідно до Договору про відступлення прав вимог від 17.07.2020. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для реєстрації за собою права власності на квартиру, оскільки для такої реєстрації в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не було надано договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а лише договір іпотеки. Стислий виклад заперечень відповідача. На заперечення позовних вимог відповідач надав відзив, в якому зазначив, що 17 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набув право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором укладеним між [PERSON] , та ВАТ «Надра» та договорами забезпечення. 23.09.2020 та 16.11.2020 ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу боржника засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк. До того ж було повідомлено про намір реалізувати права іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі та у відповідності до положень Іпотечного договору. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення порушення відповідачем при реєстрації права власності на предмет іпотеки. 2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено судовий розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 07 липня 2023 року забезпечено позов шляхом накладення заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 41,9 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2527421812020. 31 серпня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 05 вересня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом відповідає викладеним у позовній заяві обставинам. Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки не повідомила. 3. Обставини, встановлені судом. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року у справі №183/6300/13-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «НАДРА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «НАДРА» про визнання недійним кредитного договору від 05.03.2007 №8\\207\\840-К\\815-Н. Таке рішення набрало законної сили та не оскаржувалося сторонами. Мотиви вказаного рішення зводяться то того, що вказаний кредитний договір є неукладеним, за ним не виникли зобов`язань, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. Також не можна задовільнити зустрічний позов, оскільки не можна визнати недійсним договір, який не вчинено. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/815-Н/1, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Слід зазначити, що кредитний договір на виконання якого укладено договір іпотеки не надано відповідачем ні при розгляді справи Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ні при розгляді даної цивільної справи. 17 липня 2020 року між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ ФК «Днірпфінансгруп» був укладений договір №GL48N718070_I_3 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В, за №509. За умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором №8/2007/840-К/815-Н від 05.03.2007 укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» та договорами забезпечення. 23 вересня 2020 року ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу боржника засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/815-Н від 05.03.2007 у тридцятиденний строк. Також в такій вимозі зазначено, що у разі невиконання вимог повідомлення ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» вимушене буде звернути стягнення на іпотечне майно, яке належить боржнику. Аналогічну вимогу-іпотечне повідомлення повторно направлено [PERSON] 16 листопада 2020 року. 03 грудня 2021 року було здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. За приписами статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі N145/2047/16-ц: «7.17. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. 7.21. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 7.26. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (рішення від 28\~жовтня 1999\~року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №\~28342/95, §\~61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29\~листопада 2016\~року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява №\~76943/11, §\~123). У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31\~жовтня 2018\~року у справі №\~202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (див. постанову від 21\~лютого 2020\~року у справі №\~813/2646/18). Велика Палата Верховного Суду робить акцент, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля (див. постанови від 28\~лютого 2018\~року у справі №\~800/284/17; 22\~травня 2018\~року у справі №\~800/474/16 (П/9901/197/18); 07\~листопада 2018\~року у справі №\~214/2435/17; 12\~грудня 2018\~року у справі №\~703/1181/16-ц; 03\~липня 2019\~року у справі №\~127/2209/18). Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За приписами п.4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Рішенням суду, ухваленим між тими ж сторонами (відповідач є правонаступником позивача у справі №183/6300/13-ц) встановлено відсутність кредитного договору між сторонами спору. Повторне вирішення цього питання порушуватиме принцип правової визначеності. Окрім того, в межах даної справи відповідачем також не надано кредитного договору від 05.03.2008. Надані заяви-анкети на видачу готівки, по-перше датовані 01.03.2008 а не 05.03.2008, а по-друге їх неможливо пов`язати із договором іпотеки й за іншими реквізитами та умовами (зокрема номером чи сумою кредиту). Звертає на себе увагу також факт не надання відповідачем доказів отримання позивачем кредитних коштів. Іпотека є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання (має похідний характер). Тому іпотека не може існувати без основного зобов`язання, а іпотекодержавець не має підстав звертати стягнення на забезпечене майно, оскільки відсутні зобов`язання яке може бути виконано за рахунок предмету іпотеки. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд звертає увагу також на те, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав відповідні права припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав наявні відомості про речові права припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав (ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто задоволення заявленої позивачем позовної вимоги буде мати наслідком припинення права на майно відповідача та державну реєстрацію набуття відповідних прав за позивачем. Тобто право позивача будуть відновленими.

Outcome: approved