Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 липня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 19 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавчий лист №754/4289/21 від 09.08.2021 р., виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 19 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, виконавче провадження №67855098. 18 квітня 2023 року Дарницьким ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) було видано довідку - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67855098. Відповідно до даної довідки, заборгованість зі сплати аліментів боржника [PERSON] станом на 01.04.2023 року становить 69 996,77 грн., але виконавцем не враховано платіж, який здійснений на рахунок стягувача вже 13.04.2023 року в розмірі 7 000 грн. Отже, якщо розрахувати суму боргу для розрахунку пені за період з березня 2021 року по березень 2023 року, вона становить 76 996,77 грн., яку позивач і просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 03.07.2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній не погоджується з розрахунком заборгованості, посилаючись на те, що сплачуючи на розрахунковий рахунок кошти за аліменти, відповідач не зазначав в призначені платежу за який місяць він сплачує. І тим більше, як зазначає відповідач, він сплачував різними сумами, що і дало певний збій в розрахунку позивача. Відповідач офіційно зробив перші виплати за аліменти з вересня 2022 року Однак, як зазначено в довідці ВДВС, кошти помилково були зараховані за той місяць, в якому і були проведені платежі. Від того, з`явились числа зі знаком - (мінус) в розрахунку ВДВС. Зокрема, у вересні 2022 року, в лютому та березні 2023 року. Та мали бути в квітні 23 року, так як відповідач сплатив 7 000 грн. При наявності заборгованості кошти не можуть мати розмір зі знаком «-». Отримані ВДВС кошти мають бути зараховані на початкові місяці нарахування. Зокрема, сплачені кошти у вересні мають бути зараховані за березень та квітень 2021 року. І так всі послідуючі платежі мають зараховуватись за попередні місяці. В розрахунку не можуть бути кошти зі знаком мінус. Зокрема, зазначена в розрахунку заборгованість за березень 2021 р. у розрахунку складає 2 096,77 грн. з простроченням 730 днів (за версією позивача), однак такий розмір боргу був сплачений у вересні 2022 року і термін не сплати складає приблизно 301 днів і складає 2 096,77 грн., оскільки пеня не може бути більше розміру боргу. При здійсненні часткових платежів аліментів, на думку відповідача, такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяців), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач окремо до відзиву долучив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.07.2023 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Вивчивши матеріали цивільної справи та з урахуванням того, що від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, оскільки відповідач не визнає суму боргу, суд також вважає, що дана справа потребує детального розгляду по суті. Вивчивши подане відповідачем клопотання, судом встановлено наступне. Відповідно до положень частин 2, 4, 5 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. п. 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Отже, чинним процесуальним законодавством України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - є малозначними. За змістом ч. 9 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року визначений у розмірі 2 684 грн. Таким чином, сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить - 268 400 грн., а справи з ціною позову менше вказаної суми є малозначними. За нормою ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи. Згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. З аналізу наведених норм чинного законодавства України встановлено, що для розгляду спорів, які згідно положень цивільного процесуального законодавства є малозначними, тобто малозначність встановлена законом, а не визнана судом з урахуванням положень ч. ч. 2, 3 ст. 274 ЦПК України, передбачений розгляд справи лише за правилами спрощеного позовного провадження. Дана справа є малозначною у відповідності до вимог закону, а тому має розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження. До того ж слід зазначити, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Оцінюючи даний факт, суд вважає за необхідне продовжувати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, з яких донька [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 19 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 року позов [PERSON] д [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Змінено розмір стягнення аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/4289/21, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 19 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 2 833 грн. щомісячно з наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 23.05.2023 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, відмовлено. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) через систематичне невиконання рішення суду за виконавчим листом № 754/4289/21 від 09.08.2021 року у боржника [PERSON] наявна заборгованість станом на 01.04.2023 рокута яка становить 69 996,77 грн. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Зазначене узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 333/6020/16-ц. Позивачем надано до суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з березня 2021 року по березень 2023 року, відповідно до якого розмір пені становить 76 996,77 грн. Враховуючи, що сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем та відповідачем не спростовано наявності вини, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, то суд дійшов висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам тобто 69 996,77 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На презумпції вини платника аліментів неодноразово наголошується також у судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 316/639/18 вказано, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Обов`язок надавати дитині дорогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. З урахуванням встановлених судом обставин, наявних у справі доказів, тих обставин, що відповідач тривалий час не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial