Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 09 серпня 2022 року №700 та наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23 серпня 2022 року №134 призначений на посаду командира військової частини [NUMBER] та користується всіма правами та обов`язками визначеними у розділі 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 23.02.2023 року через систему електронного документообігу (СЕД) до військової частини [NUMBER] надійшло звернення громадянки [PERSON] за текстом якого остання поширила недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, а саме: «Солдаты просипи помощи вместо этого письмо вернули назад в дивизион командиром котрого является [PERSON] , вчера сына и его бригадних командиров [PERSON] вызвал к себе и помел их как хотел.,.», «Офицера которого поймали на воровстве гуманитарки (Марычев фамилия), перевели в другую бригаду и повысили в должности спасибо что «направили» проверку в этот дивизию «наказали» виновных, большое спасибо за «помощь» нам этого стало еще хуже в этой бригаде. Супрун покрывает вора...». На даний запит відповідачу була направлена відповідь. Позивач звертає увагу, що: 1.Інформація щодо нього була поширена шляхом надіслання звернення до управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. 2.Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Відповідно до тексту запиту зазначає, що дійсно в позивача була розмова з командиром підрозділу, щодо проблемних питань проходження військової служби. Всі нагальні питання були вирішені, заперечень та зауважень не надходило. З приводу неправомірних дій капітана [PERSON] , зазначає, що останнього за результатами службового розслідування притягнуто до дисциплінарної відповідальності, звільнено з займаної посади та переведено на посаду офіцера 47 запасної роти військової частини [NUMBER] .Крім того, за наслідками службового розслідування, здійснено повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину капітаном [PERSON] , за результатом якого відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022052100001884 від 07.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 Кримінального кодексу України. Зважаючи на вищезазначене, інформація, поширювана щодо позивача відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, а так сама звинувачення його у пособництві кримінальної діяльності. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, порушивши його честь. Враховуючи вищевикладене, позивач вважаю, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Внаслідок окреслених порушень прав позивача, в порядку ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену [PERSON] в зверненні до штабу Командування Сухопутних військ Збройних сил України та отриману військовою частиною [NUMBER] вх. №951/2 від 28.02.2023 року, а саме: «Солдаты просипи помощи вместо этого письмо вернули назад в дивизион командиром котрого является [PERSON] , вчера сына и его бригадних командиров [PERSON] вызвал к себе и помел их как хотел.,.», «Офицера которого поймали на воровстве гуманитарки (Марычев фамилия), перевели в другую бригаду и повысили в должности спасибо что «направили» проверку в этот дивизию «наказали» виновных, большое спасибо за «помощь» нам этого стало еще хуже в этой бригаде. Супрун покрывает вора...». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом подання звернення до штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, зі спросуванням недостовірної інформації яка викладена у зверненні вх. №951/2 від 28.02.2023.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000.00 гри. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем [PERSON] була отримана ухвала суду про прийняття справи до судового розгляду та відкриття провадження, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подавала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 09 серпня 2022 року №700 та наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23 серпня 2022 року №134 призначений на посаду тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини [NUMBER] , що підтверджується витягом із наказу №134 від 23.08.2022 року (а.с. 9). 23.02.2023 року до військової частини [NUMBER] з ТВО начальника адміністративного управління штабу командування Сухопутних військ Збройних сил України перенаправлено звернення громадянки [PERSON] за текстом якого остання зазначила, що:« [PERSON] мама солдата [PERSON] , который сейчас находиться на фронте. Син направлял к вам обращение с прозьбой разрешить конфликт, который возник на месте его службы, в письме все описано подробно. Солдаты просипи помощи вместо этого письмо вернули назад в дивизион командиром которого является [PERSON] , вчера сына и его бригадных командиров [PERSON] вызвал к себе и поимел их как хотел, и пообещал в короткие строки отправить недовольных в пехоту», «Офицера которого поймали на воровстве гуманитарки (Марычев фамилия), перевели в другую бригаду и повысили в должности спасибо что «направили» проверку в этот дивизию «наказали» виновных, большое спасибо за «помощь» нам этого стало еще хуже в этой бригаде. Супрун покрывает вора...» (а.с. 11, 12). На звернення [PERSON] була надана відповідь, відповідно до якої зазначено, що солдат [PERSON] проходить військову службу за мобілізацією на посаді майстра-номера обслуги бригадної артилерійської групи військової частини [NUMBER] . У зв`язку з проведенням організаційних заходів у військовій частині [NUMBER] , наказом командира військової частини [NUMBER] від 26.01.2023 року №29-РС, [PERSON] призвано на посаду стрільця-помічника гранатометника механізованого батальйну військової частини [NUMBER] . Відповідно до ст. 42 Положення про проходження військової служби у Збройних силах України,затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, переміщення по службі військовослужбовців здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. З огляду на зазначене, порушень законодавства України, яке регулює проходження військової служби в Збройних силах України не встановлено, підстав для застосування заходів реагування командуванням військової частини [NUMBER] - відсутні. Крім того, зазначено, що капітана [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та переведено на посаду офіцера запасної роти військової частини [NUMBER] . (а.с. 8). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК України). Відповідно до положень статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно положень частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто поширює інформацію, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів тощо. Тобто,\~будь-яка\~критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням,\~чи оціночним судженням. Європейський суд\~з прав\~людини у\~рішенні від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група» проти України» (заява №72713/01) з посиланням на рішення Європейського Суду від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, неправдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Відповідно до положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом\~частини четвертої статті 32 Конституції України,\~статі 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації\~і на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням чи поширенням такої недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року). Відповідно до\~правого висновку\~від 22\~липня 2019\~року,\~сформованого Верховним\~Судом у\~цивільній справі\~№126/274/17,\~вислови,\~які відображають\~власні думки,\~переконання автора,\~критичну оцінку\~ним певних\~фактів,\~є оціночними\~судженнями.\~Особисте сприйняття\~позивачем зазначених\~у позові\~висловлювань,\~як таких,\~що принижують ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову. Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах Лінгенс проти Австрії (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15\~постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті, немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Як вбачається з ч. 3\~ст. 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідачкою дійсно було надано заява, в якій містяться висловлювання, які позивач вважає недостовірними та такими, що принижують його права на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, однак, стороною позивача в ході розгляду справи не доведений факт завдання шкоди позивачу внаслідок розповсюдження недостовірної інформації відповідачкою та причинно-наслідковий зв`язок між розповсюдженням недостовірної інформації та завданням йому шкоди. Крім того, з аналізу заяви вбачається, що відповідачка висловила свою суб`єктивну думку за допомогою висловлювань, які не містять фактичних даних, тобто висловила оціночні судження, а тому суд вважає, що немає достатніх підстав для визнання окремих висловлювань відповідача недостовірною інформацією, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таким чином,\~оскільки інформація,\~викладена відповідачкою,\~є власною\~оцінкою дій\~позивача,\~а тому\~за своєї\~суттю є\~думками та\~переконаннями відповідачки,\~які не\~можуть бути\~предметом перевірки\~на предмет\~істинності,\~а отже,\~є оціночними\~судженнями,\~тому суд\~доходить до\~висновку,\~що законних\~підстав для\~задоволення вимог\~про визнаннянедостовірною\~та такою,\~що порушує\~права [PERSON] \~на повагу\~до його\~гідності,\~честі та\~недоторканості ділової\~репутації,\~інформацію розповсюджену\~ [PERSON] в\~зверненні до\~штабу Командування\~Сухопутних військ\~Збройних сил\~України та\~отриману військовою\~частиною [NUMBER] \~вх.\~№951/2\~від 28.02.2023\~року,\~а саме: « [PERSON] просили помощи вместо этого письмо вернули назад в дивизион командиром котрого является [PERSON] , вчера сына и его бригадних командиров [PERSON] вызвал к себе и помел их как хотел...» та її спростування немає, а тому в даній частині позовних вимог слід відмовити. При цьому, суд вважає, що інформація зазначена відповідачкою у свої заяві:«Офицера которого пойняли на воровстве гуманитарки (Марычев фамилия), перевели в другую бригаду и повысили в должности спасибо что «направили» проверку в этот дивизию «наказали» виновных, большое спасибо за «помощь» нам этого стало еще хуже в этой бригаде. Супрун покрывает вора...» є недостовірною та такою що підлягає спростуванню, оскільки як вбачається з матеріалів справи капітана [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та переведено на посаду офіцера запасної роти військової частини [NUMBER] . Крім того, за наслідками службового розслідування, здійснено повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину капітаном [PERSON] , за результатом якого відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022052100001884 від 07.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 Кримінального кодексу України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає,\~зокрема,\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з нормами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки у даному випадку неможливо однозначно встановити критерії майнового виразу нанесеної шкоди, суд позбавлений можливості однозначно встановити нанесену шкоду у грошовому еквіваленті шляхом стягнення відповідної суми моральної компенсації. Так, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. При цьому, суд приймає рішення у даній частині з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, та вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. Таким чином, враховуючи зазначене вище суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 133\~ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать витрати на судовий збір. Відповідно до ч.2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial