Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчий комітет Лебединської міської ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить накласти заборону на відчуження житла за адресою: [ADDRESS] до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.11.2022 по справі № 950/1705/22 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 18.01.2023 № 16 неповнолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 30.09.2021 по час звернення до суду [PERSON] перебуває в Сумському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, який з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, було евакуйовано до Австрії. Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . У вказаній квартирі з 20.01.2021 зареєстрована неповнолітня [PERSON] . Оскільки при ухваленні рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки питання про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, яким має право користуватися [PERSON] , вирішено не було, орган опіки та піклування просить накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , право користування яким належить [PERSON] . Ухвалою від 12.05.2023 судом відмовлено в задоволенні заяви виконавчого комітету Лебединської міської ради про забезпечення позову. Ухвалою від 15.05.2023 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 11.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 19.06.2023 представник відповідача подала до суду відзив у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , придбана на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2021. З 20.01.2021 відповідач зареєструвала своє місце проживання за вищевказаною адресою де фактично проживає по теперішній час. Разом з нею зареєстрована неповнолітня донька [PERSON] . Рішенням суду від 23.11.2023 [PERSON] була позбавлена батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 18.01.2023 № 20 закріплено право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою [ADDRESS] за дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] , яка на час набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, мала право користуватися вказаним житлом. Цим же рішенням зобов`язано управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Лебединської міської ради проводити реєстрацію/зняття з реєстрації в зазначеній квартирі за умови наявності дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна у визначених випадках, в тому числі в разі якщо мати/батько дитини, які звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав. Відповідач не має наміру відчужувати належне їй нерухоме майно, як і не має наміру звертатися за зняттям з реєстрації неповнолітньої [PERSON] . Матеріали справи доказів протилежного не містять, тому позовні вимоги вважає безпідставними. Органі опіки та піклування має можливість звернутися до нотаріуса за накладенням заборони на відчуження нерухомого майна. Представником виконавчого комітету на вказаний відзив подана відповідь у якій останній вказує на те, що твердження про відсутність у [PERSON] наміру відчужувати належне їй нерухоме майно не відповідає дійсності, оскільки відповідачем у соціальних мережах було опубліковано відповідні оголошення, також відповідач зверталась до директора Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області Прудіус Л.І. з проханням надати згоду на зняття з реєстрації неповнолітньої [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала. Зазначила, що позов подано до суду з метою захисту прав неповнолітньої [PERSON] . Позов подано до суду після того, як службі у справах дітей стало відомо про те, що [PERSON] має намір продати житло у якому зареєстрована [PERSON] . Відповідач зверталась до керівника закладу у якому перебуває неповнолітня для отримання роз`яснень щодо можливого продажу нею квартири. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказала на те, що відповідач дійсно мала намір продати нерухоме майно, однак це було як рухоме так і нерухоме майно. У наданих позивачем скріншотах із соціальних мереж майно не ідентифіковано. Навіть у разі продажу квартири, [PERSON] зможе зареєструвати доньку у іншому житлі. Також вказала, що орган опіки і піклування не позбавлений можливості подати нотаріусу рішення від 18.01.2023, яким за [PERSON] закріплено право користування квартирою, з подальшим накладенням нотаріусом заборони на відчуження майна, однак цього зроблено не було. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 5). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 23.11.2022 по справі № 950/1705/22 [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з кожного), до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 04.10.2022, сплачувати їх на особистий рахунок дитини відкритий у Державному банку України. Вирішено питання судових витрат та зобов`язано виконавчий комітет Лебединської міської ради Сумської області протягом п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили відкрити неповнолітній [PERSON] , [INFO] , особистий рахунок у відділенні Державного банку України (а.с. 41-43). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 18.01.2023 № 16 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 10). Також, рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 18.01.2023 № 20 за [PERSON] закріплено право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] , оскільки остання на час набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, мала право користування таким житлом (а.с. 11). Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Фурдиловим Ю.В. (а.с. 9). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , остання зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 7 зворот. стор.). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції про права дитини дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї (ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей (ч. 3 ст. 32 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройні Сили України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройних Силах України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 Сімейного кодексу України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Так, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстрована також неповнолітня [PERSON] , відносно якої відповідач позбавлена батьківських прав. Як встановлено судом, та не заперечувалось представником відповідача, у соціальній мережі [PERSON] були розміщені оголошення про продаж трикімнатної квартири (а.с. 44). Щодо розміщення таких оголошень відповідачем, її представник не заперечувала, однак вказала, що таке майно не ідентифіковано, а відповідач не має наміру продавати спірну квартиру, де зареєстрована [PERSON] . Натомість суд виходить із того, що зміст оголошень обґрунтовано свідчить про те, що мова йде саме про спірну квартиру [ADDRESS] , оскільки оголошення містить вказівку на кількість кімнат 3, що відповідає характеристиці вищевказаного нерухомого майна, зазначеної в інформації з реєстру речових прав. На спростування вказаного висновку відповідачем не було надано доказів наявності в її власності іншого нерухомого майна (квартири) з кількістю кімнат 3, як зазначено в оголошенні. Крім того, позивачем надано докази того, що відповідач намагалася з`ясувати питання продажу нерухомого майна (квартири) з директором Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с. 44). Зокрема [PERSON] зверталась до директора указаного центру та повідомляла, що має намір продати квартиру в якій зареєстрована [PERSON] . Тобто твердження представника відповідача про відсутність у [PERSON] наміру продати квартиру, в якій зареєстрована неповнолітня [PERSON] , викликають сумнів у їх достовірності. Суд також ставить під сумнів твердження представника відповідача про те, що навіть у разі продажу такої квартири, відповідач зареєструє [PERSON] у іншому житлі. Такі сумніви випливають із факту позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки, а рішення суду з такими обґрунтуваннями суперечитиме принципу дотримання якнайкращих інтересів дитини позбавленої батьківського піклування Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги виконавчого комітету Лебединської міської ради обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved