Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2016 між ним та відповідачкою укладено шлюб, який розірвано 20.10.2021, відповідно до рішення Красилівського районного суду Хмельницької області. За час спільного проживання у шлюбі, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу він із сином мешкав у [ADDRESS] , а відповідачка переїхала мешкати за своїм зареєстрованим місцем проживання. До того ж, звертає увагу суду на те, що відповідачка не наполягала на тому, аби син [PERSON] мешкав разом з нею. Разом з тим, з моменту розірвання шлюбу вона не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком сина. Як зазначено, 19.08.2022 між ним та відповідачкою укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Разом з тим, після укладення договору відповідачка не цікавилась сином, не приїздила до нього, тобто не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина, та щодо забезпечення сином повної загальної освіти, а також перестала надавати будь-яку матеріальну допомогу синові [PERSON] . Позивач вказує, що добровільної домовленості з відповідачкою щодо утримання дитини між ними не досягнуто, вона ухиляється від надання матеріальної допомоги сину, а йому самостійно утримувати матеріально сина [PERSON] є занадто складно. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21.07.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явився, хоча повідомлявся судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, 04.09.2023, до початку судового засідання, судом отримано письмову заяву позивача від 04.09.2023 про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідачка не з`явилася хоча повідомлялася судом про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, 25.08.2023, до початку судового засідання, судом отримано її письмову заяву від 25.08.2023, зі змісту якої вбачається, що вона визнає позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Крім того, розгляд справи просить проводити без її участі. Відзив на позов не подано. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.06.2016 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, який розірвано на підставі рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20.10.2021 у справі № 677/1488/21 (а.с. 7). За час перебування у цьому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.2016, виданого Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (актовий запис № 1261). Батьком дитини записаний - позивач, а матір`ю - відповідачка (а.с. 6). Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дитини між сторонами спір також відсутній. До того ж, судом встановлено, що сторони разом не мешкають і їхня спільна неповнолітня дитина знаходиться на утриманні батька і проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зокрема актом обстеження умов проживання № 289 від 08.08.2022, який затверджено начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради Шишлюк С.О. (а.с. 9) Крім того, між сторонами укладено договір від 19.08.2022 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого, місцем проживання дитини батьки визначили місце реєстрації (прописки) батька за адресою: [ADDRESS] , або фактичного місця проживання батька в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Мати має право, за попереднім погодженням з батьком і враховуючи бажання дитини, та з урахуванням її стану здоров`я, зустрічатися на території України (за місцем проживання матері) та без перешкод спілкуватися з дитиною у період зимових канікул дитини (не менше ніж два тижні); у період літніх канікул дитини (не менше ніж один місяць) (а.с. 8). На даний час позивач не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину. Крім того, такі обставини не спростовані відповідачкою. При прийнятті рішення по справі, суд враховує її думку про визнання позовних вимог і відсутність заперечень проти їх задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачкою позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію позивача, наміри та бажання відповідачки утримувати спільну з позивачем неповнолітню дитину, відсутність відомостей про наявність у відповідачки інших утриманців, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідачки сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачем та фактично перебуває на повному його утриманні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із даним позовом, позивач не сплачував судовий збір, у зв`язку з тим, що він має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідачки слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1073 грн. 60 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved