Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

АТ «Смілянський машинобудівний завод» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] та державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Т.О. про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію права власності на приміщення першого поверху №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м. в будівлі за адресою: [ADDRESS] , за власником [PERSON] з визначенням розміру його частки 1 (одиниця). Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в 1996 році Фондом державного майна України було створено АТ «Сміламаш» шляхом перетворення державного підприємства в акціонерне товариство в процесі приватизації. До статутного капіталу АТ «Сміламаш» були передані активи державного підприємства, в тому числі і адміністративна будівля у складі цілісного майнового комплексу, що\~ розташована за адресою: [ADDRESS] . 02.03.2006 між [PERSON] та АТ «Сміламаш» було укладено договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі. За умовами договору [PERSON] купив у АТ «Сміламаш» частину нежитлової будівлі, розташованої по [ADDRESS] , а саме: частину нежитлової будівлі літ. А приміщення першого поверху №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м. Між [PERSON] та АТ «Сміламаш» не здійснювався поділ чи виділ у натурі частки із спільного майна, що зумовило б припинення спільної часткової власності з виникненням у [PERSON] права особистої приватної власності на придбані приміщення, окрема адреса цим приміщенням не присвоювалась. 05.12.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенком Т.О. був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на приміщення першого поверху №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з визначенням розміру частки [PERSON] на приміщення в будівлі як одиниці. При цьому, підставою внесення запису було зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від ь11.12.2019, а підставою для державної реєстрації договір купівлі-продажу від 02.03.2006.\~ Позивач стверджує, що державним реєстратором фактично були внесені недостовірні відомості до реєстру без врахування змісту правовстановлюючого документу і зареєстровано право покупця на приміщення як на особисту приватну власність, а не на спільну часткову власність, що не відповідає умовам договору від 02.03.2006, укладеного між [PERSON] та АТ «Сміламаш». Крім того, позивач зазначає, що об`єкт нерухомого майна - будинок [ADDRESS] , з 10 березня 2017 року по 30 липня 2021 року був обтяжений арештом, накладеним 10 березня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні № 12016100100015392, внесеному до ЄРДР 02 грудня 2016 року, на нерухоме майно, яке є власністю АТ «Смілянський машинобудівний завод». Наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав. 19 грудня 2022 року до суду надійшли пояснення [PERSON] , у яких вона просила залишити позовні вимоги АТ «Смілянський машинобудівний завод» без задоволення та зазначила, що частина приміщення першого поверху нежитлової будівлі загальною площею 68,9 кв.м., що розташована по [ADDRESS] станом ані на 05.12.2019, ані на 15.01.2020 не була під арештом, оскільки ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2017 арешт було накладено на конкретно визначене майно ПАТ «Смілянський машинобудівний завод», в перелік якого не входило набуте [PERSON] нерухоме майно. Звертає увагу суду, що державним реєстратором Миколенком Т.О. не було первинно внесено відомості до відповідного реєстру про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за [PERSON] , оскільки реєстрація права власності відбулась 16.03.2006 у Смілянському виробничому підрозділі КП «ЧООБТІ». Державний реєстратор [PERSON] фактично здійснив лише перенесення запису про право власності на означений об`єкт нерухомості із Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з договором купівлі-продажу від 02.03.2006 [PERSON] було придбано частину нежитлового приміщення, що складалось із конкретно визначених приміщень загальною площею 68,9 кв.м., тобто, самостійний об`єкт цивільного права. У зв`язку з цим, державним реєстратором і було зазначено, що частка власності [PERSON] у придбаному ним об`єкті нерухомості становить 1, тобто 100%. Крім того, [PERSON] просила врахувати, що спір стосується об`єкту нерухомості, який був проданий позивачем у 2006 році. У період часу з 2006 по 2022 роки позивач не вчиняв жодних дій, направлених на оспорювання реєстрації права власності до [PERSON] , хоча йому було достовірно відомо про відчуження вказаного об`єкту нерухомості як стороні договору. А тому дії позивача по оспоренню реєстраційних дій свідчать про намагання АТ «Смілянський машинобудівний завод» здійснити повернення у власність майна, що вибуло із власності товариства у 2006 році, а тому апріорі є недобросовісними діями.\~ [PERSON] також вказала, що державний реєстратор Миколенко Т.О. є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача не нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. А тому, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою від 14 листопада 2022 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, залучив до участі в справі [PERSON] як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 21 березня 2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явились представник позивача адвокат Беніцька В.І. та представник третьої особи [PERSON] адвокат Петренко О.В. Представник позивача адвокат Беніцька В.І. позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Зазначила, що [PERSON] за договором купівлі-продажу набув у власність не конкретно визначене майно, а частку у праві власності на нерухоме майно. У договорі купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, укладеному 02.03.2006 між покупцем [PERSON] та продавцем ВАТ «Сміламаш» зазначено, що ця частина нежитлової будівлі належить ВАТ «Сміламаш» на підставі наказу №58-АТ та розпорядження Фонду державного майна України від 02.02.1998, однак ні наказ, ні розпорядження не є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності. Зміст перенесеного запису з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить відмінність у характеристиці об`єкту нерухомого майна, про те, що загальна площа об`єкту становить 68,9 кв.м., а не 4032,2 кв.м., та про те, що частина приміщення в будівлі має статус окремого об`єкту 1, тобто 100%. Таким чином, безпідставні дії\~ в реєстрах спричинили створення самостійного об`єкту нерухомого майна як 1 без підтверднихт правоустановлюючих документів на такий об`єкт, що є порушенням прав власника майна ВАТ «Сміламаш».\~ Представник третьої особи [PERSON] адвокат Петренко О.В. просив відмовити у позові та пояснив, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки задоволення позову призведе максимум до видалення запису про право власності з реєстру. У 2019 році державним реєстратором було вчинено дії по перенесенню запису про право власності на об`єкт нерухомості із Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Первинна реєстрація права власності за [PERSON] на нерухоме майно відбулась у 2006 році, однак позивач не оскаржував дії державного реєстратора по вчиненню вказаних реєстраційних дій. Відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без нього. Додатково повідомив, що він, будучи державним реєстратором, здійснив перенесення відомостей про реєстрацію права власності за [PERSON] на вказане у позові нерухоме майно із Реєстру прав на нерухоме майно, що вівся Смілянським підрозділом КП «ЧООБТІ», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просив врахувати, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є спором, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. У зв`язку з цим належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності. При цьому зазначив, що державний реєстратор не є належним відповідачем у справі, оскільки таким має особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Посилання позивача на те, що державна реєстрації за ним на частину приміщення першого поверху загальною площею 68,9 кв.м. відбулась 05 грудня 2019 року, вважає помилковим, оскільки реєстрація права власності на вказане майно відбулась 16.03.2006 у Смілянському виробничому відділку КП «ЧООБТІ». У 2019 році державним реєстратором Миколенком Т.О. цей запис було перенесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно із відкриттям відповідного розділу. Перенесення було обумовлене наміром подарувати вказане нерухоме майно [PERSON] та, відповідно, вимогою приватного нотаріуса Новікова І.М. про необхідність наявності відповідного запису не у реєстрах БТІ, а у новому реєстрі прав власності, що діє з 01.01.2013. Арешт на його майно не накладався, відповідно вказана позивачем обставина не відповідає дійсності. Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України №58-АТ від 26.09.1994 створено акціонерне товариство відкритого типу «Смілянський машинобудівний завод», засновником якого виступив Фонд державного майна України. Згідно з цим наказом Фонд державного майна України передав ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» об`єкти нерухомого майна, в тому числі і адміністративно-побутовий корпус, що розташований по [ADDRESS] , інвентарний номер об`єкта 00379, що підтверджується переліком майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Смілянський машинобудівний завод» та актом передачі нерухомого майна у власніть відкритому акціонерному товариству «Смілянський машинобудівний завод» від 16 лютого 2006 року. 24 лютого 2006 року прийнято рішення про реєстрацію права власності за ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» на нежитлову будівлю з підвалом загальною площею 4032,2 кв.м., адреса об`єкту: [ADDRESS] , реєстраційний номер 13960574, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВУ №916979 від 24.02.2006, номер витягу 9937453. Цього ж дня, тобто 24 лютого 2006 року, позивачем було отримано витяг серії СВУ№916980, номер витягу 9937553, про зареєстроване за ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» право власності на нежитлову будівлю з підвалом загальною площею 4032,2 кв.м., адреса об`єкту: [ADDRESS] , на якому міститься примітка наступного змісту: для відчуження частини нежитлової будівлі літ.А приміщення першого поверху: №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., балансовою вартістю станом на 01.02.2006 р. 3745,46 грн. 02 березня 2006 року ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №1274, за умовами якого ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» продало, а [PERSON] купив частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За цим договором було відчужено частину нежитлової будівлі літ.А приміщення першого поверху: №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м. Як вбачається з п.2 вказаного договору ця частина нежитлової будівлі належала продавцю на підставі наказу №58-АТ, виданого Фондом держ.майна 26.09.94 та розпорядження Фонду державного майна України від 02.02.98 за №149-РРА та зареєстрованого в Смілянському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №7 по реєстру №430; витяг №9937453 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 24.02.2006. Згідно з довідкою Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 08 грудня 2022 року №985-0 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВУ №418572 від 16.03.2006 на підставі вказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на частину приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ.А, площею 68,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 13960574. Довідка містить посилання на те, що згідно переліку перейменованих вулиць, провулків та найменування об`єктів у м. Сміла, затверджених рішенням сесії міської ради від 18.02.2016 року, змінено назву з [ADDRESS] . В ході розгляду справи сторони визнали, що в подальшому вказана частина приміщення першого поверху площею 68,9 кв.м. була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] . Вказаний факт підтверджується також постановою Черкаського апеляційного суду від 05 липня 2023 року по справі №703/2436/22, предметом спору якого є договір дарування від 15 січня 2020 року частини приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ.А, площею 68,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] 25.07.2022 відчужила це нерухоме майно [PERSON] шляхом укладення договору дарування, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цього ж дня за [PERSON] зареєстровано право власності на вказані приміщення за номером запису про право власності 47415796 з розміром частки, яка відповідає одиниці, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2022. Звертаючись до суду за захистом своїх прав позивач посилався на те, що під час первинної реєстрації права власності за [PERSON] державним реєстратором фактично були внесені недостовірні відомості до реєстру без врахування змісту правовстановлюючого документу і зареєстровано право покупця на приміщення як на особисту приватну власність, а не на спільну часткову власність, що в подальшому призвело до помилкового ототожнення об`єкту відчуження під час укладання договорів дарування як між [PERSON] та [PERSON] , так і між [PERSON] та [PERSON] . Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 зазначеного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. З приводу застосування зазначеної презумпції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 зазначалось, що відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. За правилами ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України позивачі повинні були надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на спростування презумпції правильності відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У правовій позиції, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №129/1033/13-ц, зазначалось, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати. Такий самий правовий висновок був зроблений і у п.9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021р. у справі №904/2104/19. Позиція позивача щодо внесення державним реєстратором недостовірних відомостей до реєстру прав на нерухомість щодо об`єкту відчуження за договором купівлі-продажу від 02.03.2006 ґрунтується на власному аналізі договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Однак, з дослідженого в ході розгляду справи договору купівлі-продажу від 02.03.20006 вбачається, що об`єктом договору є конкретно визначене майно приміщення першого поверху: №1-30 пл.1,4 кв.м., №1-3 пл. 2,2 кв.м., №1-32 пл.5,0 кв.м., 1-33 пл.60,2 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., а не частка у праві власності на нерухоме майно, яка б повинна була бути визначена арифметично. На момент укладення вказаного договору продавець усвідомлював і розумів обсяг відчужуваного майна, що засвідчив власним підписом представник ВАТ «Смілянський машинобудівний завод» з відтиском печатки. Крім того, про це свідчить п.п. б, г п. 4 договору, за якими продавець зобов`язався передати покупцю куплену частину нежилої будівлі, а покупець\~ - здійснювати за власний рахунок експлуатацію та ремонт приміщень. Будь-які посилання на те, що сторонами продається відповідна частка у праві власності на нерухоме майно договір не містить. Відомостей про те, що вказаний договір оспорювався її сторонами чи однією стороною у матеріалах справи відсутні, як і відсутні посилання на це і у позовній заяві. Крім того, вказані обставини підтверджується довідкою Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно яких за [PERSON] було зареєстровано право власності на конкретно визначене майно\~ -\~\~ частину приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ. А площею 68,9 кв.м., що відповідає умовам договору. Згідно з довідкою власниками нежитлової будівлі з підвалом [ADDRESS] станом на 01.01.2013 зазначено дві особи - [PERSON] та ВАТ «Смілянський машинобудівний завод», однак у графі «Частка» відсутні будь-яку відомості щодо цього.\~ Водночас у графі «Примітка» наявне посилання на конкретно визначене майно, що набув [PERSON] за договором купівлі-продажу. З наданих документів вбачається, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 02.03.2006 відбулась 16.03.2006. Доказів того, що позивач оспорював дії державного реєстратора з приводу наявних порушень під час вчинення реєстраційної дії, або того, що такі дії в подальшому були визнанні незаконними чи такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, матеріали справи не містять.\~\~ Відповідно до п.40 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року №1141, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та погашення у випадках, передбачених цим Порядком. Згідно з п.45 цієї постанови у разі державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. в архівній складовій частині Державного реєстру прав, після внесення до Державного реєстру прав відомостей, передбачених пунктами 41, 42 та 44 цього Порядку, державний реєстратор проставляє у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек відмітку про погашення такого запису. У разі належності майна на праві спільної власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно проставляється відмітка про погашення запису виключно щодо особи, стосовно якої проводяться реєстраційні дії. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2022 (а.с.22) вбачається, що у розділі «Відомості про право власності» наявний запис про прийняття 16.03.2006 рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на частину приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ. А площею 68,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, 1274, 02.03.2006, приватний нотаріус Новіков І.М., реєстраційний номер майна: 13960574, форма власності:приватна. У вказаному розділі містяться також відомості про те, що запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 11.12.2019 10:33:23 на підставі перенесення до ОМН №1983585271105. Перенесена державним реєстратором Миколенком Т.О. інформація повністю узгоджується із інформацією у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ним, також, правомірно були вчинені дії по погашенню запису у Реєстрі прав на нерухоме майно. Посилання позивача на те, що державний реєстратор повинен при\~ перенесенні відомостей повинен був визначити частку у спільному майні, не узгоджується з дослідженими в ході розгляду справи документами, оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно, що мала місце 16.03.2006, відбулась без зазначення часток кожного із власників у будівлі [ADDRESS] . Крім того, як вже зазначав суд, [PERSON] за договором купівлі-продажу набув право власності на конкретно визначене майно, а не на часту у праві власності. Суд погоджується з твердження третьої особи, що 05.12.2019 державним реєстратором було вчинено дію лише по перенесенню відомостей з Реєстру прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки первинно право власності [PERSON] на нерухоме майно по [ADDRESS] було зареєстровано 16.03.2066 відповідно до законодавства, що діяло на той час. Відсутність окремої адреси щодо набутого майна не свідчить про те, що відбулось відчуження частки у праві власності на нерухоме майно, а не самостійного об`єкту нерухомості Власник майна не позбавлений можливості у будь-який час звернутись до відповідного органу із заявою про присвоєння адреси належному йому об`єкту нерухомості. Щодо посилання представника позивача на належність нерухомого майна ВАТ «Сміламаш» на час укладення договору купівлі-продажу від 02.03.2006, то вказаний договір, а також порядок його укладення не є предметом позову в межах наведеної справи, відповідно, суд не надає оцінку доводам позивача з приводу заявленого. Щодо посилання позивача на перебування нерухомого майна під арештом, то суд зазначає наступне. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 10 березня 2017 року по справі №761/8126/17, постановлену у рамках кримінального провадження № 12016100100015392, відомості про внесені до ЄРДР 02.12.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України було накладено арешт на нерухоме майно, яке є власністю ПАТ «Смілянський машинобудівний завод», код ЄДРПОУ 14313725, а саме на: частину нежитлової будівлі - приміщення модельного цеху площею 389,7 кв.м. та приміщення деревообробного цеху площею 645,3 кв.м., що розміщені за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 16869147; нежитлову будівлю ремонтно-механічного цеху площею 1731,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 18624651; комплекс нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 37740987; комплекс нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 37740431. Вказаний арешт скасовано ухвалою слідчого судді від 30 липня 2021 року. Таким чином, ухвалою слідчого судді було визначено суб`єкт обтяження ПАТ «Смілянський машинобудівний завод», а також об`єкти обтяження нерухоме майно, що має реєстраційні номери\~ 16869147, 18624651, 37740987, 37740431. Водночас, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що частина приміщення першого поверху нежитлової будівлі\~ по [ADDRESS] , загальною площею 68,9, яка була відчужена [PERSON] , на час накладення арешту мала реєстраційний номер у Реєстрі прав на нерухоме майно 13960574, відтак, не була об`єктом обтяження. Крім того, суд повторно наголошує, що державним реєстратором Миколенком Т.О. були вчиненні дії по перенесенню відомостей з одного реєстру в інший. За наявності зареєстрованих обтяжень у Реєстрі\~ прав на нерухоме майно він зобов`язаний був перенести і відповідні обтяження. Позивач помилково ототожнює вказані дії державного реєстратора із первинною реєстрацією прав на нерухоме майно. Окрім наведеного, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Особа, яка звертається до суду з позовом, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваними діями чи бездіяльністю і в результаті задоволення позову майнові права позивача буде захищено та відновлено. Звертаючись до суду за захистом своїх прав АТ «Смілянський машинобудівний завод» зазначив, що безпідставні дії в реєстрах спричинили створення самостійного об`єкту нерухомого майна без підтвердних правоустановлюючих документів на такий об`єкт, що є порушенням прав власника майна ВАТ «Сміламаш». Враховуючи, що позивачем не зазначено змісту його порушеного права (інтересу) та конкретної мети, якої він прагне досягти, суд позбавлений можливості встановити, чи призведе до ефективного захисту прав чи інтересів позивача задоволення викладеної в позові вимоги. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 715/2316/18 (провадження № 61-3755св20) зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Звертаючись до суду з відповідними вимогами позивачем не доведено, що внаслідок прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на частину нежитлового приміщення, порушено його право на володіння належним йому нерухомим майноа. Суд також враховує, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема,\~ у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 820/4524/18 (провадження № 11-948апп19), від 12 лютого 2020 року у справі № 2140/1950/18 (провадження № 11-975апп19). Тобто, державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області є неналежним відповідачем у цій справі. Крім того, положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону, чинними на момент вчинення ним лій на підставі такого судового рішення. Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком\~ державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону. Отже, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне\~ нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за певною особою. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Однак, заявлена позивачем вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливає і не може вплинути на права позивача щодо права на нерухоме майно, яке купив [PERSON] , та призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на вказане нерухоме майно. Інші посилання позивача та надані ним докази не свідчать про обґрунтованість вимог, а також не є підставою для задоволення позову. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Оскільки в позові належить відмовити в повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Оскільки в позові належить відмовити в повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed