Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Мотивуючи свою заяву тим, що він з 30.03.2014 року по 09.04.2012 року, та з 24.09.2012 року по 01.04.2013 року перебував в трудових відносинах з ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» ВІДОКРЕМЛЕНОГО СТРУКТУРНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ВАГОННЕ ДЕПО МУДРЬОНА» ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ УКРАЇНИ МІНІСТЕРСТВА ТРАНСПОРТУ УКРАЇНИ, наразі АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ». При виконанні трудових обов`язків 14.05.2007 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав ушкодження здоров`я. Висновком МСЕК від 12.09.2007 року йому первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності без визначення групи інвалідності, з наступним переоглядом. Після переогляду висновком МСЕК від 30.10.2013 року позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності х 01.10.2013 року БЕЗСТРОКОВО. Вказує, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві змінився образ та якість життя. Наслідки трудового каліцтва призводять до необхідності постійно проходити курси лікування, нераціонально витрачати час, залучати додаткові ресурси для організації життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 150 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.082023 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» вважається належним чином повідомлені про день та місце розгляду справи,що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, правом подання відзиву на день розгляду справи не скористалися, будь-яких клопотань на адресу суду від них не надходило. За правилами статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші). Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом 24.07.2023 року (а.с. 1). Приписами ч.\~8 ст.\~178\~ЦПК України визначено: разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Приймаючи до уваги, що відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у строк, встановлений частиною 7 статті 178 ЦПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що на підприємстві відповідача 25.07.2007 року було складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку Форми Н-5, що стався 14.05.2007 року о 15.00 годині на ПТО Шматково вагонного депо Мудрьона Придніпровської залізниці Міністерства транспорту України, згідно висновку комісії, нещасний випадок з [PERSON] стався з причин: не використанням [PERSON] спеціального шаблону для обробки коротких та вузьких частин деталей при виготовленні рукояток для молотка на деревообробному верстаті, як вимагає п.3.9. інструкції з охорони праці при роботі на деревообробному верстаті № ОП 87-07 затвердженої наказом начальника вагонного депо Мудрьона № 305 від 12.04.2007 року. Внаслідок цього [PERSON] отримав посттравматичну травму з ампутацією культі на рівні дистальної фаланги першого пальця правої кісті. Інших працівників або посадових осіб дія або бездіяльність яких привела до нещасного випадку комісія не вбачає (а.с. 13-18). Актом № 1 від 25.07.2007 року форми Н-1 затверджено, що нещасний випадок, який стався 14.05.2007 року о 15.00 годині з [PERSON] , пов`язаний з виробництвом. [PERSON] слюсар ремонтник пункту технічного обслуговування Шмаково вагонного депо Мудрьона порушив вимоги п.3.9. інструкції з охорони праці при роботі на деревообробному верстаті № ОП 87-07 затвердженої наказом начальника вагонного депо Мудрьона № 305 від 12.04.2007 року (а.с.7-12). Відповідно до висновку МСЕК від 12.09.2007 року Серії ДНА-02 № 019325 [PERSON] первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності з 10.09.2007 по 01.10.2008 року, без встановлення групи інвалідності, з наступним переоглядом 01.10.2008 року (а.с. 19-20). При переогляді 30.10.2013 року [PERSON] висновком МСЕК серії АБ № 0005199 підтверджено 10 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності ( акт № 1 від 14.05.2007 року) з 01.10.2013 року БЕЗСТРОКОВО ( а.с.21-22). Постановою ФОНДУ СОЦІАЛЬНОГО СТРАХУВАННЯ ВІД НЕЩАСНИХ ВИПАДКІВ НА ВИРОБНИЦТВІ ТА ПРОФЕСІЙНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ УКРАЇНИ У М. КРИВОМУ РОЗІ [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої професійної працездатності за період з 10.09.2007 по 01.10.2008 року на загальну суму 7647, 32 гривень ( а.с.27). Приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.\~173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені\~ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності зі ст. ст. 23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19 квітня 2020 року у справі № 210/2272/19, зокрема щодо погодження з доводами апеляційної інстанції, що "вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру". Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, встановленням 10% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності, наявності вини потерпілого в настанні нещасного випадку, компенсацією ФОНДОМ СОЦІАЛЬНОГО СТРАХУВАННЯ ВІД НЕЩАСНИХ ВИПАДКІВ НА ВИРОБНИЦТВІ ТА ПРОФЕСІЙНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ УКРАЇНИ У М. КРИВОМУ РОЗІ одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності за період з 10.09.2007 по 01.10.2008 року на загальну суму 7647, 32 гривень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 40 000 гривень. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial