Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійно проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року як неповнолітньої особи. Заяву обґрунтовано тим, що він народився [INFO] в м. Стаханів (нині м. Кадіївка), Ворошиловградської (нині - Луганської) області колишньої Української УРСР. За вироком Харцизського райнарсуду Донецької області від 25.08.1989 року його як неповнолітнього, було засуджено за ст. 101 ч. 1 КК України (чинного на момент засудження) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Після засудження, станом на серпень 1991 року він відбував покарання в Курязькій виправно-виховній колонії №24 для неповнолітніх, яка розташована в с. Подвірки Харківської області. Крім цього, 19.05.2005 року Апеляційним судом Полтавської області [PERSON] , засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі та за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим - призначеним вироком Єнакієвським міським судом Донецької області від 30.07.2003 року, засуджено до остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. У вищевказаному вироку зазначено, зокрема, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Стаханів Луганської області є громадянином України, що є доказом того, що він дійсно являється громадянином України, так як вказаний факт неодноразово перевірявся під час проведеного досудового слідства по декільком кримінальним справам, і під час розгляду цих справ в судах різних інстанцій, та не був спростований. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі №585/611/20 від 04.12.2020 року було встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Стаханів Луганської області, засудженого до довічного позбавлення волі, який відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія № 56». Проте він не може оформити громадянство України, оскільки в рішенні не зазначено, що він постійно проживання на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року. Тому просив вказану заяву задовольнити. Заявник в судове засідання не з`явився, проте належним чином був повідомлений про час і місце розгляду заяви. Представник Управління ДМС у Сумській області в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши представника заінтересованої особи, дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі №585/611/20 від 04.12.2020 року було встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Стаханів Луганської області, засудженого до довічного позбавлення волі, який відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія № 56». [PERSON] звернувся до УДМС України в Сумській області з метою отримання паспорта громадянина України, проте йому було відмовлено, оскільки у вказаному рішенні суду не враховано факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року у неповнолітньому віці. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України\~«Про громадянство\~України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України\~«Про правонаступництво\~України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України\~«Про правонаступництво\~України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Факт постійного проживання на території України заявника [PERSON] , у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року у неповнолітньому віці має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України\~«Про громадянство\~України» порядку, набути громадянство України заявник не може. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року саме у неповнолітньому віці, оскільки факт проживання на визначену дату визначено рішенням суду та окремого доказування не потребує. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991року у неповнолітньому віці, і саме цей факти має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved