Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

23.05.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач [PERSON] є батьком її дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач, як батько, не цікавиться вихованням, розвитком, навчанням та здоров`ям доньки, протягом тривалого часу, а саме з грудня 2017 року не спілкується з нею та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання доньки. Ухвалою суду від 29.05.2023 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 25.07.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та представник позивача- адвокат Мєдвєдєва А.В., в судове засідання не з`явилися, адвокат надала письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву на електронну адресу суду, у якій зазначив, що отримав копію позовної заяви по справі, з позовною заявою ознайомлений, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у його відсутність ( а.с.22). Представник третьої особи в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення в інтересах дитини та відповідно до вимог закону. Враховуючи вказане вище, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.2,3 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] (а.с.8) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ( а.с.9), відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 17 травня 2023 року №00039700321. Дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] ( а.с.14). Згідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №291 «ВИТЯЗЬ» від 17.05.2023 року №01-21/57, тільки мати приймає участь у вихованні дитини. Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 22.06.2023 року, складеним спеціалістами Служби (управління) у справах дітей по Хортицькому району, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . В квартирі створені сприятливі умови для проживання та розвитку дитини, є необхідні меблі та побутова техніка, дитина має окреме місце для сну та відпочинку, забезпечена продуктами харчування, засобами особистої гігієни, ліками, одягом, взуттям за віком та сезоном ( а.с.38-39). Як вбачається з листа Запорізького міського центру соціальних служб ЗМР №1190/03-06 від 26.06.2023 року, начальником відділу соціальної роботи по Хортицькому району була проведена бесіда з малолітньою [PERSON] , [INFO] , в ході якої дитина розповіла, що своєю родиною вона вважає маму та тата [PERSON] . Разом вони проводили багато часу, грали в різні ігри поки тато не пішов воювати. На запитання чи знає дівчинка хто такий [PERSON] , [PERSON] відповіла, що це її другий тато, але вона його ніколи не бачила. Про свого біологічного батька дитина знає від матері ( а.с.35). Висновком органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №21.01/03-23/492 від 13.07.2023 року, визнано доцільним позбавлення [PERSON] , батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . При цьому, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи та інтереси. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, заходів для забезпечення належних умов її виховання, фізичного, духовного та морального розвитку не приймає, про її стан здоров`я не піклується, матеріально не забезпечує, з дитиною разом не проживає, не спілкується і не зустрічається. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ці чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вважає вказаний висновок обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя неповнолітньої дитини і повністю узгоджується із обставинами, безпосередньо встановленими судом під час судового розгляду. Крім того, суд враховує, що під час бесіди з соціальним працівником, малолітня [PERSON] повідомила, що батька ніколи не бачила. Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад судочинства, з метою захисту якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з вимог ст.181,182,184 СК України, зокрема, враховує вік дитини 7 років, дитина здорова, матеріально не забезпечена, перебуває на утриманні матері, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який є здоровим, працездатним. За таких обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Враховуючи зазначене вище, суд вважає що позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved