Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Мацюк С. в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків, завданих вчиненням незаконної рубки. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2023 року у справі №164/816/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022030580000457 від 06.04.2022. Вирок в апеляційному порядку не оскаржувався та 27 лютого 2023 року набрав законної сили. Так, згідно з вироком суду [PERSON] 08.04.2022 року у невстановленнй слідством час, маючи прямий умисел, спрямований на незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях, в лісополосі за межами населеного пункту с. Крупа Луцького району Волинської області на території Підгайцівської ОТГ Волинської області, реалізуючи свій злочинними умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального документу для використання лісових ресурсів, лісорубного або лісового квитка, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев державної форми власності, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, за допомогою заздалегідь заготовленого та прилаштованого знаряддя злочину, що було необхідне для здійснення зрубу стовбурів дерев та їх розпилу, а саме бензопили оранжевого кольору марки «STIHL», здійснив незаконну порубку шести дерев породи «Акація» діаметром пеньків у корі 27-30 см, відділивши стовбур дерев від коріння до ступеня припинення росту, заподіявши державі істотну шкоду у загальному розмірі 30 822, 78 гривні. При розгляді вказаного кримінального провадження судом [PERSON] дав суду показання про те, що він 08.04.2022 в лісополосі біля с. Крупа Луцького району Волинської області, що на території Підгайцівської ОТГ, не маючи права здійснювати порубку дерев, за допомогою бензопили здійснив незаконну порубку шести дерев породи «Акація», не заперечував, що своїми діями заподіяв державі шкоду у загальному розмірі 30 822, 78 гривні. Окрім того, факт вчинення незаконної порубки лісу та заподіяння внаслідок цього шкоди підтверджується протоколом огляду місця події від 02.04.2022 року, протоколом проведення слідчого експеременту від 08.12.2022 року, протоколом допиту потерпілого від 09.01.2023 року, відоміфстю обчислення розміру шкоди, заподіяної в результаті незаконного вирубування дерев на території Луцького району в межах смуги відведення автомобільної дороги М-19 в межах Підгайцівської ОТГ, розрахунком розміру завданої шкоди, здійсненим Державною екологічною інспекцією у Волинській області на підставі постанови КаБІНЕТУ Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області 30\~822, 78 гривень шкоди, завданої порушенням природоохороннного законодавства. Ухвалою судді від 03 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження справі та призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 18 вересня 2023 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. У судовому засіданні прокурор Войтюк К.О. заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити.Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Від представника позивача Підгайцівської сільської ради Семенюка Ю. 22 серпня 2023 року на електронну пошту суду надійшла заява, у якій останні просить розгляд справи проводити за відсутності представника Підгайцівської сільської ради. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Установлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Адресоване відповідачу поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим адресату з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави відкладення розгляду справи відсутні. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не виявив бажання з`явитись в судове засідання, відзиву на позов не подав , будь-яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило, за погодженням представника позивача, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має правона захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.Згідно з ст.16 Цивільного кодексуУкраїни способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути,зокрема відшкодування збитків. Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2023 року у справі №164/816/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України (а.с.6,7). Вирок 27 лютого 2023 року набрав законної сили. Частиною 3 ст. 6 закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що текст опублікованого у реєстрі судового рішення може використовуватися судом. Згідно з вироком суду [PERSON] 08.04.2022 року у невстановленнй слідством час, маючи прямий умисел, спрямований на незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях, в лісополосі за межами населеного пункту с. Крупа Луцького району Волинської області на території Підгайцівської ОТГ Волинської області, реалізуючи свій злочинними умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального документу для використання лісових ресурсів, лісорубного або лісового квитка, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев державної форми власності, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, за допомогою заздалегідь заготовленого та прилаштованого знаряддя злочину, що було необхідне для здійснення зрубу стовбурів дерев та їх розпилу, а саме бензопили оранжевого кольору марки «STIHL», здійснив незаконну порубку шести дерев породи «Акація» діаметром пеньків у корі 27-30 см, відділивши стовбур дерев від коріння до ступеня припинення росту, заподіявши державі істотну шкоду у загальному розмірі 30 822, 78 гривні. З даного вироку вбачається, що обвинувачений [PERSON] суду дав показання, що дійсно він 08 квітня 2022 року в лісополосі біля с. Крупа Луцького району Волинської області, що на території Підгайцівської ОТГ Волинської області, не маючи права здійснювати порубку дерев, за допомогою бензопили здійснив незаконну порубку 6 (шести) дерев породи «Акація». Повідомив, що вказану деревину передавав на блок пости з метою їх обігріву і у власних цілях не використовував.Не заперечив, що своїми діями заподіяв державі шкоду у загальному розмірі 30 822 гривні 78 копійок. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до приписів ст. 69 Закону Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди встановлено ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Відповідно до п.1.6 роз`яснення Вищого арбітражного судуУкраїни №02-5/744 від 27.06.2000, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу,господарському суду слід виходит із презумпції вини правопорушника. Отже,позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу,навпаки,відповідач повинен довести,що у діях його працівників відсутня вина узаподіянні шкоди.Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев). Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження завдання майнової шкоди неправомірними діями відповідача, доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача. В свою чергу відповідач не спростував доводів позивача про те, що порубка дерев здійснена не ним. Розрахунок шкоди у даній справі проведено по таксах для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 додаток №1, що відповідає діючому законодавсту щодо обрахунку збитків навколишньому природному середовищу. Згідно довідки\~розрахунку розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, внаслідок незаконної рубки 6-ти сироростучих дерев породи «акація» на ділянці автомобільної дороги державного значення М-19 від населеного пункту Підгайці до межі з Рівненською областю, встановлено, що протиправними діями відповідача, які полягали у вчиненні незаконної порубки 6-ти сироростучих дерев породи «акація», навколишньому природному середовищу заподіяно збитки в сумі 30\~882,78 грн. ( а.с.20). Відповідачем\~\~ [PERSON] відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~не подано суду будь-яких належних доказів, що свідчать про неправильність представленого позивачем розрахунку суми завданої шкоди, а також про безпідставність заявлених позовних вимог. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача\~\~ [PERSON] підлягає стягненню на користь Підгайцівської сільської ради 30\~822,78 грн., шкоди,завданої порушенням природоохоронного законодавства. Крім того, в силу пункту 7 частини третьої ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Тому суд дійшов висновку про те, що Підгайцівська сільська рада є належним позивачем у справі, оскільки відповідач здійснив незаконну порубку дерев на її території, розподілення коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів здійснюватиметься згідно з вимогами статей 29, 69-1 Бюджетного кодексу України. Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру». Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Важливим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справах «KOROLEV v. RUSSIA» від 01 квітня 2010 року; «MENCHINSKAYA v. RUSSIA» від 15 січня 2009 року). У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року). Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику ЄСПЛ. У справі, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що Підгайцівська сільська рада листом № 213/3.2/2-23 від 06.03.2023 року, повідомила окружну прокуратуру про неможливість самостійного пред`явлення позову про стягнення із відповідача збитків, завданих незаконною порубкою, у зв`язку з обмеженим фінансуванням, в тому числі щодо сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1073, 60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved