Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №410/4679374-СК від 7 травня 2018 року відповідач отримав у АТ «ТАСКОМБАНК» кредит. В результаті укладення договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 2 грудня 2022 року право вимоги за кредитним договором №410/4679374-СК від 7 травня 2018 року перейшло до позивача. Розмір заборгованості відповідача становить 19\~929,45 грн, Оскільки відповідач заборгованість не погасив, просить стягнути вказану суму боргу та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином, просив слухати справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час слухання справи повідомлялися. Представник відповідача подав письмовий відзив, в якому зазначив, що в підписаній відповідачем заяві відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти, не зазначено умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити відсотки, розмір відсотків та умови отримання кредиту. Що стосується паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірочка», то він не містить посилань на укладений між сторонами кредитний договір, його номер, дату. Оскільки суми, які відповідачка погашала, зараховувалися на погашення відсотків, які нараховані безпідставно, вважають, що фактично відповідачем погашено борг в сумі 8401,63 грн. Тому визнає заборгованість в розмірі 2998,37 грн. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 6 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 24 серпня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 24 серпня 2023 року відкладено за клопотанням представника відповідача до 14 вересня 2023 року . Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, 7 травня 2018 року між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №410/4679374-СК з кредитним лімітом до 15\~000,00 грн. (а.с.4). 2 грудня 2022 між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладений договір факторингу №НІ/11/7-Ф, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №410/4679374-СК від 7 травня 2018 року до [PERSON] (а.с.9-13) Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованості за кредитним договором №410/4679374-СК від 7 травня 2018 року (а.с.7) у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 19\~929,45 грн., з яких: -11400,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -8517,85 грн. сума заборгованості за відсотками. -0,00 грн. прострочена плата за щомісячними відсотками; -0,00 грн. заборгованість за пенею У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «ТАСКОМБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 вересня 2011 року, посилався на\~Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Суд критично ставиться до підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту, оскільки докази на підтвердження того, що вказаний паспорт регулює умови кредитування за кредитним договором №410/4679374-СК від 07.05.2018 року відсутні. З наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом, оскільки він не містить посилання на конкретний договір, номер картки або рахунок, який обслуговується. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживчу інформацію, необхідну до порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою Паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Таким чином, надана баком Заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №410/4679374-СК від 07.05.2018 року не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань. А тому підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом відсутні. Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за основною сумою боргу 11400,00 грн. Разом з цим, сума коштів внесена клієнтом за період з 10.05.2018 року по 30.12.2021 року на погашення відсотків становить 8401,63 грн. Таким чином, суд вважає, що сума боргу за тілом кредиту становить 11400,00 грн. -8401,63 грн. = 2998,37 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 2998 грн. 37 коп. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідачі повинні відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, пов`язані з розглядом даної справи, а саме 402 грн. 60 коп. (15% від 2684 грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial