Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Позивач через представника - адвоката Семенка В.І. 31 липня 2023 року звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Позов аргументує тим, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку була зареєстрована та проживала одна особа - [PERSON] (голова двору), яка була єдиною власницею будинку. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 3,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Шатура Ніжинського району. На момент смерті матері позивач був єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який постійно проживав та був зареєстрований разом з нею у спірному будинку, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Звернувшись до нотаріальної контори, він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, проте оформити спадкові права на будинок не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Ухвалою судді 03 серпня 2023 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Семенок В.І. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Лосинівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Спадщина після [PERSON] відкрилась [INFO] і прийнята позивачем, тому в даному випадку застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Як вбачається з технічного паспорту, спірний будинок споруджений у 1959 році (а.с.26). З довідки про технічний стан нерухомого майна № 367 від 14.07.2023, виданої ФОП [PERSON] , слідує, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 12). Згідно довідки, виданої Лосинівською селищною радою Ніжинського району Чернігівської області №126 від 30.06.2023 (а.с.10), станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору (померла [INFO] ). Створення і діяльність колгоспного двору врегульовувалось положеннями статтей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. [PERSON] , як голова колгоспного двору, до 15 квітня 1991 року не втратила право на майно колгоспного двору в цілому, адже мешкала одна в домоволодінні станом на вказану дату. [INFO] [PERSON] померла, про що виконкомом Шатурської сільської ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 21, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої Шатурським старостинським округом Лосинівської селищної ради Ніжинського району № 75 від 03.07.2023, [PERSON] на день смерті постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вищевказаною адресою проживав та був зареєстрований її син - [PERSON] (а.с.11). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до ст.529, 549 ЦК УРСР, прийняв позивач. Згідно копії матеріалів спадкової справи №148/2006 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне спадкодавцю, а саме: житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] ; земельну ділянку; грошові заощадження. Державним нотаріусом Ніжинської районної державної нотаріальної контори 03 квітня 2006 року було видано тільки свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,20 га. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок, фактично належний спадкодавцю відсутні, у зв`язку з належністю вказаного будинку до категорії «колгоспний двір», позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] його матері [PERSON] .

Outcome: approved