Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

І. Суть спору: Громадянка [PERSON] (також надалі Позивачка) 21.07.2023 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] відносився до суспільної групи - робітничий двір, головою якого була її матір [PERSON] . Вказує, що [INFO] її матір [PERSON] померла, склавши за життя заповіт від 26.06.2009 року, згідно з яким все своє майно заповіла сину - [PERSON] , який спадщину після смерті матері прийняв, оскільки спільно проживав із спадкодавцем на час її смерті, однак юридично не оформив. Стверджує, що [INFO] помер її брат - [PERSON] , однак заповіту за життя не складав, своїм майном не розпорядився. Стверджує, що спадщину після смерті [PERSON] , прийняла вона (позивачка у справі), оскільки протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України звернулася до нотаріуса за оформленням спадкових прав. Разом із тим, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок позивачка не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ІІ. Позиція учасників справи: В підготовче засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, прийняття рішення покладає на розсуд суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 25.07.2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні у відповідності до вимог статей 200, 206 ЦПК України. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2020 року. До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , проте право власності на даний будинок за життя спадкодавцем належним чином оформлено не було, правовстановлюючі документи на дане майно відсутні. Житловий будинок належав до суспільної групи - «робітничий двір», що підтверджується довідкою Мостиської міської ради Львівської області №346 від 20.06.2023 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №270/2020, заведеної у Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 26.06.2009 року, посвідчений секретарем Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області Костик З.М., згідно з яким все своє майно заповіла сину - [PERSON] , який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, так як на час смерті спадкодавця проживав разом з нею та протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не завив про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний їй спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за заповітом до її сина - [PERSON] , який спадщину прийняв, однак юридично не оформив. Слід зазначити, що і матеріали спадкової справи №270/2020 не містять відомостей про прийняття спадщини іншими спадкоємцями, а тому суд вважає доведеним той факт, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи мали право на обов`язкову частку у спадщині, а також претендували б на таку, крім її сина [PERSON] , не було. Крім цього, на частину спадкового майна - 20/100 часток нежитлової будівлі літ. Б-1, що знаходиться по [ADDRESS] , [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.02.2021 року. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2021 року. До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який був прийнятий ним як спадщина після смерті матері [PERSON] , проте юридично не оформлений, правовстановлюючі документи на дане майно відсутні. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №199/2021, заведеної у Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем другої черги спадкування за законом є сестра померлого - позивачка [PERSON] , яка у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадщину після його смерті прийняла, так як протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, звернулася до нотаріуса за оформленням спадкових прав. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний йому спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за законом до його сестри - [PERSON] , яка стала його володільцем. Слід зазначити, що і матеріали спадкової справи №199/2021 не містять відомостей про прийняття спадщини іншими спадкоємцями, а тому суд вважає доведеним той факт, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи мали право на обов`язкову частку у спадщині, а також претендували б на таку, крім позивачки, не має. Крім цього, на частину спадкового майна - приватизовану земельну ділянку площею 0,2939 га, яка розташована на території Чернівської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, позивачці було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.06.2023 року. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER] від 26.03.2004 року; копією Витягу з Державного реєстру речових прав №336821118 від 23.06.2023 року; листом приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., Вих.№239/02-14 від 21.06.2023 року; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; копією паспорта позивачки; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , а також іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права, шляхом звернення до суду за захистом майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217ЦК України). Згідно статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою, статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновок суду: Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що після смерті спадкодавця [PERSON] , належне йому право власності на спірний житловий будинок, перейшло за загальними правилами спадкування за законом до його сестри [PERSON] (позивачки у справі). Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. VII. Судові витрати: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити понесені судові витрати за сторонами.

Outcome: approved