Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішенням. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що відповідно до рішення суду з позивача на користь відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати та поновлено на роботі, який звернувся до виконавчої служби за примусовим виконанням рішення, що на думку позивача не є добросовісними. Позивач бажав виконати рішення суду добровільно в частині сплати коштів, проте відповідач не повідомив реквізити для перерахунку коштів, натомість звернувся до виконавчої служби за примусовим стягненням, що в подальшому призвело до зайвих витрат позивача, зокрема виконавчого збору. Крім того, державним виконавцем не було враховано постанову апеляційного суду, якою рішення суду першої інстанції змінено, зокрема зменшено розмір стягнутих коштів, а також кошти стягнуто без врахування податків.Враховуючи наведене, позивач вважає стягнуті кошти такими, що набуті відповідачем безпідставно, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Рух справи. 04.05.2023 позов надійшов до суду. 10.05.2023 надано запит до ГІОЦ КМДА 12.05.2023 була надана відповідь з ГІОЦ КМДА. 15.05.2023 відкрито провадження у справі. 21.06.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 12.07.2023. 11.07. 2023 надійшов відзив. 12.07.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 06.09.2023. 06.09.2023 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в останньому та просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві /а.с. 97-102/ та зазначив, що позов є необґрунтованим, фактично позивач оскаржує дії державного виконавця, проте з відповідною скаргою не звертався. Що стосується звернення відповідача з заявою до державної виконавчої служби то це є його право передбачене законом. Встановлені судом обставини. 21.05.2021 рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/17961/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», поновлено [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного підприємства ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» та стягнуто з ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь [PERSON] заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 по 21.05.2021 в розмірі 91370, 94 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збіp 840,00 грн., витрати на правову допомогу адвоката в pозмірі 2000 грн. 22.02.2022 постановою Київського апеляційного суду вказане рішення суду першої інстанції було частково змінено. 20.07.2022 відповідач отримав в Дарницькому районному суді м. Києва виконавчий лист про примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва по cправі №753//17961/20 від 21.05.2021. 27.07.2022 відповідач направив вказаний виконавчий лист до Шевченківського РВДВС у м. Києва. 22.08.2022 Шевченківським РВДВС у м. Києві стягнуто суму вказану у виконавчому документі з боржника - ДП ДГЗІФ «Укрінмаш». Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч.1 п. 1, ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.02.2021 у справі № 912/2601/19. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що підстави та обставини на які посилається позивач не знайшла свого підтвердження. Так, кошти з позивача були стягнуті на користь відповідачадержавною виконавчою службоюв порядку виконання судового рішення і якщо під час виконання державним виконавцем були допущені помилки, тощо, то такі дії та/або бездіяльність підлягають оскарженню в порядку ст. ст. 447 - 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Що стосується звернення відповідача до державної виконавчої служби то таке право останнього передбачено Законом України «Про виконавче провадження», а отже особа не може нести негативну відповідальність за вчинення правомірних дій. Враховуючи вище наведене суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed