Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. В обґрунтування позову вказав, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне шлюбне життя виявилось невдалим. Протягом останніх кількох місяців стосунки розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вони припинили будь-які шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. Збереження сім`ї неможливе та суперечить його інтересам. 27 липня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні своїх позовних вимог наполягає, вважає збереження сім`ї неможливим. Строк на примирення просив не надавати. В судове засідання відповідач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що спільне шлюбне життя з відповідачем виявилось невдалим. Протягом останніх кількох місяців стосунки розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен зі сторін живе окремим життям та своїми інтересами. Вони з відповідачем припинили будь-які шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. Збереження сім`ї неможливе та суперечить його інтересам. Зазначене відповідачем не спростовано та не заперечувалось. За наявності вищезазначених обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому надалі є недоцільним. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач, який є особою з інвалідністю ІІ групи, був звільнений від сплати судового збору за подання позову про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, ст. 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн., тобто в розмірі 50 % від звичайної ставки судового збору за подібними вимогами, адже відповідач визнала позов у письмовій заяві.

Outcome: approved