Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.09.2020 року між банком та відповідачем було укладено угоду про надання споживчого кредиту №491036284 (кредитний договір). Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року утворилась заборгованість в сумі 97057 грн. 28 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору. У наданому відзиві відповідач посилався на те, що у відповідності до умов кредитного договору ним кожного місяця сплачувались кошти в сумі 6000 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком та не є належним доказом наявності заборгованості. Складові вказаної заборгованості позивачем не зазначено. В зв`язку з цим, просив відмовити в задоволенні позову за необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Таким чином, враховуючи подану представником позивачу заяву, повторну неявку відповідача без поважних причин, надання останнім відзиву на позов, в якому останнім висловлено свою позицію щодо пред`явленого до нього позову, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладеними сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до чч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами 1,2 ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.09.2020 року відповідачем було підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк»; Оферту на укладання угоди про надання кредиту №491036284, а також Паспорт споживчого кредиту, згідно якого відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та графіком платежів. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було змінено найменування банку на АТ «СЕНС БАНК». Відповідно до умов договору позивачем було видано відповідачу кредит в сумі 78878 грн. 17 коп., що підтверджується меморіальним ордером №1234357 від 29.09.2020 року. Крім того, зазначені вище обставини не заперечувались відповідачем. В своєму позові банк, посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року утворилась заборгованість в сумі 97057 грн. 28 коп., просив стягнути з останнього вказану заборгованість. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що відповідно до умов договору здійснював щомісячні платежі в сумі 6000 грн., а також посилався на ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності заборгованості. Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що посилаючись на належне виконання умов договору та заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач в обгрунтування своїх доводів не надав будь-яких доказів щодо сплати ним чергових платежів своєчасно та в повному обсязі, не навів власного контррозрахунку таких платежів. В свою чергу факт заборгованості за кредитним договором, крім наданого банком розрахунку, підтверджується також випискою по особовому рахунку відповідача, які узгоджуються між собою в частині дат та розміру сплачених коштів, порядку їх зарахування. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем в період з 28.09.2020 року по 28.02.2022 року було сплачено кошти в сумі 49110 грн., з яких на погашення тіла кредиту зараховано кошти в сумі 9044 грн. 01 коп., на погашення відсотків - 40065 грн. 99 коп. Таким чином, заборгованість за кредитним договором станом на 22.01.2023 року становить 97057 грн. 28 коп., з яких: 69834 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27223 грн. 12 коп. - заборгованість за відсотками. Також з вказаного розрахунку та виписки по особовому рахунку вбачається, що після 28.02.2022 року відповідачем не було здійснено жодного платежу на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом та відсотками та позивач у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України набув право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №491036284 від 28.09.2020 року, яка виникла станом на 22.01.2023 року, в сумі 97057 грн. 28 коп., з яких: 69834 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27223 грн. 12 коп. - заборгованість за відсотками. Також у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved