Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Київської міської ради, Обухівської міської ради Київської області, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Обухівська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтував тим, що вона є власником нерухомого майна: частини однокімнатної квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки 0,1507 га, кадастровий номер 3223184201:01:009:0004, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ); частини житлового будинку, загальною площею 81.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ). Співвласником іншої частки спільного майна була [PERSON] - дочка її померлого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] було визнана у судовому порядку недієздатною та проживала зі своєю бабусею, яка була її опікуном. Після смерті у [PERSON] немає спадкоємців, спадщина після смерті [PERSON] ніким не приймалася. Позивач вказала, що вже 10 років відкрито володіє та користується належною померлій [PERSON] часткою вказаного нерухомого майна. Факт користування вказаним майном підтверджується відповідними доказами. З урахування зазначено позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно: частини однокімнатної квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки 0,1507 га, кадастровий номер 3223184201:01:009:0004, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ); частини житлового будинку, загальною площею 81.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження у підготовче судове засідання. Своїм право на подачу відзиву відповідачі та треті особи не скористалися. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Обухівська міська рада Київської області та Обухівська районна державна адміністрація Київської області у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представники Київської міської ради, Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням зазначеного суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна: частини однокімнатної квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки 0,1507 га, кадастровий номер 3223184201:01:009:0004, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ); частини житлового будинку, загальною площею 81.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ). Співвласником іншої частки спільного майна була [PERSON] - дочка її померлого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірних об`єктів нерухомого майна право власності на нього зареєстроване за [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщина не приймалася. Добросовісне, відкрите, безперервне володіння позивачем зазначеним майном підтверджується довідкою Копачівського старостинського округу Обухівської міської ради Київської області від 12.10.2021 за №123/01-18 та протоколами опитування адвокатом [PERSON] від 16.08.2021 від 16.09.2021, квитанціями про оплату житлово - комунальних послуг, чеками на купівлю товарів, які свідчать про здійснення ремонтних робіт. Факт проживання та користування квартирою по [ADDRESS] підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 16.08.2021, що підтверджує місце реєстрації позивача за вказаною адресою з 09.11.2010. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16- Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже, в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач із з квітня 2011 року відкрито, безперервно володіє спірним будинком, квартирою та земельною ділянкою, поводячись із ними як повноцінний власник, тобто більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеним домоволодінням, власник якого померла [INFO] та спадщина після якої не була прийнята ніким. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, зважаючи на відсутність доказів з боку відповідачів щодо заперечення заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про те, що позив є обґрунтованим з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому він підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved