Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Пересипська (Суворовська) районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що до органу опіки та піклування зі служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи про невідкладне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьків батьківських прав. Так, 30.05.2023 р. від сектору ювенальної превенції надійшло повідомлення щодо необхідності вжиття заходів у зв`язку із можливою загрозою життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] . В ході проведення відвідування співробітниками Служби у справах дітей ОМР та поліції було виявлено, що в квартирі бруд, мати перебуваючи в алкогольному сп`яніння спала. Дитина в неохайному вигляді, неактивна, на лобі забій, одяг брудний, в склянці для годування дитини наявна суміш з ознаками зіпсованості. В житловому приміщенні бруд, відсутня дитяча коляска. За оцінкою рівня безпеки дитини було складено акт, за результатами якого фахівцями було прийнято рішення про необхідність огляду дитини в умовах лікувального закладу, рівень безпеки дитини визначено, як «дуже низький». Наказом служби у справах дітей ОМР № 58 від 31.05.2023 року та № 117 від 06.06.2023 року малолітня [PERSON] [INFO] взята на облік, дітей, які опинились у складаних життєвих обставинах та поставлена на первинний облік. Для вирішення подальшої долі дитини та надання відповідно до п.24 Постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом права дитини» від 24.09.2008 року № 866 дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, яка відібрана у матері без позбавлення батьківських прав, необхідне рішення суду. На підставі викладеного представник позивача просить: відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини в розмірі: частини із всіх видів доходів заробітку на користь та на утримання малолітньої дитини. Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачам про право на подання відзиву позову заяву. На адресу суду 20.07.2023 року (вх. № 29256) надійшла заява відповідача [PERSON] згідно якої відповідач зазначив, що позов не визнає та просить передати йому його дитину. До заяви надані докази щодо перетину кордону (а.с.38-45). Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 10.08.2023 року (вх. № 22282) за підписом відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначила, що викладені в позові обставини не відповідають дійсності, носять характер однобічного викладу обставин, позов є таким, що не підлягає задоволенню. До відзиву на позов відповідач надала клопотання про виклик свідків та докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені (а.с.53-55). Також, 08.09.2023 року (вх. № 25253) відповідачем [PERSON] подано заяву про приєднання до матеріалів справи доказу - листа за підписом директора КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» ОМР Зброжик Ольги, згідно якого зазначено, що мати та батько кожного дня а інколи й двічі на день відвідують свою дитину, а відтак спостерігаючи за зустрічами батьків з дитиною, враховуючи інтереси дитини, адміністрація будинку дитини просить прийняти міри щодо повернення дитини її батькам (а.с.71). Ухвалою суду від 11.09.2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.90). В судовому засіданні представник позивача Пересипської районної адміністрації ОМР, як органу опіки та піклування - Дмитрієва Тетяна Павлівна позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, суду пояснила, що відібрання дитини, на час коли це відбулось відповідало інтересам дитини, мати дитини не повідомила фактичних даних про батька, не зазначила про його фактичне місце перебування та не повідомила номера телефону, на час відібрання дитини мати перебувала в алкогольному сп`янінні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] додатково суду пояснив, що він дійсно перебував за межами України, однак, як тільки йому стало відомо про дані обставини, одразу приїхав до України, просив врахувати, що має намір забрати дочку та дружину до іншої держави, просив врахувати лист дирекції будинку дитини, та, те, що дитині буде безумно краще проживати в родині де її люблять та піклуються про неї. Щодо обставин, які стали підставою вилучення дитини, зазначив, що це були прикрі події, та, що ситуація дещо вийшла з під контролю, однак, родина зробила всі необхідні висновки щодо належного виховання дитини, а тому, підстав для відібрання дитини не має. Представник третьої особи служби у справах дітей ОМР Остапенко Ілона Олександрівна позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, яка просила позов задовольнити, відповідачів, які просили відмовити в задоволенні позову, представника третьої особи, які позов вважала обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, звертаючись до суду з позовом про відібрання дитини, стягнення аліментів без позбавлення батьківських прав, представник позивача зазначив, що до органу опіки та піклування зі служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи про невідкладне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьків батьківських прав, з наданих документів було встановлено, що відповідно до оцінки рівня безпеки дитини, рівень безпеки дитини було вставлено, як «дуже небезпечно». Відповідно, Пересипською (Суворовською) районною адміністрацією було прийнято розпорядження № 252р від 01.06.2023 року «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». Судом досліджуються надані документи на підтвердження та спростування обставин позову. Так, згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно копії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 року (справа № 521/12598/21) шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 03.08.2016 року, актовий запис № 876 - розірвано (а.с.15-16). Згідно наказу № 58 від 31.05.2023 року «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складаних життєвих обставинах» - [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, як дитину, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.19). Наказом № 117 від 01.06.2023 року «Про постановку на первинний облік малолітньої [PERSON] » наказано вжити заходів щодо постановки малолітньої дитини на первинний облік тощо (а.с.20). Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що у дитини виявлено синець на лобі, одяг має забруднення, відхилень в стані здоров`я у дитини не виявлено. Щодо матері вказано: мати дитини перебуває в стані, що нагадує алкогольне сп`яніння. В поведінці співмешканця наявні ознаки агресії, нецензурна лійка. В дитячій пляшці наявна суміш, яка має ознаки псування. Житло потребує прибирання. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини, встановлено. як «дуже небезпечно» (а.с.21-25). Згідно акту обстеження умов проживання, від 30.05.2023 року комісією встановлено, що в житловому приміщенні брудно, дитина спить в ліжку з батьками. В житловому приміщенні не створені умови для проживання дитини (а.с.17). На спростування обставин позову відповідач [PERSON] надав суду докази того, що в час коли відбулось відібрання дитини його не було в України, та відповідно він не міг своєчасно вплинути на негативні обставини, що призвели до відібрання дитини. Згідно характеристики підписаної [PERSON] , останній зазначив, що [PERSON] винаймає в нього житло, характеризує її як порядну та ввічливу людину, спокійну та врівноважену. Зазначив, що дитина завжди чиста, регулярно гуляє на вулиці та що в кімнаті є коляска, ходунки та все необхідне для дитини (а.с.60). Щодо характеристик [PERSON] та [PERSON] останні охарактеризували [PERSON] , як порядну та ввічливу, яка не вживає алкоголю та належним чином доглядає свою дитину (а.с.63, 64). Судом встановлено, що згідно листа за підписом директора КНП «СПБД № 3 «Сонечко» [PERSON] - батьки дитини часто приходять до дитячого будинку та відвідують дитину, зустрічі відбуваються кожен день, а інколи й двічі на день. Батьки дуже лагідно ставляться до дитини, обіймають та цілують дитину, цікавляться її здоров`ям, розпитують лікарів та вихователів про її розвиток та поведінку, приносять іграшки та смаколики. Спостерігаючи за зустрічами дитини з батьками, враховуючи інтереси дитини, адміністрації КНП «СПБД № 3 «Сонечко» ОМР дійшла висновку щодо доцільності повернення дитини в сім`ю до біологічних батьків (а.с.71). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей. Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також, в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на зазначене, судом встановлено, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків стали виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я. Актом проведення оцінки, рівень безпеки дитини, було визначено, як «дуже небезпечно». Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини від батьків в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітньої дитини у випадку залишення останньої з матір`ю, судом встановлено, що зазначені обставини, які описані в Акті станом на час розгляду справи відсутні. Щодо батька дитини, в акті підстав для відібрання дитини у батька не зазначено. Відомості щодо батька не відповідають фактичним обставинам, які встановлені в ході розгляду справи. Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків, відсутні підстави для відібрання дитини. При цьому суд виходить з наступного: Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дитини у батьків при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати інтересам дитини. Судом встановлено, що батьки кожного дня відвідують дитину, піклуються про її стан здоров`я тощо. Судом також враховується, що поведінка відповідача [PERSON] змінилась, мати дитини зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своєї доньки, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дитиною та опікуватись неї. Обставини, що стали наслідком відібрання дитини, вичерпані, з огляду на пояснення відповідача, останні стались внаслідок конфлікту, що виник на ґрунті побуту та з`ясування особистих відносин, що у свою чергу відбулось в ході святкування та вживання алкоголю. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідачів, а також враховуючи, що відібрання дитини від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам в першу чергу дитини, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Так само не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, в задоволенні, якої позивачу було відмовлено. Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За внутрішнім переконанням суду, за час розгляду справи, відповідачі, як батьки дитини твердо довели своє бажання виховувати власну дитину та дбати про неї, судом приймається до уваги те, що мати усвідомила свою поведінку, не приховуює свого негативного ставлення до своєї поведінки, батьки зробили висновки. В ході розгляду справи, батьки дитини проявляли емоційність щодо дитини, вжили всіх заходів на усунення обставин, що викликали відібрання дитини. Проявили занепокоєність та докладали зусиль по зібранню доказів на спростування обставин позову, тобто довели, що в повній мірі усвідомили обставини, що спонукали подання позову. Довели зміну власної поведінки у кращу сторону. Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed