Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 1002240, 00 грн заборгованості. Посилається в позові на те, що 12 грудня 2016 року надав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 18 000, 00 дол. США. Згідно складеної відповідачем власноручної розписки 12 грудня 2016 року він зобов`язався повернути йому грошові кошти у строк до 01 червня 2017 року. Також 24 вересня 2016 року надав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 18 000, 00 дол. США. Згідно складеної відповідачем власноручної розписки 24 вересня 2016 року він зобов`язався повернути йому грошові кошти у строк до 01 травня 2017 року. Зазначає, що сторонами договору було визначено строк виконання зобов`язань, який уже настав, а відповідач в добровільному порядку зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення У зв`язку з цим вважає, що відповідач повинен сплатити йому суму богу, що станом на час звернення до суду за офіційним курсом НБУ 1 дол. становить 27.84 грн., а отже 1002240, 00 грн. Також просить поновить строк позовної давності на звернення до суду. Посилається, що встановленні постановою Кабінета Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом» №211 від 11 березня 2020 року жорсткі карантинні обмеження унеможливлювали діяльність різних суб`єктів господарювання, а також стан здоров`я членів сім`ї, що в сукупності фактично позбавило його можливості вчасно звернутися за правничою допомогою, та до суду. З урахуванням цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 01 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. 16 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Посилається, що відповідач фактично ніколи не отримував у позивача жодних грошових коштів. Зазначені розписки були складені під час участі позивача та відповідача у проекті Kairos Technologies, який згодом виявився фінансовою пірамідою, однак про це ні позивач ні відповідач не знали. В той же час, позивач звернувся за допомогою до відповідача щодо оформлення та технічної підтримки участі в проекті, за додаткову винагороду. Однак позивач поскаржився, що його дружина та теща заперечують проти того, щоб сімейні кошти він вкладав в програму, в зв`язку з чим позивач запропонував відповідачу надати йому розписки, щоб переконати своїх рідних вкладати кошти у проект. Вказані розписки є фіктивними і не створюють ніяких юридичних наслідків, оскільки використовується словосполучення «беру позику», що є незакінченою дією та вказує, що відповідач грошові кошти за розписками не отримував, а тільки мав намір взяти позику. Тобто грошові кошти відповідачу передані не були, дата складання розписки не вказує на дату передачі грошових коштів. Також посилається, що позивачем було повідомлено, що він продав борг колекторській фірмі, представники якої дізнавшись про обставини вказаних розписок більше не турбували відповідача. Крім того, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. У своїх поясненнях послався, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, відповідно до яких відповідач отримав 36 000 доларів США та зобов`язувався їх повернути. Посилання відповідача, що останній не отримував грошових коштів не спростовують реальність укладених договорів. Вказував, що не є належним та достовірним доказом надана відповідачем копія листа щодо відступлення права вимоги від 15 вересня 2017 року, оскільки відсутній оригінал вказаного листа, відсутні договори про відступлення права вимоги, відсутні докази отримання відповідачем вказаного листа від позивача. Також зазначив, що позивач не укладав договорів про відстаплення прав вимоги за спірними розписками. Відповідачем не надано жодних доказів щодо використання коштів у проекті Kairos Technologies. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, послалась на дефекти, які містять боргові розписки, а саме не зазначено, що кошти були отримані відповідачем. Також вказувала, що наявна копія листа від позивача щодо укладення договорів про відступлення права вимоги №1 та №2, не спростована позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику 18 000, 00 дол. США, про що останнім була видана власноручна розписка про отримання коштів. За змістом розписки строк повернення позики був встановлений до 01 червня 2017 року. Також встановлено, що 24 вересня 2016 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику 18 000, 00 дол. США, про що останнім була видана власноручна розписка про отримання коштів. За змістом розписки строк повернення позики був встановлений до 01 травня 2017 року /а.с. 7, 8 /. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договорів відповідач не виконав, борг не повернув. З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договорами позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт укладення договорів позики і їх умов. На підтвердження укладеного з відповідачем договорів позики та передачу йому грошових коштів представник позивача продемонстрував у судовому засіданні оригінали розпискок. Наявність оригіналів розпискок у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договорів позики. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розписок відповідача про отримання грошових коштів вбачається, що ним було отримано позику в загальній сумі 36 000, 00 долари США (18 000+18 000). За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При зверненні до суду позивач визначив суму заборгованості у грошовій одиниці України - гривні, що на час звернення до суду становить 1002240,00 грн., за офіційним курсом НБУ 1 долар США становить 27.84 грн. (36 000*27.84). Доводи викладені у відзиві на позовну заяву про те, що у відповідача не виник обов`язок повернути грошові кошти, оскільки в розписках не вказано про отримання коштів, спростовуються текстом розписок, зі змісту яких слідує, що [PERSON] бере позику в розмірі 18 000 доларів США у [PERSON] та зобов`язується її повернути, тобто вбачається правова природа договору позики, яка передбачає обов`язок боржника повернути позику позикодавцю. Також безпідставними є доводи відповідача про те, що між сторонами виникли відносини щодо участі в проекті Kairos Technologies, а не боргові правовідносини, а також безгрошовість укладених договорів. Ці доводи відповідача спростовуються текстом боргових розписок, які не містять в собі посилання на будь-які правовідносини з Kairos Technologies. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Посилання представника відповідача на копію листа від 15 вересня 2017 року щодо відступлення права вимоги за спірними договорами позики, і як наслідок, відсутність у позивача права на звернення до суду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються відсутністю достовірності вказаних обставин. Частинами 1-3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом розписок заборгованість, про стягнення якої ставить питання позивач, виникла з 01 травня 2017 року та з 01 червня 2017 року. До суду позивач звернувся в лютому 2021 року. Законом України від 30 березня 2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України був введений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який у подальшому неодноразово продовжувався і діяв до 01 липня 2023. З урахуванням того, що закінчення строку позовної давності за вимогами позивача спливали 02 травня 2020 року та 02 червня 2020 року, тобто в період дії карантину, строк для звернення до суду позивачем не пропущено. З урахуванням викладеного вище суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволеню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду. Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10022,40 грн. судового збору, сплаченого ним при звереннні до суду.

Outcome: approved