Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] 17.08.2021 року звернулись до суду з позовною заявою та просили суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 150228 грн. відшкодування шкоди у зв`язку з тратою годувальника, 6362,40 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 908,91 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування; сягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що 18.10.2019 в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області сталася ДТП за участі автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер. 30.12.2021 вони через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулись до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. 11.01.2021 було подано уточнену заяву про виплату страхового відшкодування. Оскільки страховиком не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в термін 90 робочих днів, представником було подано скаргу в Національний Банк України від 12.05.2021. 15 липня 2021 отримано відповідь з контролюючого органу, в якій зазначено, що перебіг строку для прийняття рішень про виплату страхового відшкодування припиняється з дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Вважають, що такий лист є відмовою у виплаті страхового відшкодування. Також вказали, що страховий випадок настав з моменту скоєння водієм [PERSON] наїзду на пішохода [PERSON] . Також, відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Посилались на те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. [NUMBER] [PERSON] відповідальність якого була застрахована відповідачем, була завдана шкода позивачам, яка пов`язана з моральною шкодою внаслідок ДТП та шкодою, пов`язаною з моральною внаслідок ДТП та шкодою пов`язаною з втратою годувальника. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.03.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] 09.08.2022, 10.08.2022 до суду від представника відповідача надійшло відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що дійсно 18.10.2019 р. сталося ДТП за участю автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень в подальшому [INFO] помер в Лозівській Центральній районній лікарні. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ9208618 (далі - Поліс).Даний Поліс був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон).По вищевказаній події, представник за довіреністю потерпілих [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, вх. № 72/31 від 05.01.2021 р., а також із повторною (уточненою) заявою вх. № 264/13 від 15.01.2021 р. та надав відповідний пакет документів.Заявник вимагав сплатити на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» страхове відшкодування за даним ДТП для переказу потерпілим [PERSON] та [PERSON] . Крім інших документів, до Заяви про виплату страхового відшкодування, [PERSON] була надана копія витягу з ЄРДР про відкриття кримінального провадження №12019220380001555 від 19.10.2019 р. за фактом ДТП, що сталося 18.10.2019 р. Відповідно до ст. 36.2 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).Згідно ч. 2 даної статті Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 36.2 Закону а також враховуючи необхідність витребування додаткових відомостей по даній справі, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надав відповідь на адресу ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» із запитом про надання додаткових документів, в тому числі постанови суду, яка набрала законної сили по даній справі, що є необхідною передумовою для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Отже, оскільки у кримінальному провадженні №12019220380001555 від 19.10.2019 р. за фактом ДТП, що сталося 18.10.2019 р., в даний час відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, Страховик вважає вимоги представника Позивачів Кульчицького О.С. передчасними та необґрунтованими. Крім іншого повідомили, що представник позивачів у травні 2021 року звертався до Національного банку України зі скаргою на дії страховика. У відповідь на скаргу НБУ повідомило скаржника про те що у діях страховика відсутнє порушення страхового законодавства, оскільки строк на прийняття рішення та виплату страхового відшкодування не настав відповідно до п. 36.2 Закону. Однак, представник позивачів помилково розцінив даний лист НБУ як відмову у виплаті страхового відшкодування (ст. 2 позову). Проте, таке трактування не відповідає дійсності, оскільки:НБУ не наділено повноваженнями приймати рішення по справах, які знаходяться на розгляді у страхових компаніях. Рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймає виключно Страховик;Відстрочення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування зумовлено виключно вимогами ст. 36.2 Закону, який Страховик зобов`язаний неухильно дотримуватись;Перелік підстав для виплати чітко визначений у ст. 37 Закону, і на жоден пункт даної статті ні страховик, ні НБУ не посилались у своїх листах, а отже рішення про відмову по справі не приймалось. Крім того, у позові представник позивачів зазначає, що власник джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність без вини, а Відповідач не довів наявність умислу у діях пішохода. Категорично не погоджуються з такою позицією, зважаючи на наступне.У позові адвокат посилається на практику ВС в якій зазначається, що доведення наявності умислу у діях потерпілого покладається на водія, і в той же час зазначає, що наявність такого умислу не довів Страховик. Тобто, дане твердження адвоката є абсурдним та не логічним. Наявність або відсутність умислу у діях пішохода буде встановлена слідчими органами у процесі розслідування та судового розгляду справи у суді. У справі наявний лише витяг з ЄДРДР. Жодних інших доказів, які б встановлювали наявність/відсутність вини у діях водія або умислу у діях пішохода відсутні. Таким чином, станом на даний час у Страховика відсутні правові підставі для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до набрання рішенням у справі законної сили. Таким чином, станом на даний час у Страховика відсутні правові підставі для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за Полісом ОСЦПВВНТЗ №АМ9208618. Щодо розміру заявлених позовних вимог, то жодна із вищезазначених сум, яку просить стягнути адвокат, не обґрунтована належними та відповідними доказами.Не відомо з чого виходив адвокат та яким чином провів розрахунок належної моральної шкоди визначивши її у розмірі по 25 000,00 грн. на кожного з позивачів.Яким чином була розрахована сума страхового відшкодування на користь Позивача 1 у розмірі 150 228,00 грн. На підставі яких норм закону та з урахуванням яких сум адвокат визначив саме таку суму страхового відшкодування.Строки розрахунку пені взагалі не зрозумілі та не підлягають логічному поясненню з урахуванням того, що строки на виплату страхового відшкодування згідно спеціального Закону ще не настали. Отже, у Страховика взагалі відсутній обов`язок сплачувати штрафні санкції. Витребування Страховиком документу за результатами кримінального провадження (вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження тощо), має суттєве значення для даної справи, оскільки встановлення непереборної сили або умислу потерпілого впливає на прийняття рішення про виплату та визначення розміру страхового відшкодування. Отже, оскільки на даний час, Страховику не подано будь-якого документу, який би встановлював вину водія Застрахованого транспортного засобу, не виключається можливість вчинення ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України з боку пішохода [PERSON] , та встановлення судом причинного зв`язку між його діями та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.Спростування презумпції вини заподіювача шкоди є підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Відповідач також наполягає на відмові у стягненні всіх інших можливих додаткових витрат (зокрема судові витрати, витрати на правову допомогу, пеня), оскільки останні не доведені жодними доказами та є похідними вимогами від основного зобов`язання, а отже не підлягають стягненню у разі відмови у задоволенні позовних вимог про виплату страхового відшкодування. 11.08.2022 до суду надійшла відповідь на відзив сторони позивача. Представник зазначав, що Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки в даному випадку не виключається. Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18. Щодо розрахунку суми страхового відшкодування, то повідомляємо, що розмір моральної шкоди відповідно до Закону становить 12 мінімальних заробітних плат (4173*12 = 50076 грн, які діляться в рівних частках між позивачами); розмір страхового відшкодування по втраті годувальника становить 36 мінімальних заробітних плат (4173*36=150228 грн). Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачів, представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяву представника позивача, представника відповідача про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.10.2019 в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області сталася ДТП за участі автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер. Відповідно до витягу з ЄРДР №12019220380001555 від 19.10.2019 зазначено, що 18.10.2019 до Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що біля перехрестя вул. Нова та Могильченко в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour д.н.з. [NUMBER] сірого кольору здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер в Лозівській ЦРЛ. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2019 [PERSON] помер [INFO] . 19.10.2019 відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220380001555 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] , що підтверджується наданими свідоцтвами про народження, тобто позивачами підтверджено факт родинних відносин. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ9208618. Представник за довіреністю позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, вх. № 72/31 від 05.01.2021 р., а також із повторною (уточненою) заявою вх. № 264/13 від 15.01.2021 р. та надав відповідний пакет документів. Відповідно до інформації про склад сім`ї потерпілого, родичами першого ступеня споріднення з [PERSON] є: донька [PERSON] , донька [PERSON] , матір [PERSON] (померла), матір його дітей [PERSON] (розлучені з [PERSON] ). Відповідно до довідки Харківського національного університету мистецтв ім.. І.П. Котляревського від 18.11.2020 №1661 зазначено, що [PERSON] є студенткою 4 курсу театрального факультету. Форма навчання денна, за рахунок державного бюджету. Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Харківській області від 16.12.2020 зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію в Шевченківському районі ГУ ПФУ в Харківській області. Вид пенсії-по втраті годувальника (по 31.12.2020). У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з частиною 1 статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. За змістом статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, суд, вважає підтвердженим, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого ПрАТ "Страхова компанія «ПЗУ Україна» транспортного засобу марки Skoda Octavia Tour, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] загинув [PERSON] , що не оспорювалось сторонами по справі, а тому зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачам, як донькам загиблого моральна шкода підлягає відшкодуванню. Доводи відповідача, що він фактично не порушував прав та законних інтересів позивача, та не пропустив строк прийнятя рішення по виплаті вішкодування, оскільки судове рішення в кримінальному провадженні № 12019220380001555 за фактом скоєння ДТП [PERSON] не прийнято та на теперішній час вину останього судом не встановлено, суд відхиляє як не обґрунтоване, з таких підстав. Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 27.3. ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у відшкодування моральної шкоди, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не було. Відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України). Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Така заява подана відповідачу 26 квітня 2020 року. Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved