Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Позивач зазначав, що 10 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Подружнє життя між сторонами не склалось, тому шлюб за позовом [PERSON] рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року був розірваний. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та який після розірвання шлюбу залишився проживати з батьком, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, копія якого додається. На даний час між позивачем та відповідачем документально не визначено місце проживання їхнього малолітнього сина, але у зв`язку з потребою реабілітації дитини після наслідків катастрофи, що мала місце біля садочку, який відвідував [PERSON] , можливо навіть і за кордоном - це може буде необхідно, адже не потрібно буде розшукувати матір для отримання дозволу на виїзд за кордон. Позивач має самостійний та регулярний дохід, підтверджується довідкою виданою ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» № 509 від 23.03.2020 року. На обліку лікаря нарколога та психіатра [PERSON] не перебуває, що підтверджується відповідними довідками виданими Консультативно-діагностичним центром Броварської багатопрофільної клінічної лікарні від 19.05.2022 року. Батько забезпечив проходження сином всіх необхідних профілактичних щеплень, що підтверджується картою профілактичних щеплень виданою Калинівською медичною амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 39/17. Фактично після припинення подружніх відносин між сторонами, неповнолітній син залишився проживати з позивачем, відповідач не приймає належної участі у вихованні дитини і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] та стягнути на його користь з [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову - з 01 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. В судове засідання представник третьої особи виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, направи до суду клопотання про розгляд справи без його участі та письмові пояснення, в яких не заперечував проти задоволення позову. Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7). Подружнє життя між сторонами не склалось, тому шлюб за позовом [PERSON] рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року був розірваний (а.с. 8). Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Броварським міскрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 9). Малолітній [PERSON] , [INFO] проживає з батьком, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 10). Позивач [PERSON] має самостійний та регулярний дохід, підтверджується довідкою виданою ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» № 509 від 23.03.2020 року (а.с. 13). На обліку лікаря нарколога та психіатра [PERSON] не перебуває, що підтверджується відповідними довідками виданими Консультативно-діагностичним центром Броварської багатопрофільної клінічної лікарні від 19.05.2022 року (а.с. 14). Батько забезпечив проходження сином всіх необхідних профілактичних щеплень, що підтверджується картою профілактичних щеплень виданою Калинівською медичною амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 39/17 (а.с. 15. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вiдповiдно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Разом з тим, відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне та необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 54-60). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Як розяснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, право позивача на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає захисту судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та урахуванням того, що малолітня дитина проживає разом з батьком, мати з сім`єю не проживає, участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того,

Outcome: approved