Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

06 липня 2023 року позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Біліченко О.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на свою користь одноразово грошову суму в розмірі 60000,00 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою судді від 07 липня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. 20 липня 2023 року представник ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» Львов А.Л. подав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, щодо роботи на підприємстві відповідача, що позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив. Звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, а не за станом здоров`я. Згідно Акту розслідувань причин виникнення хронічного професійного захворювання , у позивача хвороба розвивалась на протязі п`яти-семи років не менше. Згідно п.1.5 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій періодичні медичні огляди проводяться з метою забезпечення динамічного спостереження за станом здоров`я працівників в умовах дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. В період роботи позивач щорічно проходив медичні огляди та за результатами яких його було визнано. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач коли-небудь заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату його дійсному стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Якби позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності. Згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач не позбавлений можливості працювати. Крім того, позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність відповідача призвели до моральних страждань позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. До позовної заяві, позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача. 24 липня 2023 року представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив, в якому заперечував щодо викладених відповідачем доводів, посилаючись на їх невідповідність законодавству і сталій судовій практиці у аналогічних справах. Просив задовольнити позов, стягнути з відповідача одноразово грошову суму в розмірі 60000 гривень, як відшкодування завданої моральної шкоди, а також 8000 гривень витрат позивача на правову допомогу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.05.2003 по 26.12.2022 року працював на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». 26.12.2022 року [PERSON] було звільнено відповідно до ст. 38 КУпП України за власним бажанням. За медичним висновком №2715 від 19.10.2022 року [PERSON] встановлено вперше виявленого хронічного професійного захворювання (отруєння) і протипоказана робота з фізичним навантаженням, інтенсивним шумом, пилом. Як вбачається з п.п.17, 18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 листопада 2022 року, внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (19 років 05 місяців). Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) наявність на робочому місці вогнетривника (на гарячих дільницях робіт) мартенівського цеху ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів надмірного фізичного навантаження, підвищеного виробничого шуму, запиленості повітря робочої зони. Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженої першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області, [PERSON] має загальний стаж роботи 24 роки 08 місяців 12 днів, з них 19\~років 05\~місяців 08\~днів на\~ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»\~вогнетривником у\~мартенівському цеху, пов`язані з шкідливим факторами. Умови та характер праці (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідає Списку №1. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] було встановлено 60% втрати працездатності, що підтверджується довідками МСЕК від 26.06.2023 серії 12 ААҐ №165649 та третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 26.06.2023 серії 12 ААА №125092. 26.06.2023\~року [PERSON] встановлена Індивідуальна програма реабілітації інваліда №1305. Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, звертатись до ряду лікарів, проходити лікування і реабілітації, у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, при цьому повна реабілітація неможлива, а лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану його здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності. Усі ці фактори порушують нормальні життєві зв`язки позивач, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Психологічні переживання порушують його душевну рівновагу, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та страху. Позиція сторони\~відповідача ПАТ\~«ЗМК «Запоріжсталь»\~про винуватість\~працівника в\~отриманні професійного\~захворювання не\~заслуговує на\~увагу,\~оскільки саме\~роботодавець повинен\~забезпечувати належний\~та ефективний\~захист здоров`я\~своїх працівників,\~задіяних при\~відповідній шкідливості\~умов праці.\~Обізнаність працівника\~із шкідливими\~умовами не\~нівелює обов`язки\~і відповідальність\~роботодавця.\~Також судом\~не встановлено\~нехтування [PERSON] технікою безпеки під час виконання свої трудових обов`язків, що свідчить про неналежне забезпечення роботодавцем необхідного ступеня безпеки працівника. Посилання представника роботодавця на належне забезпечення ним умов охорони праці спростовується самим фактом спричинення шкоди здоров`ю позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача,ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної працездатності, йому протипоказана робота з\~фізичним навантаженням,\~інтенсивним шумом,\~пилом, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати постійне джерело доходу, вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60000,00 гривень. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Доводи представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп.а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд акцентує увагу представника відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21червня2022року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21). За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 137, ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривні. Крім того,\~частиною 1\~ст.\~133\~ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. За п.1) ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.3) ч.2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороною позивача підтверджено, що [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О., вартістю 8000 гривень, заперечення щодо розміру якої до суду не надходили, а отже вона підлягає компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved