Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

29.03.2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення, в якій просить виселити [PERSON] , який зареєстрований та проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 31.03.2008р. АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір №KRR0GK00151070, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 28 602 доларів США строком до 30.03.2028 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки та порядку. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.03.2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки №KRR0GK00151070, за умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення норм закону та умов договору, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та 12.03.2019р. було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири загальною площею 63,50 кв.м., житловою прощею 44,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня тримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем направлялась письмова претензія відповідачеві про добровільне звільнення житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, що й стало підставою звернення до суду. На підставі чого позивач просить виселити [PERSON] з іпотечної квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалою суду від 21.04.2022 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06.06.2022. Ухвалою суду від 06.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 29.07.2022. 29.07.2022 справу знято з розгляду на 18.10.2022. 18.10.2022 справу знято з розгляду на 29.11.2022. 29.11.2022 справу знято з розгляду на 30.11.2022. 28.11.2022 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву та клопотання про витребування доказів. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначав, що виконавчий напис № 630 від 12.03.2019р., виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, нотаріусом не перевірено факт безспірності боргу. Крім того він не отримував письмового повідомлення щодо наявності заборгованості чи виселення. Про існування виконавчого напису дізнався лише під час розгляду справи в суді. Ухвалою суду від 30.11.2022 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 30.11.2022 здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 22.12.2022. 22.12.2022 розгляд справи відкладено на 31.01.2023. 31.01.2023 справу знято з розгляду на 24.02.2023. 24.02.2023 справу знято з розгляду на 05.04.2023. 05.04.2023 ухвалою суду задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів та по справі оголошено перерву на 24.05.2023. 24.05.2023 розгляд справи відкладено на 06.07.2023. 06.07.2023 в підготовчому судовому засіданні продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 24.07.2023. Ухвалою суду від 24.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 20.09.2023. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, як необґрунтованому. Також вказувала про пропуск строу позовної давності відповідачем , так як він знав про виконавчий напис ще з 2019 р. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягав та просив задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Відповідач по зустрічному позову приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів встановив, що 31.03.2008р. АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №KRR0GK00151070, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] для купівлі житла кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 28 602 доларів США строком до 30.03.2028 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки та порядку, а.с. 4-5, 6-8. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.03.2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки №KRR0GK00151070, за умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбану [PERSON] за кредитні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2008, а.с. 9-11. Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 27.08.2020р. за адресою: [ADDRESS] , з 20.05.2008р. зареєстрований [PERSON] , а.с. 16. Згідно актів від 21.05.2021р. та 23.05.2022р. за адресою: [ADDRESS] , з 20.05.2008 року мешкає [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] та неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , а.с. 37,38,39,40. Для [PERSON] банком було направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №KRR0GK00151070 від 31.03.2008р., за адресою реєстрації: [ADDRESS] , та адресою, зазначеною в кредитному договорі: [ADDRESS] , а.с. 172, 173, 175, Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] , а.с. 194. 12.03.2019р. за заявою АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 630 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 31.03.2018р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко П.Б. за реєстровим №679, передане в іпотеку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, у розмірі: - заборгованість за кредитом 13\~800,93 доларів США; - заборгованість за відсотками - 6\~214,54 доларів США; - комісія 236,88 доларів США; - пеня 5\~330,75 доларів США, що всього становить 25\~583,10 доларів США. Витрати повязанні із вчиненням виконавчого напису - 3\~500 грн. Всього 718\~697,05 грн., а.с. 12. 20.01.2022 року банк направив на адресу відповідача [PERSON] вимогу про добровільне звільнення вказаної квартири відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», а.с. 13,14,15. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, державним виконавцем Тернівського ВДВС міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою від 31.10.2018р. накладено арешт на майно [PERSON] , а.с. 196. Оцінка суду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів (стаття 89 ЦПК України), суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті\~34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у\~главі 14 Закону України «Про нотаріат»\~та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Судом було витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 630 від 12.03.2019 та документи, на підставі яких було вчинено вищевказаний виконавчий напис. В наданих письмових доказах міститься письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №KRR0GK00151070 від 31.03.2008р., адресатом якої зазначений [PERSON] . Згідно з описами вимога була направлена за адресою реєстрації: [ADDRESS] та адресою зазначеною в кредитному договорі: [ADDRESS] , а.с. 172, 173, 175, однак докази того, що боржник [PERSON] отримав відправлену банком вимогу (повідомлення) не надані. Таким чином, доводи позивача про тоимання [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості є недоведеними . З урахуванням наведено, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, що свідчили про безспірність боргу. Отже, приватний нотаріус порушив підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем по зустрічному позову [PERSON] вимог до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та про необхідність їх задоволення з метою захисту права власності позивача по зустрічному позову. Позовні вимоги [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не підлягають задоволенню з огляду на таке. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії, при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм\~Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Щодо первісного позову, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини третьої статті 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення. Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Водночас, суд враховує положення ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, згідно яких кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, у п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 р. у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно з законом», не переслідує одну з законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві. Враховуючи відсутність доказів отримання відповідачем письмового повідомлення банку про виселення і те, що виконавчий напис №630 від 12.03.2019 року приватного нотаріуса про звернення стягнення на квартиру виданий з порушенням вимог чинного законодавства, тому первісний позов АТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню . Доводи представника позивача про пропуск [PERSON] строку позовної давності суд до уваги не може взяти , оскільки вони є неспроможними і не підтверджуються матеріалами справи. У ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі\~ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню, з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial