Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

23 липня 2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про поворот виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у справі № 2-6533/11, в якій просив суд: зобов`язати Харківську міську раду відшкодувати йому вартість усієї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 1179 кв. м., у розмірі 6 382 000 грн., відшкодувати ринкову вартість гаражу за оцінкою ТОВ «Аргумент-Експерт», що станом на березень року склала 291 365 грн., відшкодувати ринкову вартість огорожі спірних земельних ділянок, що станом на березень 2017 року становила 164 609 грн., відшкодувати упущену вигоду у зв`язку з незаконним руйнуванням нерухомості - гаражу, який [PERSON] здавав в оренду, у розмірі 148 180 грн., а всього - 6 974 684 грн.\~У\~разі\~неможливості\~відшкодування\~заподіяної\~шкоди у визначеному заявником розмірі, останній просив зобов`язати Харківську міську раду демонтувати протягом тижня з часу ухвалення рішення у справі бетонний паркан, побудований посеред спірної земельної ділянки, та відшкодувати йому вартість частини садової ділянки, площею 160 кв.\~м.,\~яка\~складає\~866\~037\~грн. і ринкову вартість знищеної частини саду у розмірі 50 000 грн. Отже, загальна сума відшкодування завданих збитків складатиме 1 520 191 грн. Зазначена сума має бути зменшена на 11 470 грн. (відшкодована вартість шлакоблоків). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року по вказаній справі заяву [PERSON] про поворот виконання рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року скасована. Заява [PERSON] про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року задоволена частково. В порядку повороту виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року стягнуто з Харківської міської ради на користь [PERSON] 419\~513 грн. 00 коп., що підтверджується повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області\~№\~03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року. В іншій частині у задоволенні заяви\~ [PERSON] про поворот виконання рішення відмовлено. Тобто, правова підстава для набуття [PERSON] коштів у сумі 419 513 грн. 00 коп. відпала. Отже, 419\~513 грн. 00 коп., що були сплачені Харківською міською радою Гадяцькому В.І. підлягають поверненню. Ухвалою від 18 грудня 2020 року цивільний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Підготовче судове засідання призначено на 15.01.2021. 12 січня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву,в якому зазначається, що сума, яку Харківська міська рада просить стягнути є фактично відшкодованою судом (за процедурою повороту виконання судового рішення) вартістю незаконно знищеного позивачем гаражу та огорожі двох його ділянок. Також відповідач визнає факт безспірного списання Державною казначейською службою з рахунку Харківської міської ради та переведення на його рахунок 419 513 грн. на виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11. А також просить застосувати до позову Харківської міської ради норми ст. 257 ЦК України та ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України про сплив позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - закрито. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 04 жовтня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Харківської міської ради про відшкодування шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до Харківської міської ради про відшкодування шкоди, по цивільній справі № 638/10034/20 за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, - повернуто заявникам. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року в задоволенні клопотання\~ [PERSON] ,\~поданого\~01\~жовтня\~2021\~року до канцелярії суду, про повернення до стадії підготовчого судового\~засідання та долучення доказів в цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року клопотання відповідача [PERSON] про поновлення строку на подання доказів та залучення доказів в цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - задоволено. Поновлено строк відповідачу на подання доказів. Долучено до матеріалів справи, подані відповідачем 04 жовтня 2021 року докази. 20 вересня 2023 року представником позивача були долучені до матеріалів справи додаткові пояснення про не пропущення Харківською міською радою при поданні позову позовної давності. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовну заяву задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядуванняв Україні», одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. Так, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у справі № 2-6533/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 18 березня 2013 року, позовну заяву Харківської міської ради задоволено. Визнано недійсними: державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,11792 га по [ADDRESS] від 07 листопада 2001 року № 4240; договір купівлі продажу земельної ділянки від 29 листопада 2001 № 22034, зареєстрований у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] ; державний акт на право власності [PERSON] \~на\~земельну\~ділянку\~площею\~0,11792\~га по [ADDRESS] 10 грудня 2001 року № 4127; недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20 березня 1997 року № 54/6 про надання дозволу [PERSON] на будівництво гаражу розміром 7х6 м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по [ADDRESS] ; державний акт від 05 грудня 1996 року серія ХР 31 01 028607 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 776; свідоцтво про право власності від 22 лютого 1999 року № 8, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради [PERSON] на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41,4 кв.м. на приватній садовій ділянці по [ADDRESS] . Повернуто земельні ділянки по [ADDRESS] загальною\~площею\~0,11792\~га та по [ADDRESS] загальною площею 0,1189 га у м. Харкові Харківській міській раді\~з\~приведенням\~їх\~у\~придатний\~для\~подальшого\~використання\~стан. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Судові витрати покладені на сторони у розмірах, фактично понесених кожною стороною. Ухвалою\~Вищого\~спеціалізованого\~суду\~України\~з\~розгляду\~цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2013 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2015 року у справі № 2-6533/11 позовні вимоги Харківської міської ради залишені без задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 6 та 6.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1981 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 жовтня 2001 року № 1925 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення садівництва». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п.7 та 7.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1982 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13 квітня 1994 року № 167 «Про надання в користування земельної ділянки по [ADDRESS] ». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 8 та 8.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1983 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення садівництва» від 09 жовтня 1996 року № 1004. Стягнуто з Харківської міської ради на користь [PERSON] грошову компенсацію майнової шкоди в розмірі 18 330 грн. Стягнуто з Харківської міської ради на користь [PERSON] грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 730 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 1 702,82 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року змінено. В частині задоволення вимог [PERSON] до Харківської міської ради про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 18 330 грн. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова\~від\~27\~серпня\~2015\~року\~скасовано і у задоволенні вказаних вимог відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнено з Харківської міської ради на користь держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 641,37 грн. 29 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про поворот виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у справі № 2-6533/11, в якій просив суд: зобов`язати Харківську міську раду відшкодувати йому вартість усієї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 1179 кв.м., у розмірі 6 382 000 грн., відшкодувати ринкову вартість гаражу за оцінкою ТОВ «Аргумент-Експерт», що станом на березень року склала 291\~365 грн., відшкодувати ринкову вартість огорожі спірних земельних ділянок, що станом на березень 2017 року становила 164\~609 грн., відшкодувати упущену вигоду у зв`язку з незаконним руйнуванням нерухомості - гаражу, який [PERSON] здавав в оренду, у розмірі 148\~180 грн., а всього 6\~974\~684 грн. У разі неможливості відшкодування заподіяної шкоди у визначеному заявником розмірі, останній просив зобов`язати Харківську міську раду демонтувати протягом тижня з часу ухвалення рішення у справі бетонний паркан, побудований посеред спірної земельної ділянки, та відшкодувати йому вартість частини садової ділянки, площею 160 кв.м., яка складає 866 037 грн. і ринкову вартість знищеної частини саду у розмірі 50 000 грн. Отже, загальна сума відшкодування завданих збитків складатиме 1\~520\~191 грн. Зазначена сума має бути зменшена на 11\~470 грн. (відшкодована вартість шлакоблоків). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року по вказаній справі заяву [PERSON] про поворот виконання рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 скасовано. Заяву [PERSON] про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року задоволено частково. В порядку повороту виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року стягнуто з Харківської міської ради на користь [PERSON] 419\~513 грн. 00 коп., що підтверджується повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області № 03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року. В іншій частині у задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 2-6533/11 касаційні скарги представника Харківської міської ради та [PERSON] задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року скасовано з направленням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року змінено, у задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення суду відмовлено з інших підстав. 25 березня 2019 року Харківська міська рада звернулася до Дзержинського районного суду з заявою про поворот\~виконання\~рішення\~та\~стягнення з [PERSON] на користь Харківської міської ради 419\~513,00 грн. безпідставно стягнених коштів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року у справі № 2-6533/11 заяву Харківської міської ради задоволено та в порядку виконання рішення стягнуто з [PERSON] на користь Харківської міської ради 419\~513,00 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 скасовано. У вказаній постанові апеляційний суд зазначив, що питання про стягнення вказаної суми є спором про право та має розглядатися шляхом пред`явлення позову, а не в порядку повороту виконання рішення суду. Відповідно до статті 1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 Цивільного кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.» З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. Набуття [PERSON] 419\~513\~грн.\~00\~коп.\~та втрата\~зазначених коштів\~Харківською міською\~радою підтверджується повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області № 03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Відповідач набув спірні кошти на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у вказаній справі. Тобто, правова підстава для набуття [PERSON] коштів у сумі 419 513 грн. 00 коп. відпала. Таким чином, [PERSON] повинен був повернути у власність Харківської міської ради безпідставно набуті кошти у загальному розмірі 419 513 грн 00 коп. Отже, установивши, що 419 513 грн 00 коп. є безпідставно набутими коштами, які відповідач у добровільному порядку не повернув, позовні вимоги Харківської міської ради про стягнення їх з [PERSON] підлягають задоволенню. Доводи відповідача [PERSON] щодо пропуску позовної давності суд відхиляє як безпідставні, оскільки відповідно ст.ст. 256, 257\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду з позовом важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення) моменти. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Отже, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. При цьому аргументи, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, має ґрунтуватися не на можливих обставинах (визначене законодавством право отримувати публічну інформацію з державних реєстрів тощо), а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав. Таким чином, відповідно норм матеріального права початок перебігу строків звернення до суду обумовлюється ознаками виникнення таких юридичних фактів: - обізнаністю особи про порушення свого права; - обізнаністю про особу, яка порушила право; - наявності суб`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права; -\~отримання\~інформації\~саме\~про\~порушення\~права,\~яке\~належить\~особі, а не загальних відомостей щодо можливого порушення. Водночас, із самого розуміння позовної давності (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного праваабо інтересу) випливають додаткові критерії обчислення початку перебігу строку позовної давності, які розкривають її процесуальний зміст. Отримання особи відомостей про порушення свого права (особу, яка порушила право), наявність можливості дізнатися про порушення своїх прав повинні надавати можливість звернутися за захистом до суду з дотримання визначеної законом процесуальної форми. Обізнаність особи має надавати можливість сформувати предмет позовних вимог, який забезпечить захист порушеного права. Тобто, сформовані особою позовні вимоги мають забезпечувати належний та ефективний спосіб захисту. Отже, вимога особи про захист порушеного права повинна мати конкретний зміст та обґрунтування належними доказами або клопотанням про їх витребування, забезпечувати дотримання вимог ст.ст. 174 - 177 ЦПК України. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.Тому, обов`язок доведення обставин своєчасного звернення до суду та пропуску позовної давності є обопільним для обох сторін спору.Рівність сторін у питаннях доведення аспектів перебігу позовної давності включає як можливість обґрунтування відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, яка подається в рамках судової справи із чітко визначеним предметом, підставами позову та наданими доказами, так і обов`язок позивача - доводити неможливість дізнатися про порушення конкретних, а не узагальнених прав, з огляду на обрану форму та підстави їх захисту. Таким чином, право звернення до суду, обумовлено моментом отримання інформації про порушене право або наявністю об`єктивних обставин, котрі вказують на можливість довідатись про таке порушення, таке право кореспондує процесуальним можливостям звернення до суду, що обов`язково супроводжується виконання процесуального порядку подачі позову. В розумінні ст. 256 ЦК України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішенняпро захист конкретного порушеного права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушеного права. Тобто, перебіг строку позовної давності обумовлено не лише наявністю у особи загальних відомостей про порушення прав, або наявністю можливості отримати загальну інформацію про таке порушення, а також можливість пред`явити до суду позовну вимогу конкретизовану підставами, якими вона обґрунтовується. Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 2-6533/11 ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017, якою в порядку виконання повороту виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року стягнуто з Харківської міської ради на користь [PERSON] 419\~513 грн., скасовано. Отже, саме з моменту ухвалення зазначеної постанови Верховним Судом,а саме з 17 жовтня 2018 року у справі № 2-6533/11 у [PERSON] виник обов`язок повернути Харківській міській раді безпідставно набути кошти в сумі 419 513 грн., а у Харківської міської ради виникло право на звернення до суду з позовом про їх стягнення. Враховуючи, що позов у цій справі пред`явлено 23 липня 2020 року, позовна давність не пропущена. У зв`язку із наведеним, враховуючи, що безпідставно набуті кошти в сумі 419 513,00 грн. [PERSON] у добровільному порядку не повернув, суд,з урахуванням заявлених позовних вимог та наявних в матеріалах справи письмових доказів, приходить до висновку про можливість їх задоволення у повному обсязі. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідачана користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі 6292,7 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 256, 257, 260, 261, 1212, 1213 ЦК України та

Outcome: approved