Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів сторін. 19.06.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою, якою просить: визнати кошти у сумі 1 472 267,00 грн за продаж 28.12.2020 криптовалюти (біткоїнів) у кількості 2 одиниць через Money 24/7 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] 1/2 частки за продаж [PERSON] 28.12.2020 криптовалюти (біткоїнів) у кількості 2 одиниці через Money 24/7 у сумі 736 133,50 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію її частки за продаж 28.12.2020 криптовалюти (біткоїнів) у кількості 2 одиниць через Money 24/7 в розмірі 736 133,50 грн. 05.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, якою просить визнати за ним право особистої приватної власності на кошти у сумі 1 472 267, 00 грн за продаж 28.12.2020 криптовалюти Біткоїн у кількості 2 (двох) одиниць. Аргументи учасників справи. Вимоги позову [PERSON] обгрунтовує тим, що у період перебування у шлюбі (01.04.2017) [PERSON] набув право власності на 2 (дві) одиниці Біткоїну. Вартість на дату набуття або за останньою грошовою оцінкою вказаної криптовалюти становила 29 400,00 грн. Інформація про наявність криптовалюти (2 біткоїнів) у відповідача була вказана ним вперше у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Рішенням Комінтернівського районного суду м.\~Харкова від 07.07.2020 (справа № 641/331/20) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Право власності на нематеріальні активи (криптовалюта Біткоїн 2 шт) припинено відповідачем 28.12.2020. [PERSON] вважає вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу, а отже їхньою спільною сумісною власністю та вважає, що в неї є право на грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності. У зустрічній позовній заяві [PERSON] не заперечував, що криптовалюта (2 біткоїни) придбана ним під час шлюбу, проте зазначає що придбав її за особисті кошти, заперечує факт сумісної власності та наполягає на тому, що вказане майно є його особистою власністю, посилаючись на відповідні докази. 19.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» надійшла відповідь на зустрічну позовну заяву, у якій [PERSON] не погодилась, що криптовалюту (біткоїн) у кількості 2 одиниць [PERSON] придбано за особисті кошти, та посилалась на недоведеність вказаного факту, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов, наполягаючи на тому, що вказане майно набуте під час шлюбу, а отже презумується, як спільна сумісна власність. Кошти, які отримані [PERSON] за продаж криптовалюти, складають 1 472 267,00 грн. 20.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій [PERSON] наполягав на тому, що криптовалюту (біткоїн) у кількості 2 одиниць придбано ним за особисті кошти, зароблені до укладення шлюбу, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] про поділ майна подружжя та задовольнити його зустрічний позов, визнавши за ним право особистої приватної власності на кошти у сумі 1 472 267, 00 грн за продаж 28.12.2020 криптовалюти Біткоїн у кількості 2 (двох) одиниць. 25.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» надійшли заперечення (на відповідь на відзив) на зустрічний позов, у яких [PERSON] заперечувала викладені у відповіді на відзив твердження з боку [PERSON] , та просила суд в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити, задовольниаши у повному обсязі її позовні вимоги за первісним позовом. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Призначено проведення підготовчого засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл\~майна\~подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу. 26.07.2023 постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про розподіл\~майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу. Заяви (клопотання) учасників справи. 19.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» [PERSON] звернувся із клопотанням про витребування доказів, а саме: клопотав витребувати у Національного агентства з питань запобігання корупції (ЄДРПОУ 40381452) розташованого за адресою: 01103, м. Київ, бульвар Дружби народів, 28 належним чином завірені декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави подані [PERSON] та [PERSON] за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, а за наявності за 2021 роки. Ухвалою суду від 21.07.2023 вказане клопотання задоволено та витребувано вказані докази. 19.07.2023 через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» [PERSON] звернувся із заявою про виклик та допит у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] . Судом у підготовчому судовому засіданні зазначене клопотання задоволено. Участь у справі сторін. [PERSON] у судове засідання не прибула, у відзиві на позовну заяву просила подальший розгляд справи проводити без її участі, просила в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити в повному обсязі та задовольнити її позовні вимоги за первісним позовом. У судовому засіданні [PERSON] вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, у задоволені вимог за первісним позовом просив відмовити, а також надав свої пояснення по суті справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 23.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 933. 01.04.2017 [PERSON] набув право власності на 2 (дві) одиниці криптовалюти (біткоїну), вартість на дату набуття або за останньою грошовою оцінкою вказаної криптовалюти становила 29\~400 грн. 00 коп., що підтверджується декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік поданою [PERSON] , у якій вперше зазначено вказане майно, оскільки вартість вказаної криптовалюти перевищила вартість майна, яке згідно законодавства підлягає обов`язковому декларуванню. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2020 (справа № 641/331/20), яке набрало законної сили 07.08.2020, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.06.2016 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 933 розірвано. Починаючи з подання декларації за 2016 рік, у зв`язку із укладенням шлюбу 23.06.2016, [PERSON] та [PERSON] набули обов`язок декларувати, як особисте майно так і майно одне одного, а також спільне майно. Починаючи з подання декларації за 2020 рік, у зв`язку із розірванням шлюбу 07.07.2020 [PERSON] та [PERSON] позбавились обов`язку декларувати майно один одного, окрім спільного майна та іншого майна, яке підлягає декларуванню у випадках встановлених законом. У судовому засіданні [PERSON] надав пояснення, що він дійсно перебував у шлюбі із [PERSON] у період з 23.06.2016 по 07.07.2020. Проте, у зв`язку з тим, що вони мали протилежні погляди на життя та сімейне життя, вони подали позовну заяву про розірвання шлюбу, і згідно рішення суду, шлюб був розірваний. Він не заперечував факту, що у період шлюбу ним було придбано криптовалюту біткоїн у кількості двох одиниць за суму приблизно 1100 доларів США. Проте, вказане майно придбано ним за особисті кошти, накопичені до укладення шлюбу, а не за ті кошти, які зароблені під час шлюбу. Зазначена обставина підтверджується наступними доказами: - факт наявності у [PERSON] особистих коштів до укладення шлюбу зафіксований у декларації за 2015 рік, тобто до укладення шлюбу; - накопичені ним грошові кошти отримані із наступних джерел: - заробітна плата за основним місцем роботи - прокуратури Харківської області з 2012 року; - починаючи з 01.04.2014 по 19.03.2015 проходив військову службу на час мобілізації на особливий період. У цей час він отримував заробітну плату як за основним місцем роботи, так і в Державній прикордонній службі. Суд приймає до уваги, що у цей період [PERSON] повністю перебував на харчовому, речовому та іншому забезпеченні держави та проживав на казарменому режимі, тобто фактично ним не здійснювалось витрати грошових коштів. - кошти, отримані його батьками від продажу квартири бабусі [PERSON] . Зазначені вище обставини підтвержуються матеріалалми справи (копією договору купівлі-продажу, виписками про отримання заробітної плати та грошового забезпечення), а також не спростовуються показами свідка [PERSON] , наданими ним у судовому засіданні. - [PERSON] у декларації за 2019 рік зазначила дві одиниці криптовалюти біткоїн саме як приватну власність [PERSON] , та не зазначила вказане майно як спільну сумісну власність; - про купівлю вказаного майна за особисті кошти [PERSON] свідчить також і різниця між накопиченими коштами, які зазначені у деклараціях за 2016 та 2017 роки, тобто різниця в його деклараціях становить близько 3 400 доларів США, в той час як різниця між коштами, накопиченими [PERSON] за вказаний час, майже відсутня (різниця в 200 доларів); - фактом недекларування [PERSON] у декларації за 2020 рік (тобто після розірвання шлюбу) ні коштів в сумі 1 472 тис. грн, ні криптовалюти біткоїн, якщо вона не знала, що вона була продана. Фактично після розірвання шлюбу та припинення для неї обов`язку декларувати їх особисте майно, вона не декларувала ці кошти та не сприймала їх як їхню спільну сумісну власність; - про відсутність сприймання [PERSON] вказаного майна, як спільного сумісного, свідчить і те, що при розірванні їх шлюбу, будь-яких вимог щодо поділу спільного сумісного майна [PERSON] не висувалося; - за перебування у шлюбі [PERSON] отримано із відрахуванням податків близько 200 тис. грн. заробітної плати та інших доходів. Із вказаних коштів близько 41 тис. грн. сплачено за оренду квартир, в яких вони проживали. Крім того, [PERSON] не спростована та обставина, що також проводився спільний відпочинок, сплачувалися комунальні платежі, придбавалися продукти харчування, за час шлюбу народилась дитина, на утримання якої витрачались кошти, витрачалися кошти на проїзд [PERSON] до місця роботи, як заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області з дислокацією у смт. Нова Водолага, що знаходиться близько 40 кілометрів від міста Харкова; - в жодній із декларацій сторонами не зазначалось про накопичення спільних коштів, за які могло бути придбано криптовалюту; - відсутність відомостей про притягнення сторін до відповідальності за недекларування чи недостовірне декларування. Відтак, відомості, які зазначені у їх деклараціях, є такими, що відповідають дійсності та є достовірними. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] також пояснив, що у 2014 році, коли почались бойові дії на території Донбасу, [PERSON] був мобілізований. Останній віддав йому ключі від автомобіля та деякі свої речі, у тому числі банківські картки, на одну з котрих надходила заробітна плата з прокуратури. Попрохав після надходження коштів купувати валюту долари США. На картку почало надходити 4 платежі упродовж місяця, а саме два аванси і дві зарплатні, а точніше, одна зарплата з прокуратури, та грошове забезпечення військовослужбовця. Ці кошти впродовж усього часу військової служби (близько 1 року) він знімав. Крім цих коштів в нього зберігались особисті кошти [PERSON] , які той раніше доручив зберігати, а саме кошти, які мали піти на оплату його навчання, та не пішли оскільки [PERSON] поступив на бюджетну форму навчання. Зазначені кошти накопичувались та по цей час частина цих коштів зберігається у свідка, бо впродовж свого подружнього життя сторони жили на зйомних квартирах. Одного разу, вже після проходження служби, [PERSON] прийшов до свідка, та сказав, що є перспективна можливість заробити за допомогою криптовалюти і взяв кошти в сумі біля 2500-3000 доларів США, на які придбав криптовалюту, а саме дві одиниці біткоїну та якісь інші монети. Потім щось з цього знецінювалось, а щось зростало у вартості, про що [PERSON] розповідав свідкові, але той скептично ставився до цих нематеріальних цінностей. Також свідок додав, що коли [PERSON] почав сумісне життя з [PERSON] , він перестав поповнювати свої грошові заощадження, котрі зберігались у свідка, грошові кошти ні від нього, ні тим більш від його дружини до свідка не надходили на зберігання. Тобто може заявити, що кошти, які були взяті на покупку криптовалюти, ніякого відношення до його дружини не мали. Особисті кошти [PERSON] в нього не зберігались, оскільки вони жодним чином не спілкувались. Окрім цього зазначив, що про зберігання коштів було відомо їх батькам, оскільки частина коштів була залишена їх бабусею, а [PERSON] дізналась про наявність вказаних коштів в момент коли виникла необхідність їх декларувати, як державним службовцям. На момент укладення шлюбу у свідка зберігалась сума близько 20 000 доларів США, яка належала [PERSON] . Покази свідка [PERSON] та пояснення [PERSON] співвідносяться з іншими доказами у справі, а саме: - копією довіреності від 29.01.1996, відповідно до якої [PERSON] , проживаюча у [ADDRESS] уповноважила [PERSON] (саме цю особу як матір вказує [PERSON] у своїй декларації за 2015 рік), проживаючу у [ADDRESS] управляти та розпоряджатись усім своїм майном, та вчиняти інші правочини, в т.ч. щодо майна та грошових коштів, від свого ім`я. - копією договору купівлі-продажу квартири від 29.01.1996 відповідно до якого [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] за 100\~000\~000 рублів. - копією довідки щодо отримання стипендії за бюджетною формою навчання, відповідно до якої [PERSON] навчався у НУ «ЮАУ імені Ярослава Мудрого» на бюджетній формі навчання та отримував стипендію. Судом встановлено, що починаючи з 2012 року і до моменту виникнення спірних правовідносин [PERSON] отримував дохід у вигляді заробітної плати у Харківській обласній прокуратурі. Окрім цього, у період з 01.04.2014 по 19.03.2015 він проходив військову службу під час мобілізації на особливий період та відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП та ч. 2 ст.\~39\~Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» отримував заробітну плату як за основним місцем роботи так і за місцем проходження служби (військова частина [NUMBER] [INFO] ). Вказане підтверджується наступними доказами по справі: - відомості з Державного реєстру осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] від 04.07.2023; - дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) [PERSON] ; - копією довідки № 88 від 22.03.2021 щодо грошового забезпечення [PERSON] за 2014-2015 роки; - копією довідки Прокуратури Харківської області № 18-43 від 23.01.2015 щодо заробітку [PERSON] за 2014 рік; - копією довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції [PERSON] № 30/424 від 09.04.2015; - копією військового квитка [PERSON] ; - копією наказу Прокуратури Харківської області № 958к від 12.06.2014; - копією посвідчення учасника бойових дій [PERSON] . Судом прийнято до уваги, що [PERSON] та [PERSON] у період укладення шлюбу проживали разом та мали спільний побут, окрім цього враховано, що значну частину коштів отриманих у якості доходу подружжя сплачувала за оренду житла, що підтверджується: - копією договору оренди квартири від 05.04.2016; - копією договору оренди квартири від 01.04.2017; Вивченням декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування поданих [PERSON] та [PERSON] , які витребувані у Національного агентства з питань запобігання корупції (ЄДРПОУ 40381452), судом встановлено, наступне. Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік (тобто до укладення шлюбу) поданої [PERSON] містяться відомості про наявність в нього готівкових коштів, що належать йому на праві приватної власності в сумі 23 200 доларів США. Крім того зазначено наявність доходів у вигляді: заробітної плати отриманої за основним місцем роботи (Прокуратура Харківської області) в сумі 83\~321 грн. заробітної плати. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (Військова частина [NUMBER] [INFO] ) 10\~821 грн. одноразова грошова допомога учасникам бойових дій до Дня захисника України (Управління праці та соціальних питань департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради) в сумі 2\~000 грн. щорічна разова грошова допомога учасникам бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради) в сумі 875 грн. Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (тобто за рік в якому укладено шлюб) поданої [PERSON] містяться відомості про наявність в нього особистих готівкових коштів, що належать йому на праві приватної власності в сумі 23 900 доларів США. Крім того вказана декларація містить відомості про наявність у дружини [PERSON] особистих готівкових коштів, що належать їй на праві приватної власності в сумі 25\~700 доларів США. Будь-якої інформації про наявність спільних готівкових коштів декларація не мітить. Серед доходів зазначено: 1. Заробітна плата за основним місцем роботи [PERSON] в сумі 182\~861 грн, 2. Одноразова грошова допомога учасникам бойових дій до Дня захисника України [PERSON] в сумі 1\~000 грн, 3. Щорічна разова грошова допомога учасникам бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» [PERSON] в сумі 920 грн., 4. Профспілкові виплати [PERSON] в сумі 1000 грн., 5. Заробітна плата за основним місцем роботи [PERSON] в сумі 70\~762 грн., 5. Допомога у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] в сумі 43\~792 грн., 6. Виплати по безробіттю [PERSON] в сумі 2935 грн. Аналогічні відомості містить декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік подана [PERSON] . Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (тобто за рік в якому придбано криптовалюту біткоїн у кількості 2 одиниць) поданої [PERSON] містяться відомості про наявність в нього особистих готівкових коштів, що належать йому на праві приватної власності в сумі 20 500 доларів США (що на 2\~400 доларів США менше ніж у попередній декларації). Крім того вказана декларація містить відомості про наявність у дружини [PERSON] особистих готівкових коштів, що належать їй на праві приватної власності в сумі 25 500 доларів США (що на 200 доларів США менше ніж у попередній декларації). Будь-якої інформації про наявність спільних готівкових коштів декларація не мітить. Серед доходів зазначено: 1. Заробітна плата за основним місцем роботи [PERSON] в сумі 368\~726 грн., 2. Виплата при народжені дитини [PERSON] в сумі 1000 грн., 3. Щорічна разова грошова допомога учасникам бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» [PERSON] в сумі 1200 грн., 4. Побутовий кредит [PERSON] в сумі 26\~999 грн, 5. Отримання коштів за кредитним договором (кредитна карта) [PERSON] в сумі 60\~203 грн, 6. Допомога у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] в сумі 6269 грн., 7. Допомога внутрішньопереміщеним особам [PERSON] в сумі 14\~748 грн., 8. Щомісячна одноразова допомога при народженні дитини [PERSON] в сумі 10\~320 грн. Аналогічні відомості містить декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік подана [PERSON] . Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік поданої [PERSON] містяться відомості про наявність у нього цінного рухомого майна криптовалюти Біткоін у кількості 2 одиниць на праві приватної власності (дата придбання 01.04.2017). Будь-яких інших власників чи співвласників вказаного майна не зазначено. Аналогічним чином як приватна власність (100%) чоловіка [PERSON] задекларовано вказане майно у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік поданій [PERSON] . Будь-яких посилань на спільну сумісну власність не міститься. Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік поданої [PERSON] містяться відомості про наявність у нього нематеріальних активів криптовалюти [PERSON] у кількості 2 одиниць на праві приватної власності (дата придбання 01.04.2017). Будь-яких інших власників чи співвласників вказаного майна не зазначено. Аналогічним чином як приватна власність чоловіка [PERSON] задекларовано вказане майно у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік поданій [PERSON] . Будь-яких посилань на спільну сумісну власність не міститься. Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (тобто рік розірвання шлюбу та подана після його розірвання без зазначення відомостей щодо колишнього з подружжя) поданої [PERSON] містяться відомості про отримання у особисту власність доходу у вигляді грошових коштів отриманих за продаж криптовалюти в сумі 1\~472\~267 грн. та відомості про припинення права власності на криптовалюту [PERSON] 2 шт. (дата вчинення правочину 28.12.2020). Відповідно до відомостей зазначених у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (тобто рік розірвання шлюбу та подана після його розірвання без зазначення відомостей щодо колишнього з подружжя) поданої [PERSON] будь-які відомості про наявність у власності (в тому числі спільної сумісної) криптовалюти [PERSON] у кількості 2 одиниць, або отримання доходу за продаж цього майна не зазначено. Судом відхилено надані відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] наступні докази по справі: - копія заяви, про зарахування до закладу освіти [PERSON] ; - розрахункові листи, щодо суми сплачених аліментів на утримання дитини; - скріншоти про участь у батьківських зборах. Вказані докази відхилені у зв`язку з тим, що ступень участі батька у вихованні та утриманні дитини не має значення для розгляду вказаної справи. Так само суд відхиляє і доводи [PERSON] з цих питань. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001). Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначено у ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом повідомляє суд, що шлюбний договір між Позивачем та Відповідачем не укладався. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі - Постанова №11) зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКУ та ст.372 ЦКУ. Згідно п. 23 Постанови № 11 спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби,- грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України). Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Верховний Суд у постанові по справі № 546/912/16-ц від 24.01.2020 зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Суд приймає до уваги доводи позивача за зустрічним позовом, про те, що факт наявності в нього особистих коштів до укладення шлюбу зафіксований у декларації поданій за 2015 рік, тобто до укладення шлюбу. Також судом враховано, що різниця у сумі коштів, що належить на праві приватної власності [PERSON] зазначених у деклараціях за 2016 рік (23 900 доларів США) та 2017 рік (20 500 доларів США), становить суму яка логічно співвідноситься з сумою витраченою на придбання майна, яке є предметом спору. Вказані факти на основі досліджених доказів враховані, оскільки декларації подано задовго до розірвання шлюбу, продажу криптовалюти, подання позовів, а отже задовго до виникнення спірних правовідносин, що свідчить про їх об`єктивність. Також суд вважає за доведене джерело походження особистих коштів [PERSON] , що підтверджується документами доданими до зустрічного позову, а також показами свідка [PERSON] , а саме вагомим внеском у особисті кошти [PERSON] були кошти отримані батьками від продажу квартири бабусі [PERSON] , яку доглядали батьки [PERSON] (грошові кошти за продаж квартири [ADDRESS] в сумі 100\~000\~000 білоруських рублів, що становить близько 8\~700 доларів США, які [PERSON] попросила батьків відкласти для оплати навчання [PERSON] та брата [PERSON] у вищих навчальних закладах, однак, до вищого навчального закладу [PERSON] поступив на бюджетну форму навчання ), а також грошові кошти отримані за основним місцем роботи та за час служби під час мобілізації на особливий період (які відкладав [PERSON] на прохання [PERSON] за час проходження ним служби). Судом не приймаються до уваги доводи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про відсутність сприймання спірного майна [PERSON] , як такого, що належить їй на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з тим, що вона не висувала будь-яких вимог про поділ майна на стадії розірвання шлюбу при розгляді справи про розірвання шлюбу у Комінтернівському районному суді міста Харкова, оскільки позовна заява подана у межах строку позовної давності визначеного ч.2 ст.72 СК України, а не висунення вимог про поділ майна на стадії розірвання шлюбу не позбавляє права звернутись із вказаним позовом в окремому провадженні. Одночасно, судом враховано, що у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування поданих за 2018 та 2019 роки [PERSON] криптовалюта [PERSON] у кількості 2 одиниць вказана нею як приватна власність чоловіка [PERSON] , себе як співвласника нею не зазначено. Таким самим чином, після закінчення обов`язку декларувати майно [PERSON] у зв`язку із розірванням шлюбу вказане майно взагалі не зазначено нею у декларації поданій за 2020 рік. Вказані факти надають можливість суду зробити висновок про відсутність інтелектуальної складової сприйняття [PERSON] вказаного майна, як такого що їй належить. Отже, суд вважає доведеним факт придбання майна криптовалюти [PERSON] у кількості 2 одиниць [PERSON] за особисті кошти, що підтверджується сукупністю доказів по справі, які досліджені судом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Застосовуючи норму пункту 3 частини 1 статті 57 СК України та визнаючи право особистої приватної власності на майно чоловіка, суд вважає установленим факт набуття майна під час шлюбу, джерелом якого були кошти [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved