Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 30\~000 доларів США. Позивач позов мотивує тим, що 05 січня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала у власність відповідачу 30\~000 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути суму повністю до 31 грудня 2021 року. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала, грошові кошти у визначені строки їй не повернула та ухиляється від їх повернення, а тому позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та просить стягнути з відповідача заборгованість в примусовому порядку. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та з метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, навів пояснення аналогічні викладеним позивачем в позовній заяві. Крім того, пояснив, що відповідач для позивача є далеким родичем, після закінчення строку повернення суми позики відповідач уникає зустрічі з позивачем, телефонні дзвінки ігнорує, де наразі перебуває відповідач позивачу не відомо. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу за відсутності учасників процесу, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши в судовому засіданні оригінал розписки, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.3), 05 січня 2019 року між [PERSON] та\~ [PERSON] було укладено у письмовій формі договір позики грошових коштів в сумі 30\~000 доларів США, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу 30\~000 доларів США,\~а відповідач зобов`язалась провернути позику до 31 грудня 2021 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього, частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Після закінчення строку повернення суми позики відповідач уникає зустрічі з позивачем, телефонні дзвінки ігнорує. Грошові кошти на даний час позивачу відповідачем не повернуто. Однак, як встановлено в ході розгляду справи, вказані обставини відповідачем не спростовано, взяті на себе зобов`язання за умовами договору позики відповідач [PERSON] не виконала, у визначені строки позику не повернула внаслідок чого допустила утворення заборгованості перед позивачем на суму позики. Одночасно суд враховує, що відповідно до ст.99 Конституції України, ст.192, 533 ЦК України, правових висновків Верховного Суду України у справі №6-79цс14, №6-284цс17 встановлено, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня. Таким чином вирішуючи питання про стягнення заборгованості за договором позики, що надавалася у валюті, є правильним визначати грошовий еквівалент в національній валюті та здійснювати стягнення в гривні. Крім цього суд враховує, що відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» гривневий еквівалент валютного зобов`язання має визначатися станом на день розгляду справи. Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем становить 30\~000 доларів США, що в еквіваленті станом на день розгляду справи становить 1\~097\~058 грн. (один мільйон дев`яносто сім тисяч п`ятдесят вісім гривень), а тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті на час розгляду справи. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved