Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 травня 2023 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 72 552,10 грн., з яких 72 552,10 грн - заборгованість за кредитом, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 684 грн. В обгрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 08 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим відповідачем була підписана анкета-заява б/н від 08 вересня 2019 року, після підписання якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 90 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта. Відповідач свої зобов?язання за кредитним договором не виконав, у зв?язку із чим має заборгованість в розмірі 72 552,10 грн., з яких 72 552,10 грн. - заборгованість за кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі (а.с. 1-8). Стислий виклад позиції відповідача 08 вересня 2019 року відповідач звернувся до АТ «Універсал банк» з анкетою-заявою якою просив банк відкрити йому поточний рахунок. Наміру отримати кредит в нього не було та відповідної заяви він не подавав. Він підписав наданий йому сформований банком один зразок анкети-заяви від 08 вересня 2019 року створений банком на відповідному бланку. Кредитні кошти він не отримував. Заборгованості перед банком не має. Про наявність кредитних дізнався з позовного провадження. Відповідач зазначив, що усі докази подані до суду підписані лише адвокатом та не є первинним бухгалтерським документами, просив суд в задоволені позову відмовити на підставі ст. 81 ЦПК України у зв`язку з недоведеністю. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 травня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (a.c.41). На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦІК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 03 травня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання відповідача (а.с.42-43). Ухвалою судді від 03 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 44-45). Представник позивача надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без фіксування Таким чином, суд вважає за можливе ухвалили у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом В жовтні 2017 року акціонерне товариство «Універсал Банк» запустив новий проект монобанк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки монобанк. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк встановлюється кредитний ліміт на підставі поданої клієнтом заяви. В позовній заяві позивач зазначає, що особливістю проекту монобанк є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКІ в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», далі - Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланнямhttps://www.monobank.ua/terrns. 08 вересня 2019 року [PERSON] була подана анкета-заява про відкриття поточного рахунку. Частиною 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 08 вересня 2019 року [PERSON] просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. В Анкеті-заяві розробленої банком до Договору про надання банківських послуг від 08 вересня 2019 року [PERSON] просить відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розмішені офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms) та Тарифи. Згідно з наданим банком розрахунком, враховуючи невиконання відповідачем умов договору про надання банківських послуг «Monobank» від 08 вересня 2019 року у [PERSON] станом на березень 2023 року утворилась заборгованість в сумі 72 552,10 грн.. Згідно п.1.1 Статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк», погодженого Національним банком України 20.12.2022 року, АТ «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол №2-2018 від 31 жовтня 2018 року) було змінено на приватне акціонерне товариство та який було перейменовано на Акціонерне товариства «Універсал Банк». Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем та відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із п.п. 2.2. п. 2 Розділу І договір, що укладається між Банком та клієнтом, містить елементи різних договорів, так, зокрема, договору банківського рахунку та договору споживчого кредиту. Відповідно до 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно положень ст. 1069 цього Кодексу, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 55 Закону України „Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Законодавством встановлено вимоги до письмових кредитних договорів з зазначенням відомостей, які є необхідними, що є обов`язковим для визначення даного договору як кредитний. Так, ст. 14 Закону України « про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України «про споживчий кредит» визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Згідно вимог ст. 368 ЦК України запит на укладання угоди називають офертою.Оffero - (в перекладі означає -пропоную) - пропозиція певній стороні укласти договір з урахуванням викладених умов.. Оферта вважається прийнятою після її акцепту. Прийняття (акцепт) оферти є юридично значущою дією, наслідком якої є виникнення між сторонами договору. В той же час до матеріалів справи не долучено акцепту, щоб свідчило про схвалення обставин викладених в анкеті-заяві б/н від 8.09.2019 року, що спростовує доводи позивача, про те, що між ним та відповідачем досягнуто згоди. Ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Отже ст. 13 Закону України « про споживче кредитування» зазначає, що договір про споживче кредитування повинен обов`язково бути скріплений підписами обох сторін. Те саме зазначено і в ч. 2 ст. 207 ЦК України згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору укладеного виключно у письмовій формі. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. Індивідуальна частина договору укладається з клієнтом у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) з обов`язковим зазначенням у такому договорі умов. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана клієнту; 11) інші умови за згодою сторін; 12) підписи сторін. Якщо індивідуальна частина договору укладена в паперовому вигляді, примірник індивідуальної частини та додатки до неї (за наявності) надається клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо такий примірник за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта направлений клієнту на його електронну адресу або направлений клієнту за його вибором в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Доказами згідно ст.. 76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характер/у або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Універсал Банк»). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою Monobank, що додаються до позову однак подані банком дані докази не містять підпису відповідача, що ставить під сумнів, що саме з цими умовами та тарифами був ознайомлений відповідач, так як дані відомості не містяться в анкеті-заяві б/н від 08 вересня 2019 року. Так само як матеріали справи не містять і Додатку за яким сторони погодили розмір кредиту, плату за кредит, строки і порядок його погашення, тощо за підписом відповідача. Підписавши 08 вересня 2019 року анкету-заяву, відповідач висловив згоду на отримання банківських послуг, а саме просив відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору. Однак банк до суду не надав Додаток за підписом відповідача де було б погоджено умови надання кредиту його розмір та строки повернення. Так як законодавством чітко встановлено обов`язковість підпису сторони правочину, то відсутність Додатку з підписом відповідача свідчить проте, що питання надання кредиту не вирішувалося. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 висловив правову позицію з приводу того, що по частинам першій, другій статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Угода визнається укладеною в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач в позовній заяві зазначає, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування як на доказ посилається на довідку про розмір встановленого кредитного ліміту. Однак поданий доказ не містить печатки банку та підпис відповідної уповноваженої особи установи банку, а підписаний адвокатом С.В. Павленко, що свідчить про те, що даний доказ не є первинним бухгалтерським документом, та не може бути сприйняти судом як належний доказ надання кредиту. Умовами п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов визначено, що Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка. Банк випускає Клієнту Платіжну картку на підставі Договору, що укладається шляхом підписання Клієнтом Анкети-заяви. Випуск Платіжної картки здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Платіжної картки. Згідно пунктів 3.1, 3.4, 3.5 пункту 3 Розділу ІІ Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки. Дане повністю узгоджується з вимогами постанови правління НБУ № 492 від 12.11.2003яка регулює питання відкриття та ведення рахунків клієнтів, яка була чинна на день подання анкети-заяви б/н від 8.09.2019 року, однак не доводить виникнення кредитних відносин. Відкриття та ведення клієнтського рахунку також відноситься до одного з видів банківських послуг. Згідно з пунктами 5.1, 5.2 пункту 5 Розділу ІІ Умов, ліміт кредитування та строк дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому Договорі та відповідному Додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Відповідно до пунктів 5.5 пункту 5 Розділу ІІ Умов, форма надання Кредиту: поновлюваний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги. З дослідження наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку, матеріали справи не містять. Відсутні докази і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви б/н від 08.09.2019 Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ в підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умов та Правил надання банком кредиту або докази, які підтверджують, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, що містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, з наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов діяла на дату підписання заяви позичальником, і тому подібне. Оскільки банк може на свій розсуд змінювати Умови і правила, ставити споживача в невигідне становище всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Даний правовий висновок було зроблено до того як було подано відповідачем анкету-заяву б/н від 08.09.2019 а тому банк мав чітко виконати дані вимоги та вимоги законодавства. Так, Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У Постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року висловлена наступна правова позиція, що стосується зазначених правовідносин: «... При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів і Витяг з Умов розуміла відповідачка і ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, в тому числі і по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки це доказ повністю залежить від волевиявлення і дій одного боку (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови і правила споживчого кредитування, що підтверджується і в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 (виробництва № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з моменту виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду з позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів і Витяг з Умов в будь-яких редакціях, найбільш сприятливі для задоволення. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Днне узгоджується і з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду яке викладене у постанові по справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 3.09.2019 року Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У такому випадку враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (вересень 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (травень 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила обслуговування фізичних осіб АТ «Універсал банк» при надання банківських послуг щодо карткових продуктів. Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Монобанк)», Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За викладених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки так само як і не подано доказів наявності та обрахування заборгованості. Поданий банком як доказ розрахунок заборгованості не приймається судом до уваги так як є неналежним. В позовній заяві представник позивач зазначає що розрахунок заборгованості є належним доказом який видається та підписується уповноваженою особою банку, в той же час доказ який було подано до суду та міститься в матеріалах справи (а.с. 10-11) підписаний адвокатом Павлено С.В. що також свідчить, що даний документ не є первинним бухгалтерським доказом. Оскільки АТ «Універсал Банк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві та у який саме спосіб, визначений Умовами, кредитної картки та розміру наданого кредиту у виді встановленого ліміту на певну суму, руху коштів на відкритому рахунку, тому перевірити розмір нарахованих як суми боргу, так і процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. У відповідності до постанови Верховного Суду № 161/16891/15-ц від 30.01.2018 року розрахунок заборгованості не є належним доказом. Так само в постанові Верховного Суду по справі № 278/2177/15-ц від 17.12.2020 Верховний Суд зазначив «…Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 . Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц….» Неподання позивачем виписки про рух коштів по рахунку позбавляють можливості суд перевірити наявність заборгованості, факт зарахування кредитних коштів та час даної операції, встановити дійсний його розмір. Так як на думку суду та враховуючи той факт, що відповідача просив відкрити йому поточний рахунок, по рахунку могли окрім кредитних коштів могли рухатися та обліковуватися і його власні кошти, а тому розрахунок заборгованості не підтверджений належним доказом. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку Monobank, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення. Суд не може погодитися з тим, що сам лише факт підписання анкети-заяви свідчить про видачу кредиту відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу така анкета-заява не містить. Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року по справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що у зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. Посилання позивача на правомірність своїх дій, та правомірність та належність доказів шляхом посилання на постанову Вінницького апеляційного суду від 15.09.2021 суд сприймає критично та вважає такі обставини такими, що не заслуговую на увагу. Суд не зобов`язаний приймати до уваги будь-які висновки інших судів, окрім тих що стосуються даного спору між тими самими сторонам. Позивач позовною заявою визнає, що іншого позову з тих самих підстав та по аналогічному спору він до суду не подавав, а від так постанова Вінницького апеляційного суду від 15.09.2021 не стосується предмета доказування. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не постанови апеляційних судів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу, розміру заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed