Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю нерухомого та рухомого майна, яке набуте у шлюбі та в порядку поділу майна подружжя просить визнати право власності на частку у набутому у шлюбі майна за позивачем. Позов обґрунтовує тим, що позивач з 18.10.2003 року по 04.02.2020 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час перебування у шлюбі, сторонами за спільні кошти набуто майно, яке відповідно до ст.60 СК України має правовий статус спільного сумісного майна подружжя. До складу цього майна входить: житловий будинок, загальною площею 219.6 м2, житлова 110,7 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,0870 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також транспортні засоби, що були придбані сторонами за час перебування у шлюбі. З огляду на це, позивач уважає, що майно набуте за час шлюбу є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2023 року, суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Вказану ухвалу та позовну заяву з додатками відповідач отримав 24.02.2023 року. У наданий судом строк та станом на 01 вересня 2023 року відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. 01.03.2023 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині поділу набутих за період шлюбу за рахунок спільної праці транспортних засобів, згідно з якою просить суд визнати об`єктами спільної сумісної власності наступне рухоме майно та в порядку поділу майна подружжя просить визнати право власності на частку у набутому у шлюбі майна за позивачем: - Легковий автомобіль Skoda Superb, рік випуску 2010, д.н.з. [NUMBER] ; - Вантажний автомобіль MAN TGA 03, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] . А також стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості відчужених відповідачем без згоди позивача транспортних засобів: - Вантажний автомобіль MAN 26.413 TGA, рік випуску 2004, д.н.з. [NUMBER] ; - Причіп SOMMER ZP 180 T, рік випуску 2001, д.н.з. [NUMBER] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився надіслав до суду заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутності. Позов просить задоволити на підставі наданих суду доказів. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився надіслав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, у задоволенні позову просить відмовити, так як спірний будинок належить відповідачу на підставі Договору дарування. Разом із заявою надав суду Договір дарування на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З приводу долучення до матеріалів справи доказів, суд звертає увагу представника відповідача [PERSON] , що положеннями\~статті 189 ЦПК України\~визначено,\~що завданнями\~підготовчого провадження\~є:\~остаточне визначення\~предмета спору\~та характеру\~спірних правовідносин,\~позовних вимог\~та складу\~учасників судового\~процесу;\~з`ясування\~заперечень проти\~позовних вимог;\~визначення обставин\~справи,\~які підлягають\~встановленню,\~та зібрання\~відповідних доказів;\~вирішення відводів;\~визначення порядку\~розгляду справи;\~вчинення інших\~дій з\~метою забезпечення\~правильного,\~своєчасного і\~безперешкодного розгляду\~справи по\~суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Крім того, представником позивача не подано клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження. У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Враховуючи вищезазначене, суд не бере до уваги долучений до заяви представника відповідача [PERSON] . Договір дарування. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Згідно зі\~ ст. 61 Сімейного кодексу України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2003 року до 03.01.2020 року, що стверджується копією Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03.01.2020 року (справа №303/7521/19, провадження №2/303/335/20, а.с.12). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Встановлено, що Рішенням вісімнадцятої сесії сьомого скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 22 грудня 2017 року №784 відповідачу [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0870 га, кадастровий номер 2122755500:10:001:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , а.с.13. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320375083 від 17.01.2023 року, 12.02.2018 року проведено державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за відповідачем [PERSON] (а.с.83-84). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320375439 від 17.01.2023 року, 17.01.2020 року проведено державну реєстрацію права власності на новозбудований будинок за відповідачем (а.с.77-78). Відповідно до Звіту про експертну оцінку майна, Висновку про вартість майна, вартість житлового будинку [ADDRESS] , складає 1\~486\~000,00 гривень (а.с.38-51, 52), вартість земельної ділянки що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з Звітом про експертну оцінку майна та Висновку експертів про вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що надана в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, складає 144\~570,00 гривень, (а.с.19-27). Крім того, судом встановлено, що за час перебування сторонами у шлюбі було придбано наступні транспорті засоби: причіп SOMMER ZP 180 T, рік випуску 2001, д.н.з. [NUMBER] , вантажний автомобіль MAN TGA 03, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] , вантажний автомобіль MAN 26.413 TGA, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Skoda Superb, рік випуску 2010, д.н.з. [NUMBER] . Разом з тим, відповідачем 10.08.2021 року відчужено вантажний автомобіль MAN 26.413 TGA, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] за 12\~000,00 гривень (а.с.164), 29.09.2022 року відчужено вантажний автомобіль MAN TGA 03, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] за 8\~000, 00 гривень (а.с.120), 27.05.2020 року відчужено легковий автомобіль Skoda Superb, рік випуску 2010, д.н.з. [NUMBER] за 250\~397,00 гривень (а.с.122, 180). При цьому, поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно в період шлюбу . Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №607/4701/13-ц. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.ст.\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] новозбудований житловий будинок, загальною площею 219.6 м2, житлова 110,7 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,0870 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , наступні транспорті засоби: причіп SOMMER ZP 180 T, рік випуску 2001, д.н.з. [NUMBER] , вантажний автомобіль MAN TGA 03, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] , вантажний автомобіль MAN 26.413 TGA, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Skoda Superb, рік випуску 2010, д.н.з. [NUMBER] та задоволення позовних вимог в частині поділу майна подружжя. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розімірі 33\~420 гривень, суд констатує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №774 від 18.02.2011 року та ордер на надання правничої (правовової) допомоги. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката Маргіта В.В. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Таким чином, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, суд суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13\~420, 00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. На підставі наведеного та

Outcome: approved