Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , посилаючись на те, що 15.04.2021 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2022 року шлюб розірвано. Через різне місце проживання, після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилась проживати разом із батьком [PERSON] .. Наразі відповідач перешкоджає спілкуванню позивача з донькою та не дає їм бачитись. Позивач зазначила, що їй як матері емоційно важко сприймати такий стан речей, вона любить свою доньку та піклується про її майбутнє. Донька потребує материнського виховання так само як і батьківського. Також зазначила, що зверталась до Виконавчого комітету Голованівської селищної ради з проханням визначити спосіб участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, де було визначено, що спілкування можливе лише кожні вихідні дні місяця за місцем проживання дитини та домовленістю з батьком. Проте, були випадки коли відповідач не давав можливості спілкуватися та бачитися з донькою, про дані випадки позивач повідомляла виконавчий комітет Голованівської селищної ради, проте на її звернення ніяк не реагували. 06.07.2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача - адвокат Мельник Р.А., просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що після розірвання шлюбу позивачку цікавило лише її особисте життя, а тому вона залишила дитину проживати з батьком. Позивачка регулярно не сплачує аліменти на утримання дитини, що ставить під сумнів можливість забезпечення нею самого існування дитини. Під час перебування відповідача з донькою [PERSON] на стаціонарному лікуванні у 2022 році у відділенні лікарні, позивач відвідувань не здійснювала. Наразі позивач перебуває у шлюбі та знаходиться на сьомому - восьмому місяці вагітності, що ставить під сумнів виконання нею батьківських обов`язків, стосовно вже наявної дитини. Зазначає, що жодним чином відповідач не перешкоджав позивачці у спілкуванні з дитиною, так як у визначені виконавчим комітетом Голованівської селищної ради так і в інші дні, проте позивач рідко приїздила, пояснюючи, що зайнята на роботі. 18.07.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що не згодна з відзивом на позовну заяву. Вона наразі перебуває у відпустці по вагітності і пологах, її чоловік [PERSON] володіє нерухомим майном, а тому вона має змогу забезпечити свою доньку [PERSON] необхідними умовами для проживання, навчання та харчування. 08.08.2023 року до суду надійшло заперечення, в якому представник відповідача зазначив, що вказана якість достатнього рівня особистої забезпеченості позивача, не є її та її чоловіка [PERSON] , особистим, оскільки будинок в якому вони проживають є батьківським, тобто належить батькові чоловіка позивачки та не відомо чи у придатному він стані для проживання. Окрім того позивачем не зазначено джерел її матеріального забезпечення під час так званого перебування у відпустці по вагітності та майбутнього догляду за новою дитиною, оскільки заробітна плата виплачуватися позивачеві не буде, а жодних офіційних даних про регулярні та офіційні доходи нового чоловіка позивачка [PERSON] не долучила. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбу і у них [INFO] народилась донька [PERSON] , в червні 2022 року вона пішла від відповідача, з яким проживали у його батьківський хаті. Оскільки їй не було куди забрати малу дитину, остання залишилась проживати із батьком. 31 грудня 2022 року вона уклала шлюб з [PERSON] і у неї з`явилась можливість забрати дитину до себе, адже у чоловіка є житло і він має змогу їх забезпечувати. Проте, з метою адаптації дитини до матері, вона звернулась до служби у справах дітей для визначення їй днів для спілкування з донькою. Відповідним рішенням селищної ради їй визначено дні спілкування з донькою у вихідні дні, суботу та неділю. Проте, відповідач не виконував це рішення і перешкоджав її спілкуванню з донькою. Через це вона звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини із нею. Щодо умов проживання зазначила, що наразі проживає у будинку чоловіка, який належить його батькові, де створені умови для проживання доньки. Чоловік працює та зможе матеріально забезпечити її з двома дітьми. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись не безпідставність тверджень позивача про наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивачки із донькою. Також відповідач зазначив, що позивач 06.06.2022 року пішла від нього залишивши доньку проживати із ним і з цього часу майже не цікавилась життям доньки, самоусунулась від спілкування із нею, не відвідувала її, не цікавилась її життям та здоров`ям, матеріально не підтримувала, має заборгованість зі сплати аліментів. Наразі [PERSON] проживає в гарних умовах, має свою кімнату, іграшки та засоби для розвитку, матеріально забезпечена, відвідує садок, здорова. Відповідач з жовтня 2022 року перебуває у декретній відпустці, опікується донькою та приділяє їй достатньо уваги для її виховання та розвитку. Представник органу опіки та піклування Голованівської селищної ради Іванкова А.А. в судовому засіданні зазначила, що позивач до служби у справах дітей Голованівської селищної ради Кіровоградської області не зверталась з приводу доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір, а відтак покладається на розсуд суду у вирішенні позову. Умови проживання як у батька так і у матері були оглянуті в лютому 2023 року за фактом звернення позивача до служби з питанням визначення їй днів для спілкування з донькою. На час огляду умови проживання у батька були добрі, у матері задовільні, адже необхідно було обладнати дитячу кімнату необхідними меблями. Підтверджених фактів перешкоджання відповідачем у спілкуванні матері з донькою службою встановлено не було, хоча такі звернення надходили від позивачки. Від відповідача також надходили звернення про недотримання позивачкою графіку спілкування з донькою. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини і дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.06.2021 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерстерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №48. Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] , [INFO] залишилась проживати разом із батьком [PERSON] .. 31.12.2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у Голованівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Наказом ТОВ АФ «Хлібороб» №316 від 17.10.2022 року [PERSON] надано відпуску по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно розрахунку, складеного начальником Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01.06.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , складає 16033,83 грн.. Рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №34 від 03.02.2023 року визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , а саме: кожні вихідні дні місяця субота та неділя за місцем проживання дитини та домовленістю з батьком дитини. З наданої виписки з медичної картки стаціонарного хворого №1163 [PERSON] , [INFO] , вбачається, що з 20.06.2022 року по 25.06.2022 рік, остання госпіталізована разом із батьком [PERSON] з діагнозом ентеровірусний везикулярний фарингіт В08.5, Гострий катаральний отит середнього вуха лівобічний Н 65.0, за час перебування у лікарні та після сповіщення матері [PERSON] про хворобу доньки та госпіталізацію мати не з`являлася. 24.05.2023 року [PERSON] зверталась до служби у справах дітей Голованівської селищної ради Кіровоградської області з приводу вивезення її дитини - доньки [PERSON] , батьком [PERSON] без її згоди в іншу область. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так само і стаття 78 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Беручи до уваги фактичні обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, суд приходить до висновку, що на даний час проживання малолітньої [PERSON] з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, адже в родині батька налагоджено з дитиною стійкий емоційний зв`язок, дитині створені належні умови для виховання та розвитку, що підтверджено відповідними доказами. При цьому, суд вважає, що позивачем не доведені і не підтвердженні належними та допустимими доказами заявлені нею позовні вимоги, адже протягом судового розгляду не було надано доказів на підтвердження обставин, які вона зазначала як підставу своїх позовних вимог. Збирання доказів з власної ініціативи суду, у даному випадку, суперечитиме зазначеним вище засадам цивільного судочинства, адже не викликано необхідністю захисту прав та інтересів малолітніх і прямо не передбачено ЦПК України. Стосовно неподання органом опіки та піклування письмового висновку щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю суд зауважує, що надання такого висновку є обов`язком відповідного органу опіки та піклування в силу Закону (зокрема статті 19 Сімейного кодексу України), невиконання якого не позбавляє суд можливості ухвалення рішення по суті спору у цій справі. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed