Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.09.2019 у розмірі 226234,24 грн., що складається із заборгованості за кредитом 188369,37 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 37864,87грн., вказуючи, що 25.09.2019 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на картковий рахунок у вигляді кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,\~\~а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та\~\~банком Договір\~\~про надання\~\~банківських послуг,\~\~що підтверджується\~\~підписом у заяві.\~\~АТ КБ\~\~ПриватБанк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу\~можливість розпоряджатися\~\~кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором з повернення отриманих коштів належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 04.04.2023 у відповідача перед банком виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 26.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Від представника позивача до суду надано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справу повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачу за місцем реєстрації, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 25.09.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник погодився, що договір між позичальником та банком складається з заяви, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів. У анкеті-заяві позичальника від 25.09.2019 процентна ставка не зазначена. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, на яку йому встановлено кредитний ліміт. До кредитного договору банк додав також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, на яких відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з ним під час укладання кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту від 01.10.2019. АТ КБ\~\~ПриватБанк свої\~\~зобов`язання\~\~за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором від 25.09.2019 станом на 04.04.2023 виникла заборгованість у сумі 226\~234, 24 грн., що складається із заборгованості за кредитом 226\~34,\~24 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 188\~369,\~37грн. Наявність заборгованості з тіла кредиту підтверджується розрахунком позивача, а також випискою з особового рахунку, які не спростовані відповідачем. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України\~\~АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Щодо стягнення з відповідача нарахованої суми процентів в розмірі 37864,87 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У підписаній сторонами анкеті-заяві від 25.09.2019 відсутні умови про встановлення процентів за користування кредитом. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків банк посилався на паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем 01.10.2019 року. Разом з тим, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 16.10.2019. Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від обраних споживачем умовах кредитування. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Окрім того, в розділі 7 Паспорта зазначено, що датою надання вказаної інформації є 01.10.2019, в цей же день відповідач і підписав Паспорт, а надана інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.10.2019, а не на весь час дії кредитного договору. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який\~Закон № 1734-VIII\~включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Таким чином, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою, крім того в останньому зазначено, що зазначена у ньому інформація є актуальною до 16.10.2019 року, а не на весь час дії кредитного договору. Підпису позичальника не містять і витяг з Тарифів та з Умов про те, що він обізнаний про умови користування певною кредитною картою. Інших доказів існування погоджених сторонами істотних умов Договору від 25.09.2019, зокрема, щодо умов та порядку сплати процентів, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідач був ознайомлений, позивач не зазначив. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату та розмір відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. За положеннями ст.634 ЦК України, споживач послуг банку може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений, отже доданий позивачем витяг з Умов, Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не має необхідних ознак письмового договору між сторонами, оскільки суперечить вимогам ст.ст.633,634,1055 ЦК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 37 864, 87 грн., з огляду на недоведеність заявленої вимоги. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом у розмірі 188 369, 37 грн., інші вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 3393,51 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 83,26%, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 2825,44 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial