Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позиція сторін у справі У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 33 500, 00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2019 року [PERSON] звернувся до Офісу Генерального прокурора із запитом на інформацію «17.12.19 ГПУ запит про надання Інформаці Левківська», в якому на підставі і в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» просив надати вичерпну відповідь за кожним із зазначених ним у запиті пунктів. Відповідач без пояснення причин відмовив у наданні інформації. Неправомірні дії Офісу Генерального прокурора [PERSON] оскаржував до Сьомого апеляційного адміністративного суду щодо неналежного розгляду звернення, а саме протиправної відмови у наданні повної інформації на запит [PERSON] від 17.12.2019 «17.12.19 ГПУ запит про надання Інформаці Левківська». Рішенням Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі № 240/1911/20, визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає в ненаданні відповіді на запит [PERSON] від 17.12.2019 «17.12.19 ГПУ запит про надання Інформаці Левківська», зобов`язано Коростишівську міську раду надати відповідь на запит [PERSON] від 17.12.2019 «17.12.19 ГПУ запит про надання Інформаці Левківська» у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі 240/1911/20 визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України у не розгляді запиту [PERSON] від 17 грудня 2019 року. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора розглянути інформаційний запит [PERSON] від 17 грудня 2019 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що 17.12.2019 [PERSON] звернувся до Генеральної прокуратури України із запитом на інформацію, в якому на підставі статті 34 Конституції України, пп.1 частини 1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати інформацію про: 1) дату та № кримінального провадження в досудовому кримінальному розслідуванні відкритому за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у справі № 757/24291/17-к; 2) в якій стадії перебуває досудове кримінальне розслідування відкритому за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у справі № 757/24291/17-к; 3) посаду, прізвище, ім`я по батькові слідчого та прокурора, процесуального керівника в досудовому кримінальному розслідуванні відкритому за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у справі № 757/24291/17-к. У згаданій справі суд зробив висновок, що в ракурсі усіх обставин та матеріалів справи, висновки в сукупності свідчать про протиправність дій відповідача щодо не розгляду запиту позивача від 17.12.2019. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги значив, що зазнав моральних страждань, зокрема, у зв`язку із тим, що відповідач протиправно не надав відповіді на його інформаційний запит від 17 грудня 2019 року. Суд констатує наявність однієї складової для цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді шкоди, такої як неправомірність дій останнього. Проте суду не доведено, що внаслідок такої протиправної бездіяльності, відповідач спричинив позивачу моральну шкоду у визначеному ним розмірі, а також не доведено наявність причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed