Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника 09.08.2023 року позивач звернувся до Звенигородського районного суду з позовом про повернення надлишково стягнених коштів,в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] надлишково сплачені кошти в сумі 8 851,58 грн. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна гривня 58 копійок). Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та фактичні витрати на правничу допомоги на момент винесення судового рішення. В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Звенигородського районного відділу Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Третя особа без самостійних вимог) перебував на виконанні виконавчий лист №694/851/18 від 06.11.2018 року виданий Звенигородським районним судом про стягнення з [PERSON] (далі - Позивач) аліментів на користь [PERSON] (далі - Відповідач) на утримання сина [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року. В рамках вказаного виконавчого провадження, [PERSON] , на користь [PERSON] було надлишково сплачено грошові кошти, в сумі 8 851,58 грн. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна гривня 58 копійок) що підтверджується довідкою - розрахунком Звенигородського районного відділу Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.05.2023. На адресу відповідача було направлено досудову вимогу №72 від 20 червня 2023 року, отриману відповідачем 28 червня 2023 року. Проте відповідачем зазначена вимога, була - проігнорована. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.08.2023 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та судової повістки за адресою реєстрації, яку він отримав особисто,а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 12.09.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ярослава Гладиша надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, мотивуючи це ти, що на виконанні Звенигородського районного відділу Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував на виконанні виконавчий лист №694/851/18 від 06.11.2018 року виданий Звенигородським районним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 8851, 58 грн. були набуті у період з 26.06.2018 року по 04.06.2022 року, як аліменти на утримання дитини на виконання судового наказу Звенигородського районного суду Черкаської області у справі №694/851/18 від 06.11.2018 року, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх [PERSON] відсутні правові підстави для стягнення їх з [PERSON] на користь [PERSON] як безпідставно набутих. 15.09.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Зінченко І.О. надійшла відповідь на відзив в якій вона підтримала, зазначені вимоги, які були вказані в позовній заяву, мотивуючи це тим, що в рамках зазначеного виконавчого провадження, Позивач самостійно вносив кошти (здійснював платежі) та не мав можливості робити часті звірки з органами виконавчої служби для відстеження правильності (достатності) оплат. Тому ймовірніше за все, при розрахунку допускався технічних (рахункових помилок) в результаті чого і виникла зазначена переплата. Питання про повернення надлишково сплачених коштів, піднято Позивачем, оскільки на сьогоднішній день, в провадженні Державної виконавчої служби у Оболонського району міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] в якому, син - [PERSON] , стягує аліменти з батька - [PERSON] . Зазначу, що син жодним чином не виходить на зв`язок та не підтримує контакту з батька, а цікавить його лише обов`язок батька по сплаті коштів. Тому, Позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, зазначає, що якби стороною в даному виконавчому провадженні була Відповідач, то виконавча служба безперешкодно змогла б зробити взаємозалік між провадженнями. Проте, оскільки різні сторони, не дивлячись на те, що в обох виконавчих провадженнях кошти стягуються в інтересах однієї особи - [PERSON] , провести відповідний взаємозалік - не можливо. Що стосується заявлених витрат на правничу допомогу, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, Відзив повинен містити попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс і очікує понести у зв 'язку із розглядом справи. В той час, коли представник Відповідача просто констатує суму витрат на правничу допомогу, жодним чином не аргументуючи її. Окрім того, законом передбачено, що відшкодуванню підлягають лише фактично понесні витрати на правничу допомогу, підтвердження понесення витрат, відповідачем не надається. Разом з тим, позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Відповідачем не надано ні підтвердження оплати, ні акту виконаних робіт. Враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, судом встановлено наступне. 20.06.2023 року № 72 на адресу [PERSON] була направлена досудова вимога про повернення надлишково стягнутих коштів (а.с.7). Відвовідно до довідки-розрахунку від 17.05.2023 року про розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , [INFO] вбачається, що нарахованого аліментів за період з 26.06.2018 року по 04.06.2022 року - 81155,21 грн., сплачено за вищевказаний період 90006,79 грн., заборгованість відсутня, переплата становить 8851,58 грн. ( а.с.9-10). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215ЦивільногокодексуУкраїни передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Зазначений висновок також викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014у справі № 6-91 цс14 та від 04.11.2020 року у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19). Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] мав право невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а також про зміну місця роботи ; постанову про закінчення виконавчого провадження оскаржити протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи законних інтересів (ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"). Постанова державного виконавця може бути оскаржена до суду, який видав виконавчий документ, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"). Згідно офіційної відповіді від 05.06.2023 року начальника відділу Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу роз`яснено про неможливість здійснення взаємозаліку або повернення сплачених коштів. Окрім того, виникає питання щодо правовірності видання довідок Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та визначення коштів, сплачених добровільно батьком дитини на її утримання як «переплати» та відповідно без надання документів ( платіжних доручень та розпоряджень), щодо їх перерахування відповідачу. З урахуванням вкладеного, враховуючи відсутність умислу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового повернення отриманих відповідачем коштів. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Разом з тим відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання правничої допомоги з адвокатом Ярославом Гладишем. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Відшкодування витрат підлягає незалежно від того, чи їх фактично сплачено чи тільки має бути сплачено, даний висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19) , які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Окрім того, витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за межами суду (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №301/1894/17 від 17 жовтня 2018 року). На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Гладиш Я. М. надано копію договору про надання правової допомоги № 06/23 від 29.06.2023 року, копію Додаткової угоди №1 від 04.09.2023 року до договору про надання правової допомоги № 06/23 від 29.06.2023 року , ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок сум судових витрат на суму 3500 грн. Враховуючи приписи ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України», за яким навіть несплата адвокатського гонорару, обумовленого договірними зобов`язаннями, свідчить про те, що витрати за таким гонораром є «фактично понесеними». Отже з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 3500 (три тисячі гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved