Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача грошові кошти у розмірі 30123,71 грн, з яких: 14327,73 грн - відсотки за обліковою ставкою НБУ, 11938,00 грн - втрати від інфляції за весь час прострочення за період з 11.03.2021 по 31.12.2021; 3% річних у сумі 3857,98 за період з 11.03.2021 по 31.12.2021. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети, яка разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до договору відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт з наступним збільшенням такого, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовам кредитного договору. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка була стягнута відповідно до судового рішення, а в частині стягнення процентів відмовлено, оскільки відсутні докази погодження такої умови між сторонами. Вважає, що наявні підставив для стягнення з відповідача відсотків за обліковою ставкою НБУ у відповідності до ст. 1048 ЦК України. Разом із тим, оскільки строк дії договору закінчено внаслідок пред`явлення дострокової вимоги то у відповідності до ст. 625 ЦК України наявні підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.03.2021 по 30.06.2021. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. 17 квітня 2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 29 січня 2019 року відповідач, звернувся з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно вказаної анкети-заяви, відповідач надав згоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Будь-які інші дані про вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки, умови нарахування пені, штрафів чи комісії відсутні. Згідно з довідки позивача відповідачу надано за вищевказаним кредитним договором кредитну картку із терміном дії до 01/22. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача було встановлено у розмірі 160000,00 грн із зменшенням такого до 0,00 грн станом на 02.07.2020. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року у справі № 758/3152/22 позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.01.2019 станом на 15.02.2021 в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 158576,93 грн та судовий збір. Рішення набрало законної сили 08.10.2021. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у відповідності до судового рішення від 07.09.2021 року № 758/3152/22 матеріали справи не містяться. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року (справа № 912/1120/16). Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, наявність судового рішення від 07.09.2021 про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів у відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, оскільки строк дії договору змінився, адже банк використав право дострокового повернення суми кредиту. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що стягнення основної суми боргу у відповідності до рішення суду від 07.09.2021 № 758/3152/21 припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з ст.1048 ЦК України передбачено лише за наявності договору. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення суду від 07.09.2021 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до розрахунку за період з 11 березня 2021 року по 31 грудня 2021 року 3 % річних складають у сумі 3857,98 грн, а інфляційні втрати у розмірі 11938,00 грн. Будь-яких зауважень, заперечень щодо поданого розрахунку відповідачем не подано, такий є чинним та суми 3% річних та інфляційні втрати обчислено вірно. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором від 29.01.2019 за період з 11 березня 2021 року по 31 грудня 2021 року, а саме: 3% річних у сумі 3857,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 11938,00 грн. У зв`язку із неведеним, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1407,49 грн.

Outcome: partial