Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У червні 2023 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, уточнивши його теж у червні 2023 р.. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 01.03.2005 р. до 14.07.2008 р. слюсарем з ремонту автомобілів, з 14.07.2008 р. по 28.07.2021 р.- водієм великовантажного автомобіля під час вивезення гірничої маси з кар`єру та виконував технічне обслуговування автомобіля. Працював з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 1, а з 28.07.2021 р. він звільнився із підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 19.01.2023 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, йому було встановлено два професійні захворювання: - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдромом полірадикулонейропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу, деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових, колінних суглобів; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 25.05.2023 р. йому встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 60% - по вібраційній хворобі, 5% - по туговухості. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, його постійно турбує біль в поперековому та шийному відділах хребта з іррадіацією в ліву руку та ногу, порушена хода та обмеженість рухів, зниження слуху на обидва вуха. Порушено його звичайний уклад життя, він змушений постійно звертатись в лікувальні установи. Просить стягнути з відповідача на свою користь 360000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що оформляючи трудові відносини, позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Але, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Крім цього, за роботу в шкідливих умовах праці позивачу було надано право на пільгове пенсійне забезпечення та достроково призначено пенсію на пільгових умовах. За весь період роботи на підприємстві відповідача, позивач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Але, позивач чомусь тільки зараз згадав про важкі умови праці, які завдали йому моральних страждань. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з з 01.03.2005 р. до 14.07.2008 р. слюсарем з ремонту автомобілів, з 14.07.2008 р. по 28.07.2021 р.- водієм великовантажного автомобіля під час вивезення гірничої маси з кар`єру та виконував технічне обслуговування автомобіля. Працював з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 1, а з 28.07.2021 р. він звільнився із підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 9-14). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 13 років, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 25.05.2023 р. йому було встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 60% - по вібраційній хворобі, 5% - по туговухості (а.с. 20-21). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 02.03.2023 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдромом полірадикулонейропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу, деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових, колінних суглобів; 2) хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) (а.с. 17). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 02.03.2023 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 2 дБ; - перевищення еквівалентного рівня шуму на 1 дБа (а.с. 18). Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи водієм автотранспортних засобів в кар`єрі з 14.07.2008 р. по 28.07.2021 р. виконував вивезення великовантажним автомобілем гірничої маси з кар`єру та технічне обслуговування автомобіля. Внаслідок недосконалості технологічного процесу під час перевезення гірничої маси великовантажним автомобілем, підпадав під вплив підвищених параметрів вібрації та шуму (а.с. 17). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с. 19). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 65 % втрати працездатності, третю групу інвалідності, роботу в шкідливих умовах у відповідача протягом 13 років, а також характер захворювань, пов`язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути за період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 280000 грн. за встановлені 65 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 2684 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial