Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 квітня 2023 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до територіальної громади Полтавської міської ради про визнання права власності на самовільно реконструйоване нерухоме майно. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Також вказував, що було укладено також два договори купівлі - продажу двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1га, на якій розташований житловий будинок та земельну ділянку такого ж цільового призначення 0,1165 га. Загальна площа житлового будинку складає 42.8 кв.м., а житлова площа 24 кв.м. З метою покращення житлово - побутових умов у 2019 році здійснив реконструкцію житлового будинку та змінив склад господарських будівель, зруйнувавши старі і збудувавши новий сарай і гараж. Після реконструкції житлового будинку його загальна площа збільшилася з 42,8 кв.м до 68,6 кв.м. Посилалася на те, що після завершення реконструкції був виготовлений технічний паспорт, в якому є відмітка про самочинне будівництво. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок «А-1 «а», загального площею 68,6 кв.м. та житловою площею 23.6 кв.м., гараж «а1», навіс «а2», погріб «а3», вбиральню «Ж», сарай «З», огорожу 6, колодязь (1/2) частина №4, огорожу №5, що знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 26.06.2023 року від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення. Посилалися на те, що позивачем не надано до суду проектної та робочої документації за результатами експертизи проекту будівництва як доказу відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованих об`єктах нерухомості. Крім того, позивач не звертався до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору. Просили врахувати дані пояснення при постановленні рішення. 02 серпня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказували, що територіальна громада Полтавської міської ради жодним чином не порушувала прав позивача, що стало б підставою для звернення до суду. Також вказують, що розгляд питань самочинного будівництва належить до компетенції Тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва в м. Полтаві. Дана комісія вирішує питання щодо можливості визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи - відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили. Третя особа просила суд проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 27 вересня 2018 року є власником житлового будинку А-1, загальною площею 42,8 кв.м., житловою 24 кв.м., літня кухня Б, сарай б, сарай Г, погріб г1, гараж Д, вбиральня Ж, огорожа №1, ворота огорожа №2, огорожа №3, колодязь питний №4 (1/2 частка». Згідно договору купівлі - продажу від 27 вересня 2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0.165 га, розташованої в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно договору купівлі - продажу від 27 вересня 2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0.1 га, розташованої в [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Також встановлено, що за даними технічного паспорту об`єкту нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] , виготовленого станом на 22 березня 2023 року, проведена реконструкція житлового будинку А-1,а, та будівництво господарських будівель а1, З- без дозвільних документів на проведення будівельних робіт. Також встановлено, що проектна та робоча документація на будівлі відсутня. Згідно архітектурно - будівельного висновку КП «БТІ та містобудування Полтавського району», будинок, розташований в [ADDRESS] без порушення ДБН України, технічний стан основних конструктивних елементів задовільний. Вважають, що згідно технічного паспорта житловий будинок (літ.А1,а) та господарські будівлі придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Враховуючи зазначені вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем за відсутності проектної та робочої документації, без відповідних дозволів та без дотримання вимог про подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт було здійснено будівельні роботи з реконструкції приміщення по [ADDRESS] , внаслідок чого змінилося функціональне призначення частини приміщень, змінилися геометричні розміри свого приміщення. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, на яку також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві та у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Звертаючись до суду з відповідним позовом, а також надаючи пояснення в судовому засіданні, представник позивача обґрунтовує свої позовні вимоги нормами ст. 376 ЦК України. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Як встановлено судом та визнавалося представником позивача в судовому засіданні, на земельній ділянці по [ADDRESS] було здійснено самовільну реконструкцію житлового будинку та змінив склад господарських будівель за відсутності проектної та робочої документації, без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Як встановлено судом, самочинно збудовані приміщення, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , в експлуатацію не приймалися. Також обов`язковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснив, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Позивач не надав до суду жодних доказів про те, що він у встановленому законом порядку зверталася до компетентного органу з питань виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. При цьому, територіальна громада Полтавської міської ради до якої позивач звертається з позовом, жодних прав позивача не порушувала. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed