Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Зміст позовних вимог У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Радунська локація», в особі директора Наконечної Інни Володимирівни, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, в якій просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу спірних приміщень, укладений 27 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватний нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б. (договір № 758 від 27 серпня 2018 року) та скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно за [PERSON] (рішення реєстратора від 27 серпня 2018 року № 42712325); - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача відшкодування понесених останнім судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 серпня 2018 року заявник став власником нежитлових приміщень з № 1 по № 3 (гр.пр. № 185), з № 1 по № 5 (гр.пр. № 186) по [ADDRESS] , приміщення № 185, [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1517736880000) загальною площею 447,5 кв.м. Заявник належним чином використовував та продовжує використовувати приміщення, зокрема, здає в оренду для розміщення школи і спортивному клубу. Однак у серпні 2021 року заявник з інформації від невідомих осіб, які почали приходити до приміщень, представлятися новими власниками вказаного вище приміщення, вимагати від осіб, які їх орендують, звільнити або переукласти договори оренди, дізнався, що нібито, у 2018 році вказані приміщення на підставі договору купівлі-продажу придбав громадянин [PERSON] , які начебто належали попередньому власнику на підставі свідоцтв про право власності, виданих Київською міською державною адміністрацією (нежитлові приміщення загальною площею 469 кв.м. по [ADDRESS] , приміщення № 185, група приміщень № 185, А-І (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1613520980000). Спірний (оскаржуваний) договір купівлі-продажу приміщень посвідчив приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б. (договір № 758 від 27 серпня 2018 року). Позивач зазначає, що він нежитлові приміщення не відчужував у нього не було наміру дарувати, продавати чи вчиняти будь-які дії щодо передачі свого майна невідомим особам, зокрема, [PERSON] та [PERSON] . Оспорюваний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки укладений на підставі підроблених документів, які в дійсності не існували і Київською міською державною адміністрацією не видавалися. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 05.03.2020 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане на ім`я [PERSON] ЦМУ МЮ (м. Київ) неодноразово зверталося до третьої особи з проханням передати документи нотаріального діловодства та архів. Однак третьою особою документи нотаріального діловодства та архів не передано до Київського державного нотаріального архіву. Крім того, позивач зазначає, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) наказ від 27.06.2012 № 988-С/НП та свідоцтво про право власності на спірне приміщення не видавались. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 29.06.2022 представником позивача подано клопотання про долучення доказів. 01.02.2023 представником позивача подані клопотання про виклик свідка та про долучення доказів. 11.05.2023 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи про ідентичність групи приміщень № 185 по [ADDRESS] від 02.05.2023. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 28.06.2023 представник позивача відмовився від проведення допиту свідка. У судовому засіданні 20.09.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі до суду не з`явились, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від них до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на повідомлену ним адресу свого місця проживання ( [ADDRESS] ) (а.с. 47), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», в силу положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, які повідомлені належним чином та не повідомили суду причини своєї неявки. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно з інформаційною довідкою № 315207322 від 15.11.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлові приміщення з № 1 по № 3 (гр.пр. № 185), з № 1 по № 5 (гр.пр. № 186) (в літ. «А») загальною площею 447,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 185, [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517736880000) на праві приватної власності зареєстровані 16.08.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДУНСЬКА ЛОКАЦІЯ» на підставі: «статут, серія та номер: бн, виданий 14.08.2018, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДУНСЬКА ЛОКАЦІЯ»; рішення, серія та номер: 1, виданий 14.08.2018, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДУНСЬКА ЛОКАЦІЯ»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 3191, 3192, виданий 16.08.2018, видавник: Приватний нотаріус Войтовський В.С.» (а.с. 107). Відповідно до договору купівлі-продажу групи приміщень від 27.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 758, [PERSON] купив у [PERSON] групу приміщень № 185 в літ. «А-І» по [ADDRESS] загальною площею 469,0 кв.м. Зазначена група приміщень належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.12.2012 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.12.2012 за № Б/Н-С/НП та право власності, на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1613520980000, номер запису про право власності 27325283 (а.с. 23). Згідно з інформаційною довідкою № 5002876809919-8590825564 від 26.08.2021 група приміщень № 185, А-І загальною площею 469,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1613520980000) на праві приватної власності зареєстрована 27.08.2018 за [PERSON] на підставі: «договору купівлі-продажу, серія та номер: 758, виданий 27.08.2018, видавник: Гнідюк О.Б., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42712325 від 27.08.2018, номер запису про право власності 27648855 (а.с. 25). Однак відповідно до листа Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» від 05.11.2021 № 110/306-1562 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наказ від 11.12.2012 № Б/Н-С/НП не видавався, свідоцтво про право власності від 24.12.2012 на ім`я [PERSON] не видавалось (а.с. 69). Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у листі від 24.11.2021 № 5380416-21 повідомило, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 161/6 від 27 січня 2020 року «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О.Б.», на підставі пункту 3 частини першої статті 30 Закону, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича припинена з 27 січня 2020 року.Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.05.2020 за № 13014/6-20 направлено лист до Головного управління Національної поліції у місті Києві про вжиття всіх можливих заходів щодо встановлення місцезнаходження архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О.Б., що є власністю держави та не був переданий на відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 05 березня 2020 року № 816/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », згідно з рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 26 лютого 2020 року № 4 та на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій та набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 08 серпня 1995 року за № 1806 на ім`я [PERSON] (а.с. 66, 67). З листа Київського державного нотаріального архіву від 09.11.2021 вих. № 4198/01-21 слідує, що документи нотаріального діловодства до архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. передані на відповідальне державне зберігання до Київського державного нотаріального архіву з 1995 року по 2007 рік (а.с. 68). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 3 (гр.пр. № 185), з № 1 по № 5 (гр.пр. № 186) (в літ. «А») загальною площею 447,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 185, [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517736880000) з 16.08.2018. Позивачем оспорюється договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами щодо групи приміщень № 185 в літ. «А-І» по [ADDRESS] , загальною площею 469,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1613520980000). З висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 02.05.2023 №02/05/2023 слідує, що згідно з технічним паспортом на групу приміщень [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1613520980000) загальною площею 469,0 м2 та технічним паспортом на нежитлові приміщення групи приміщень [ADDRESS] загальною площею 447,5 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1517736880000), група приміщень [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1613520980000) загальною площею 469,0 м2 та нежитлові приміщення групи приміщень № 185, 186 по [ADDRESS] загальною площею 447,5 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1517736880000) розташовані в будівлі, позначеною літерою «А», що відображає їх розташування в межах житлового будинку по [ADDRESS] . Експертом зроблено висновок, що група приміщень [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1613520980000) загальною площею 469,0 м2 є тотожною (одним і тим же приміщенням (групою приміщень)) нежитловим приміщенням групи приміщень № 185, 186 по [ADDRESS] загальною площею 447,5 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1517736880000), що розташовані в прибудові до житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином, укладений між відповідачами договір порушує права позивача, як власника нежитлових приміщень. У договорі купівлі-продажу групи приміщень від 27.08.2018, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 758, зазначається, що [PERSON] належить група приміщень № 185 в літ. «А-1» по [ADDRESS] загальною площею 469,0 м. кв. на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.12.2012 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.12.2012 за № Б/Н-С/НП та право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2018. Однак матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наказ від 11.12.2012 № Б/Н-С/НП не видавався, свідоцтво про право власності від 24.12.2012 не видавалося. Отже, у [PERSON] не було правових підстав для укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] , у зв`язку з чим договір купівлі-продажу групи приміщень, укладений 27 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем за номером № 758 є недійсним. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Оскільки документ, на підставі якого було проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем-2, судом визнано недійсним, тому підлягає скасуванню державна реєстрація прав на нерухоме майно за [PERSON] на групу приміщень № 185 в літ. А-І по [ADDRESS] , загальною площею 469,0 кв.м., реєстраційний номер 1613520980000, номер запису про право власності: 27648855, рішення реєстратора № 42712325 від 27 серпня 2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved