Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Трун О.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 28.02.2018 по 16.10.2020 року та з 18.05.2021 року по 12.07.2021 року працював у ТОВ «Краснолиманське». З моменту звільнення до цього часу з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі. В день звільнення 16.10.2020 року та 12.07.2021 року позивач перебував на підприємстві, отримав трудову книжку, однак розрахунок проведений не був. Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі. Ухвалою суду від 25.08.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, крім того витребувані у відповідачі дані про розмір заборгованості по заробітній платі. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, та просить винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у ТОВ «Краснолиманське» з 28.02.2018 року по 16.10.2020 року, та з 18.05.2021 року по 12.07.2021 року (а.с.10-11). Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 08.09.2023 року за № 292, позивач дійсно працював на підприємстві з 28.02.2018 по 16.10.2020 року електрослюсарем підземним 5 розряду та його залишок по заборгованості із заробітної плати за період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року склав 104682,09 гривень, а саме заробітна плата 96589,19 гривень, компенсація за 13 к. дн. Невикористаної відпустки при звільненні у сумі 8092,90 гривень. Сума заборгованості вказана після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 08.09.2023 року за № 293, позивач дійсно працював на підприємстві з 18.05.2021 по 12.07.2021 року електрослюсарем підземним 5 розряду та його залишок по заборгованості із заробітної плати за період з травня 2021 року по липень 2021 року склав 26362,01 гривень, а саме заробітна плата 22486,93 гривень, компенсація за 7 к. дн. невикористаної відпустки при звільненні у сумі 3875,08 гривень. Сума заборгованості вказана після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст.47 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 12.07.2021 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 12.07.2021 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 104682,09 гривень та 26362,01 гривень, заборгованість станом на дату розгляду справи не сплачена. Оскільки сума заборгованості нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1310 гривень 44 копійки.

Outcome: approved