Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник \~адвокат Процик\~В.В.,\~звернулася до\~Нетішинського міського\~суду Хмельницької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~вказавши у\~позові третьою\~особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Нетішинської міської ради. В обґрунтування позову зазначається, що позивач отримали ордер на право зайняття із сім`єю жилої площі у гуртожитку [ADDRESS] у складі сім`ї з п`яти чоловік: [PERSON] користувач; [PERSON] чоловік; [PERSON] донька; [PERSON] син; [PERSON] син. Із моменту отримання цього ордеру і по теперішній час кількість осіб, зареєстрованих у цьому житлі, збільшилося на одну особу у зв`язку із народженням [INFO] доньки [PERSON] . У грудні 2020 року чоловік позивача відповідач [PERSON] залишив сім`ю, забрав всі свої особисті речі (одяг, взуття, засоби особистої гігієни тощо) та змінив місце проживання, почавши проживати з іншою жінкою. Із часу залишення свого зареєстрованого місця проживання у грудні 2020 року, зокрема протягом 2021-2022 років відповідач проживав у іншій сім`ї за адресою: [ADDRESS] , а з вересня 2022 року і по теперішній час [PERSON] проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Протягом 2020-2022 років та шести місяців 2023 року відповідач не брав участі в утриманні їх житла, не надавав кошти на проведення ремонту цього житла, не сплачував житлово-комунальні послуги, що нараховуються на всіх зареєстрованих у житлі осіб. На думку позивача, [PERSON] втратив право користування вказаним житлом, оскільки він більше не є членом сім`ї наймачів, виселившись із нього добровільно та не маючи наміру в майбутньому проживати в ньому, позаяк вже понад три роки відповідач не проживає у спірному житлі. Водночас позивач, у зв`язку зі збереженням за колишнім членом сім`ї права користування спірним житловим приміщенням та реєстрації його проживання в ньому, позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за цією адресою осіб. З огляду на викладені обставини позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. 18.07.2023 суддею було відкрите провадження у зазначеній цивільній справі та визначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні, а також задоволене клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29-30). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні та надали пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак не повідомив суд про причини своєї неявки та не надав відзиву на позов, а також враховуючи відсутність заперечень з боку сторони позивача проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом 18.09.2023 була постановлена відповідна ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , куди заселилася приблизно у 2013 році. Коли вона заселялася у гуртожиток, у ньому вже проживали [PERSON] і [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі та мешкали у кімнаті [ADDRESS] . Коли [PERSON] приїхала із заробіток, [PERSON] вже не мешкав у вказаній кімнаті, позивач проживала там сама і самостійно виховувала дітей, а пізніше свідок дізналася, що вони розлучилися. Останнього разу свідок бачила відповідача у грудні 2020 року, з того часу у гуртожиток він більше не приїздив. [PERSON] має з позивачем спільні кухню та ванну, а тому відсутність відповідача для свідка була помітна. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Сторони приблизно 18 років проживали разом із дітьми у цьому ж гуртожитку у сусідній кімнаті, а у грудні 2020 року вони розлучилися, після чого [PERSON] свідок більше у гуртожитку не бачила. Заслухавши позивача, представника позивача та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.09.2012 на підставі рішення комісії з питань використання житлової площі у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності № 17 від 13.09.2012, [PERSON] був виданий ордер на жилу площу у гуртожитку № 20, відповідно до якого відповідач отримала право на зайняття із сім`єю з п`яти чоловік жилої площі у гуртожитку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . До складі сім`ї увійшли: [PERSON] користувач; [PERSON] чоловік; [PERSON] донька; [PERSON] син; [PERSON] син (а.с. 6). Відповідно до довідки Відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 336/ЕП від 17.07.2023 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Як вбачається з актів Комунального підприємства\~Нетішинської міської\~ради «Житлово-комунальне\~об`єднання» від 07.09.2022, 07.10.2022 та 11.08.2022, на час обстеження кімнати за адресою: [ADDRESS] , у ній знаходилися [PERSON] та її син [PERSON] , а колишнього чоловіка [PERSON] у кімнаті не було, його особисті речі та речі особистої гігієни у кімнаті також відсутні. Зі слів [PERSON] її чоловік [PERSON] не проживає у вказаній кімнаті з грудня 2020 року, що підтверджують мешканка кімнати № 429 [PERSON] та мешканка кімнати № 421 [PERSON] (а.с. 8, 10, 12). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.02.2023 зареєстрований між сторонами 31.05.2003 шлюб був розірваний за позовом [PERSON] (а.с. 13, 14). У поданому 10.12.2021 до Нетішинського міського суду Хмельницької області відзиві на позов та поданій у листопаді 2022 року до Хмельницького апеляційного суду апеляційній скарзі у цивільній справі № 679/1421/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання відповідач зазначає, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16, 17-21). Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначається у ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Гіллоу проти Сполученого королівства» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00). Як було встановлено судом, [PERSON] тривалий час, а саме більше шести місяців не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, а також досліджених судом актів обстеження відповідного житлового приміщення, а отже достатні та триваючі зв`язки [PERSON] із житловим приміщенням за зареєстрованим місцем проживання, права користування яким його просить позбавити позивач, в даному випадку відсутні. З огляду на це суд дійшов висновку, що припинення права користування відповідачем вказаним житлом у даному випадку відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції. Враховуючи встановлені\~обставини та\~зокрема той\~факт,\~що відповідач\~не проживає\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~понад шість\~місяців,\~що підтверджується\~дослідженими у\~судовому засіданні\~письмовими доказами\~та показаннями\~свідків,\~у той\~час як\~доказів поважності\~причин непроживання\~відповідача за\~вищевказаною адресою і наявності підстав для зберігання зазначеного жилого приміщення за відповідачем строком понад шість місяців, передбачених ч. 3 ст. 71 ЖК України, суду надано не було, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає повному задоволенню. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 12.07.2023 уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Проциком В.В., повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1051307 від 07.08.2023 (а.с. 23-24, 43, 44). Із наявної у матеріалах справи квитанції від 12.07.2023 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану представником Проциком В.В., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 2800 грн (1600 грн за складання позовної заяви та 1200 грн за участь представника в суді) (а.с. 25).\~ Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи судом, не з`явився у судове засідання та не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд вважає їх розмір обґрунтованим. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн. Також відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн підтверджується квитанцією від 12.07.2023 (а.с. 1). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останньою судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що у загальному розмірі складає 3873,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved