Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

23 вересня 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Бучанської районної державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Центр розвитку земельних відносин», ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС», Державного реєстратора Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гордейчука Валерія Петровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Невечері Валентини Григорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблгроліс», про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення. Зазначений позов заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області обґрунтував тим, що прокуратурою встановлено порушення вимог лісового законодавства на території Обухівського району Київської області. Установлено, що на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 30.09.2010 року №4063 «Про надання у власність земельних ділянок 13-ти громадянам України (згідно додатку) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ходосівської сільської ради», поряд з іншими, 4 громадян отримали право власності на земельні ділянки загальною площею 8 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] отримав право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] отримала право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969; - \~ \~ \~ \~ [PERSON] отримала право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961; - \~ \~ \~ \~ [PERSON] отримав право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962; У подальшому, на підставі вказаного розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації, [PERSON] отримав державний акт серії ЯП № 393889 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968, [PERSON] отримала державний акт серії ЯЛ №393890 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969, [PERSON] отримала державний акт серії ЯЛ №393891 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961, [PERSON] отримав державний акт серії ЯЛ №393891 на земельну ділянку з кадастровим номером: 3222487000:03:001:0962. Надалі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів продажу відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами 3222487000:03:001:0968, 3222487000:03:001:0969 та 3222487000:03:001:0962 на користь ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». Крім цього, [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 на користь ТОВ «Центр розвитку земельних відносин», яке в свою чергу відчужило зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2021 року на користь ТОВ « НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». У зв`язку з цим за ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» зареєстровано право власності на вказані об`єкти нерухомого майна, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни Київського міського нотаріального округу від 06.05.2021 року, реєстраційний номер 45458045; на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни Київського міського нотаріального округу від 06.05.2021 року, реєстраційний номер 45462533; на земельну ділянку з \~ \~ \~ \~ кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни Київського міського нотаріального округу від 07.04.2020 року, реєстраційний номер 39225367; на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни Київського міського нотаріального округу від 30.06.2021 року, реєстраційний номер 59013648. На переконання прокурора відведення у власність вказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснено з грубими порушеннями вимог земельного та лісового законодавства. За інформацією ВО «Укрдержліспроект» та наявних матеріалів лісовпорядкування вказані земельні ділянки відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували в постійному користуванні Києво-Святошинського державного агролісництва Державного лісогосподарського підприємства Київоблагроліс» (квартал № 30). Прокурор зазначає, що інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» земельні ділянки відповідачів повністю накладаються на землі кварталу №30 Києво-Святошинського державного агролісництва за даними лісовпорядкування 2006 року. Землі, якими володіють на даний час відповідачі перебували, на думку позивача, у користуванні Києво-Святошинського державного агролісництва кварталу №30. Прокурор зазначає, що спірні земельні ділянки відносились до державної власності, оскільки згідно з п.5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання у встановленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Позивач вважає, що оспорюваним розпорядженнями та договорами купівлі-продажу порушено інтереси держави, адже з власності держави протиправно вибули лісові землі. Враховуючи викладене, позивач просить суд: 1. Визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 30.09.2010 № 4063 «Про надання у власність земельних ділянок 13-ти громадянам України (згідно додатку) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ходосівської сільської ради». 2. Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень: на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни. Київського міського нотаріального округу від 06.05.2021 року реєстраційним номером 45458045; на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни, Київського міського нотаріального округу від 06.05.2021 за реєстраційним номером 45462533; на земельну ділянку з кадастровим \~ \~ \~ \~ номером 3222487000:03:001:0962 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни, Київського міського нотаріального округу від 07.04.2020 за реєстраційним номером 39225367; на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 на підставі рішення приватного нотаріуса Невечері Валентини Григорівни, Київського міського нотаріального округу від 30.06.2021 за реєстраційним номером 59013648. 3. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» (код ЄДРПОУ 41788828) земельних ділянок: з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 площею 2 га; 4. Стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Призначено підготовче судове засідання. 30 грудня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову у цивільній справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 січня 2022 року заяву задоволено частково. У порядку забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 площею 2 га, які на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено. 12 жовтня 2022 року на адресу суду від представника ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» Правдюка В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову керівника Київської обласної прокуратури відмовити. Свої заперечення на позов мотивував тим, що спірні земельні ділянки тривалий час використовувались як сільськогосподарські землі. Вказує, що зазначені земельні ділянки, законність надання яких оспорюється, ніколи не належали і не належать до земель сільськогосподарського призначення, не є лісовими земельними ділянками, а були надані первинно та використовувались для мети сільськогосподарського виробництва. Стверджує, що жодні з наявних документів не підтверджують ліси на оспорюваних земельних ділянках. Земельні ділянки приватизовані на підставі розпорядження №4063, були розташовані в межах сільськогосподарських земель, які перебували в постійному користуванні СТОВ «Агрокомбінат» Хотівський» на підставі державного акту серії ІІ-КВ №002924, право користування якими було в законний спосіб припинено на підставі розпорядження №1187. Зазначає, що доказ «Фрагмент з публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталу №30 Києво-Святошинського державного агролісництва Лісовпорядкування 2006 року ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки такий документ не відповідає вимогам, які висуваються до оформлення документів та додатків до них згідно з ДСТУ 4163:2020- ДСТУ4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимога до оформлення документів», що діяв з 01.09.2003 року по 01.09.2021 року. Вказує, що лісова рослинність на земельних ділянках відсутня. В обстеженні, що було проведено державною науковою організацією через 3 роки після того, як за твердженням прокурора начебто були складені матеріали лісовпорядкуванні за менше ніж за рік до того, як земельні ділянки були вперше передані в приватну власність, жодних ознак лісів на вказаних земельних ділянках не було виявлено. Зазначає, що прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що матеріали лісовпорядкування дійсно існують, такі матеріали складені згідно з вимогами відповідних нормативно-правових актів, державних норм, нормативів та стандартів, вказані матеріали землевпорядкування були затверджені згідно з вимогами законодавства, земельні ділянки, що належать відповідачу є саме тими земельними ділянками, які, за твердженням прокурора, перебувають у користуванні лісогосподарського підприємства. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності рішення про передачу землі, в межах якої розташовані земельні ділянки відповідача, в користування ДП «СЛП» Київоблагроліс» також те, що земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення. Вказує, що Києво-Святошинська районна державна адміністрація діяла в межах наданих їй повноважень при передачі земельних ділянок в приватну власність. Вказує, що прокуратурою не надана повна інформація, звідки Київська обласна державна адміністрація могла дізнатися про факти порушення законодавства, про які заявлено прокурором у позові. Прокурором не доведено, що саме Київська обласна державна адміністрація є уповноваженим державою органом у вказаних правовідносинах. Зазначає, що станом на момент звернення з позовом саме Кабінет Міністрів України є компетентним органом за даними обставинами згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, просить розглядати вказаний відзив як заяву про застосування строку позовної давності щодо позову, що розглядається. Вказує, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у позові. 15 листопада 2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому він просив замінити неналежного відповідача Бучанську районну державну адміністрацію Київської області на Обухівську районну державну адміністрацію Київської області. Цього ж дня на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому ставляться під сумнів доводи відповідача щодо належності земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення. Зазначає, що КСП Агрокомбінат «Хотівський» припинив свою діяльність, а СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» не може вважатись правонаступником КСП Агрокомбінат «Хотівський». Існуючі розбіжності в наданих доказах пояснює тим, що розробка матеріалів лісовпорядкування триває певний період часу. Від представника ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» надійшли заперечення на відповідь на відзив від 17 листопада 2022 року, в якому вказано що процедура набуття відповідними земельними ділянками КСП Агрокомбінат «Хотівський» чи СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» не є предметом спору. Наголошує, що чинність відповідних титульних документів на право користування землею КСП Агрокомбінат «Хотівський» чи СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» ніким не оспорено, вони не визнані недійсними. Наведені додаткові аргументи щодо недостовірності доказів поданих прокурором. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2023 року замінено відповідача у цивільній справі за №369/13374/21 за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави Київської обласної державної адміністрації до Бучанської районної державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Центр розвитку земельних відносин», ТОВ «Нова Конча-Заспа Делюкс», Державного реєстратора Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гордейчука Валерія Петровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Невечері Валентини Григорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблгроліс», про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення, з Бучанської\~районної державної\~адміністрації Київської\~області на\~його правонаступника\~Обухівську районну\~державну адміністрацію\~Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» - адвокат Правдюк В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Інші учасника справи в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи прокурора, представника відповідача ТОВ « НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» - адвоката Правдюка В.М., всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 267841690 від 28.07.2021 року земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада належить на праві власності ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 261219144 від 11.06.2021 року земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада належить на праві власності ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 267841690 від 28.07.2021 рокуділянка площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада належить на праві власності ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 261183771 від 11.06.2021 року земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада належить на праві власності ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 30 вересня 2010 року за №4063 «Про надання у власність земельних ділянок 13-ти громадянам України (згідно з додатком) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ходосівської сільської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 13-ти громадянам України (згідно з додатком) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району. Передано у власність 13-ти громадянам України (згідно з додатком)земельні ділянки загальною площею 25,4691 га (з них: 25,4691 га - сіножаті) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району. Відповідно до Списку 13-ти громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для ведення ОСГ в межах Ходосівської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано земельні ділянки площею по 2 га. У матеріалах справи наявний фрагмент з публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталу №30 Києво-Святошинського державного агролісництва Лісовпорядкування 2008 року, який надало Державне агентство лісових ресурсів України Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект». Київська обласна прокуратура надіслала на адресу Київської обласної державної адміністрації лист від 17.08.2021 року за № 15/3-876 вих-21 в якому зазначила, що Київська обласна державна адміністрація є належним суб`єктом владних повноважень до компетенції якого віднесені повноваження по захисту інтересів держави у спірних правовідносинах та просила повідомити Київську обласну прокуратуру про вжиті Київською обласною державною адміністрацією заходи щодо усунення вказаних порушень і повернення земельних ділянок у власність держави (пред`явлення позову тощо), або повідомити про неможливість звернення до суду з вказаних питань з метою вжиття заходів представницького характеру Київською обласною прокуратурою в порядку, визначеному ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Юридичний департамент Київської обласної державної адміністрації листом від 25.08.2021 року за № 518 повідомив, що Київська обласна державна адміністрація не володіє інформацією, яка необхідна для обґрунтування позовної заяви, а також іншими доказами, що підтверджують обставини, які стосуються спірних правовідносин і необхідні для підготовки позовної заяви відповідно до вимог процесуального законодавства України, у зв`язку з чим заходи, спрямовані на повернення спірних земельних ділянок у власність держави Київською обласною державною адміністрацією не вживались. Листом від 15.09.2021 року № 15/3-946 вих-21 заступник керівника Київської обласної прокуратури повідомив Київську обласну державну адміністрацію про пред`явлення позову до суду. У матеріалах справи міститься рішення 3 Сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 29.09.1998 року «Про передачу у колективну власність та постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству агрокомбінат «Хотівський» в межах Хотівської, Лісниківської та Ходосіївської сільських рад». Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Щодо участі прокурора у справі слід зазначити таке. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються нездатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду, визначено статтею 56 ЦПК України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Таким законом є Закон України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру». Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України. Предметом спору зазначеної цивільної справи є поновлення порушеного права власності держави на землі лісового фонду, оскільки на земельну ділянку, яка є предметом спору, було неправомірно зареєстроване право власності за відповідачем ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» та змінено її цільове призначення всупереч вимогам закону. Контроль за використанням та охороною спірної земельної ділянки знаходиться в межах повноважень Київської обласної державної адміністрації. За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Відповідно до вимог частин третьої та п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно із частиною першою та пунктом а) частини другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Статтею 189 ЗК України встановлено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. У даному спорі органом, який здійснює захист інтересів держави самостійно є Київська обласна державна адміністрація Київської області, як орган виконавчої влади, до компетенції якого входить розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб відповідно до вимог пункту 5 статті 122, пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, а власником земельної ділянки держава Україна. Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. На підтвердження підстав для звернення з цим позовом в інтересах Київської обласної державної адміністрації Київська обласна прокуратура надає лист від 17 серпня 2021 року № 15/3-876 вих-21, за змістом якого повідомляла Київську обласну державну адміністрацію про намір звернутися до суду з позовом усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки. У відповідь на цей лист Київська обласна державна адміністрація повідомила, що не володіє інформацією, необхідною для обґрунтування позовної заяви, а також доказами, що підтверджують обставини позову. Таким чином, суд визнає обґрунтованим належним чином потребу у зверненні прокурора з цим позовом в інтересах органу виконавчої влади, який не має можливості самостійно захистити свої права у суді. Щодо ефективного способу захисту, суд вважає за потрібне зазначити такі обставини. Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в\~порядку, визначеному законом.\~Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічний підхід до врегулювання правовідносин у сфері володіння власністю демонструє цивільне законодавство. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частино першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями частин першої та другої та третьої статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~чи необґрунтованість\~активів,\~які перебувають\~у власності,\~не встановлені\~судом. Так, власником земель лісогосподарського призначення до виділення у власність спірної земельної ділянки, була держава. Вважаючи, що виділення спірної земельної ділянки суперечить вимогам законодавства, заступник прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі органу виконавчої влади розпорядника земель лісогосподарського значення, які знаходяться в межах юрисдикції Київської обласної державної адміністрації. Таким чином, суду слід з`ясувати, у який спосіб має бути поновлене право власності позивача на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яке останній вважає порушеним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15-а, від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 752/13695/18). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (про принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю зазначено у п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (п. п. 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц). Вирішуючи питання про належні способи захисту прав власника земельної ділянки лісогосподарського призначення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц виклала такий правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам\~ЗК України\~є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у\~статті 59 цього Кодексу\~(див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59\~ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням\~ЗК України\~та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов. Водночас, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки особи можуть мати такі ділянки на праві власності. Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у \~державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у \~комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; с уб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; г ромадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами. Отже,\~ в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Враховуючи вищенаведене, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свої попередні висновки про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили\~володіння\~нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає\~право володіння\~нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Звертаючись до суду з цим позовом заступник керівника Київської обласної прокуратури просив визнати недійсним розпорядження про надання у власність земельних ділянок, скасувати рішення про державну реєстрацію спірних земельних ділянок та усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Товариства з відповідальністю «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» ділянок: з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 площею 2 га; з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 площею 2 га; На час звернення заступника керівника Київської обласної прокуратури із цим позовом спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». Отже, враховуючи вищевикладене, власник з дотриманням вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності, повернення майна чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Викладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, згідно з яким вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. А відтак, враховуючи, що спірна земельна ділянка зареєстрована за ТОВ«НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС», заступник керівника Київської обласної прокуратури позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявив, тому заявлені ним позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності та повернення спірної земельної ділянки не є ефективним способом захисту права. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Бучанської районної державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Центр розвитку земельних відносин», ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС», Державного реєстратора Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гордейчука Валерія Петровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Невечері Валентини Григорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблгроліс», про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення слід відмовити, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Що стосується пред`явлення позову до відповідачів Державного реєстратора Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гордейчука Валерія Петровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Невечері Валентини Григорівни, суд зазначає таке. Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор, приватний нотаріус не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Отже, позовна вимога про скасування державної реєстрації не може бути звернена як до державного реєстратора, так і до приватного нотаріуса, яких позивач визначив відповідачами. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21), від 07 липня 2021 року у справі № 369/5589/19 (провадження № 61-5097св21). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В ході розгляду справи судом було встановлено, що право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС», таким чином, на час розгляду справи, виходячи з мотивів позовної заяви, у позивача існує спір саме з ТОВ «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС» з приводу права власності на спірні земельні ділянки. З огляду на встановлені обставини справи, зміст та характер відносин сторін, вбачається, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора та приватного нотаріуса, яких позивач визначив відповідачами, а відтак у задоволенні вимог до них належить відмовити через їх пред`явлення до неналежних відповідачів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача. Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 січня 2022 року шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:0968 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0969 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0961 площею 2 га, з кадастровим номером 3222487000:03:001:0962 площею 2 га, які на праві власності належить товариству з обмеженою відповідальністю «НОВА КОНЧА-ЗАСПА ДЕЛЮКС». На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed