Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Держави Україна на користь позивача 500 мінімальних заробітних плат, що становить 3 350 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Позивач мотивує свої вимоги тим, що постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України від 01.06.2007 року позивача [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України, та постановою Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2007 року обвинуваченому [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В процесі досудового слідства та розгляді справи здійснено неодноразову перекваліфікацію справи та зміну обвинувачення. На підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2013 року позивача 23.12.2013 року звільнено з-під варти під заставу в розмірі 24 360,00 грн. Постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва від 31.08.2022 року кримінальне провадження № 42013110020000545 від 23.10.2013 року відносно позивача [PERSON] закрито за відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Крім того, позивачем зауважено, що постанова прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва від 31.08.2022 року про закриття відносно позивача кримінальної справи вже є третьою, оскільки Київська міська прокуратура безпідставно скасовувала аналогічні постанови від 30.03.2021 року та від 22.12.2021 року. таким чином позивач протягом 15 років та 3 місяців (5 490 днів) знаходився під кримінальним переслідуванням. З яких 4 роки та 2 місяці (1 500 діб) знаходився під вартою в Київському СІЗО в нелюдських умовах повної антисанітарії. Під час знаходження у слідчому ізоляторі позивач зазнав фізичного та психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, позбувся нормальних життєвих стосунків, був позбавлений родини, можливості працювати, більшість друзів та знайомих відвернулись від позивача та припинили своє спілкування, позивач вимушений був доводити свою непричетність до злочину чисельними зверненнями до органів влади. Незаконні дії органів слідства, суду та прокуратури під час здійснення кримінального переслідування завдали позивачу моральних страждань, оскільки позивач був обмежений у здійсненні своїх прав та свобод, права на повагу людської гідності, на свободу та особисту недоторканість, свободу пересування, ведення професійної діяльності, суспільної діяльності, на свободу спілкування, був порушений звичний спосіб життя позивача, позивач незаконно утримувався під вартою тривалий час, позбувся можливості спілкуватись з родиною, що завдало позивачу тяжких психоемоційних переживань, хвилювань, нервування і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 500 мінімальних заробітних плат, що становить 3 350 000,00 грн., за період з 01.06.2007 року по 31.08.2022 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у місті Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. (а.с. 43-45) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. (а.с.82-83) Представник відповідача Київської міської прокуратури Котляр Т.М. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити, зауважила, що протягом усього часу досудового розслідування жодна слідча та процесуальна дія, вчинена відносно позивача, у тому числі складання повідомлення про підозру, обвинувального акту та обрання запобіжного заходу, не були визнані незаконними або протиправними, а також позивачем не доведено належними доказами завдання йому моральної шкоди. (а.с. 68-75; 85-88) Представник позивача [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив відповідача Київської міської прокуратури, відповідно до якої представником зауважено, що позивач перебував під слідством та судом 183 місяці (з 01.06.2017 року по 31.08.2022 року), а закриття кримінального провадження прокурором з підстав відсутності об`єктивної сторони складу злочину означає, що всі процесуальні дії з кримінального переслідування позивача [PERSON] вважаються неправомірними і тому не потребують окремого визнання їх незаконними. (а.с. 63-65) Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві Шутка А.Я. скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, просив в позові відмовити, зауважив, що за час перебування позивача саме під судом кінцевим періодом розрахунку відшкодування шкоди є 2019 рік, відповідно до постановленої ухвали Київського апеляційного суду від 13.06.2019 року, якою вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2018 року щодо позивача за ч. 2 ст. 367 КК України скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Таким чином, представник відповідача вважає, що спірний період нарахування позивачу моральної шкоди слід вважати з 01.06.2007 року по 21.02.2019 рік та розраховувати його слід, виходячи з мінімального розміру заробітної плати станом на 01.01.2019 рік у розмірі 4 173,00 грн. Крім того, представником відповідача зауважено, що позивачем не надано доказів порушення його прав з боку Головного управління Національної поліції у місті Києві. (а.с 52-58) Представник позивача Мамедов Р.Х.в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та письмові заяви по суті позову, долучені до матеріалів справи. Представник відповідача Київської міської прокуратури Котляр Т.М. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві Шутка А.Я. в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Вислухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно змісту постанови Дарницької окружної прокуратури м. Києва про закриття кримінального провадження від 31.08.2022 року (а.с. 18-27) в проваджені СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013110020000545 від 22.10.2013 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві Фіщук Ю.В. 25.05.2007 порушено кримінальну справу №02-6560 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою ст. слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України Ріщук Ю.В. від 01.06.2007 [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2007 обвинуваченому [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою ст. слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України Засюти Р.В. від 03.12.2007 про уточнення кваліфікації дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст. 192 КК України. Старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС У країни Васютою Р.В. 03.12.2007 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] та пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 192 КК України. Заступником прокурора Дарницького району м. Києва 10.12.2007 затверджено обвинувальний висновок у кримінальні справі №02-6560 по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, та справу спрямовано для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2010 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 192 КК України направлено прокурору Дарницького району м. Києва для проведення додаткового розслідування Старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України Васютою Р.В. 14.01.2011 винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині пред`явленого обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 192 КК України та перекваліфікацію його дій на ч. 5 ст. 191 КК України в частині спричинення шкоди потерпілій [PERSON] . Крім того, 14.01.2011 ст. слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України Васютою Р.В. винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині пред`явленого обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 192 КК України та перекваліфікацію його дій на ч. 3 ст. 191 КК України в частині спричинення шкоди потерпілій [PERSON] . Старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України Васютою Р.В. 17.01.2011 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] та пред`явлено обвинувачення за ч. 3, ч. 5 ст. 191 КК України. Старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України Васютою Р.В. 25.01.2011 винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині пред`явленого обвинувачення, перекваліфікацію та порушення кримінальної справи за ч. 4 ст. 191 КК України. Старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України Васютою Р.В. 26.01.2011 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] та пред`явлено обвинувачення за ч. 4, ч. 5 ст. 191 КК України Заступником прокурора Дарницького району м. Києва 27.01.2011 затверджено обвинувальний висновок у кримінальні справі №02-6560 по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4, ч. 5 ст. 191 КК України та справу спрямовано для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2013 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 4, ч. 5 ст. 191 КК України направлено прокурору Дарницького району м. Києва для проведення додаткового розслідування. Прокурором прокуратури Дарницького району м. Києва Музикою В.М. 06.12.2013 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42013110020000545 від 22.10.2013 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та спрямовано для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва. Обвинуваченого [PERSON] 23.12.2013 року звільнено з-під варти згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2013 року під заставу в розмірі 24 360,00 грн. Керівником Київської місцевої прокуратури № 2 Доценком В.А. 03.10.2016 погоджено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №42013110020000545 від 22.10.2013 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2018 (суддя Щасна Т.В.) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки. Застосовано до [PERSON] ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, а також покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України [PERSON] від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 апеляційну скаргу захисника обвинуваченого [PERSON] - [PERSON] задоволено, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2018 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2019 (суддя Скуба А.В.) повернуто прокурору (прокурор Стригунов О.М.) обвинувальний у кримінальному провадженні №42013110020000545 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 367 КК України. Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд в ухвалі зазначив, що, встановлено у підготовчому судовому засіданні та, як вбачається із самого обвинувального акту, у ньому не зазначено місце вчинення злочину, що на думку суду виключає можливість призначення такого обвинувального акту до нового розгляду. Враховуючи викладене, прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва Виноградовим А.Г. зроблено висновок, що усі можливі дії [PERSON] із виконання ним договірних зобов`язань, в тому числі щодо забезпечення поставки комплектуючих матеріалів та інш., обмежені та визначені виключно договірними відносинами та умовами самих письмових договорів і знаходяться виключно в площині цивільно-правових відносин (ст. 837 Договір підряду) ЦК України та ст. 1000 (Договір доручення) ЦК України) та його права та обов`язки регулюються виключно умовами договору та норами Цивільного кодексу України. Таким чином, в діях [PERSON] відсутня об`єктивна сторона службової недбалості, як складова частина складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України. 31.08.2022 року з огляду на вище встановлені обставини постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва Виноградова А.Г.кримінальне провадження № 42013110020000545 від 23.10.2013 року відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. (а.с. 18-27) У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування. Тобто, право на відшкодування виникає в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Статтею 23 Цивільного кодексу України шкода визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20. При цьому за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами про стягнення з Держави Україна на користь позивача 500 мінімальних заробітних плат, що становить 3 350 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вказуючи на те, що зі сторони держави в особі уповноважених правоохоронних органів відносно нього були здійсненні незаконні обмеження його прав, які, окрім іншого, полягали у незаконному перебуванні під вартою протягом 4 років та 2 місяців, у незаконному притягненні в якості обвинуваченого та, відповідно, незаконному перебуванні його під слідством та судом, в якості підозрюваного та обвинуваченого, у період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2022 року, що складає 183 місяці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом з 01 січня 2023р. становить 6 700,0 грн. на місяць. Строк перебування позивача під слідством та судом у якості підозрюваного та обвинуваченого у період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2022 року складає 183 місяці. Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 1 226 100,00 грн. (183 місяці *6 700,0 грн.) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] 2 500 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, - оскільки позивачем доведено, що він зазнав незаконного втручання у своє особисте життя та власність, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. Позивач [PERSON] протягом 15 років та 3 місяців, з яких 4 роки та 2 місяці незаконного перебування під вартою в Київському СІЗО, позивач був обмежений у здійсненні своїх прав та свобод, права на повагу людської гідності, на свободу та особисту недоторканість, свободу пересування, ведення професійної діяльності, суспільної діяльності, на свободу спілкування, був порушений звичний спосіб життя позивача, позивач незаконно утримувався під вартою тривалий час, позбувся можливості спілкуватись з родиною, що завдало позивачу тяжких психоемоційних переживань, хвилювань, нервування і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим слід констатувати, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та держави. Водночас відсутність обвинувального вироку чи будь-яких інших рішень про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових осіб ГУ НП у м. Києві не може ставитися у пряму залежність із наявністю підстав для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах, оскільки суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази, крім того, з огляду на вимоги ст. 1176 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 500 000 грн., суд приймає до уваги негативні наслідки, яких зазнав позивач у зв`язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконним перебуванням під вартою протягом 4 років та 2 місяців, тобто враховано характер і обсяг страждань позивача, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, можливості відновлення немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у місті Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, - підлягає до часткового задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: partial