Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що їй на підставі договору дарування від 30.11.2007 року та свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 27.11.1998 року належить 19/30 частин квартири [ADDRESS] . Інші 11/30 частин належали батьку позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є лише позивач, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті останнього проживала зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] помер [INFO] поза межами України, то позивач не могла звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини з підстав відсутності свідоцтва про смерть останнього. Як слідує зі змісту позову, 07.04.2017 року заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/2942/16-ц за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] та було вирішено визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк», що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19099, відповідно до якого в іпотеку було передано спірну квартиру, та вирішено припинити обтяження нерухомого майна шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі вказаного рішення суду 13.05.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. було внесено запис про право власності 20398824 від 13.05.2017 року, яким за [PERSON] було зареєстровано право власності на згадану вище квартиру, а вже 17.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно з яким остання прийняла в дар спірну квартиру. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03.10.2017 року заочне рішення суду від 07.04.2017 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Ухвалою суду від 04.07.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , СТОВ «Агро-Полісся», ПАТ «Дельта Банк» про припинення іпотеки, визнання права власності на квартиру за [PERSON] залишено без розгляду. На переконання представника позивача, вказане свідчить про те, що заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/2942/16-ц від 07.04.2017 року, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру, було скасовано ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03.10.2017 року, а тому подальше дарування спірної квартири співвідповідачу по справі відбулося поза волею власників квартири, що свідчить про вибуття спірної квартири з власності позивача без її згоди. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд: -визнати за нею право власності на 11/30 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] ; -витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] 19/30 частин квартири [ADDRESS] ; -скасувати державну реєстрацію права власності 20398824 від 13.05.2017 року, якою за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35182772 від 13.05.017); -скасувати державну реєстрацію права власності 20432304 від 17.05.2017 року, яким за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35214562 від 17.05.2013). 10.07.2017 року суддею Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. від 10.07.2017 року частково задоволено заяву про забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що на праві власності належить [PERSON] , а також заборонено вчиняти будь-які дії щодо квартири. 26.03.2018 року від представника [PERSON] адвоката Лукянчука Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в частині витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2018 року зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша О.Л. про витребування майна із чужого незаконного володіння до розгляду Житомирським районним судом Житомирської області цивільної справи №278/2942/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , СТОВ «Агро-Полісся», АКІБ «Укрсиббанк» про припинення іпотеки та визнання права власності. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26.08.2022 року позовну заяву прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 10.04.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника адвоката Сірої А.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги в останній редакції підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа\~-\~Приватний нотаріус\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Гаркуша О.Л. та представники третіх осіб - ТОВ «ФК «Поліс», ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від приватного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (т. 1 а.с. 159). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 27.11.1998 року (а.с. 72 том 1). 30.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування частини квартири, за умовами якого [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) 1/3 частину квартири, а [PERSON] прийняла у власність 3/10 частини квартири та [PERSON] прийняв у власність 1/30 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 50-51 том 1). Таким чином, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 11/30 частин квартири [ADDRESS] , а [PERSON] 19/30 частин, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.05.2017 року (а.с. 5-6 том 2). Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07.04.2017 року по справі №278/2942/16-ц визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19099, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] ; припинено обтяження нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19100, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 238-244 том 1). На підставі вказаного рішення суду 13.05.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 10 том 2). 17.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири, за умовами якого [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-13 том 2). Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , СТОВ «Арго-Полісся», ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності та припинення іпотеки залишено без розгляду (а.с. 164-165 том 1). З копії спадкової справи №51/2013, заведеної Другою житомирською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а.с. 202 зворот 203). Позивач по справі [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 36 зворот). Із наявних у матеріалах справи документів, зокрема копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] слідує, що останній був зареєстрований із 06.12.1984 року за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 205). Також за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області позивач [PERSON] зареєстрована із 25.12.2002 року за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 49). Щодо витребування частини майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічно у статті 321 ЦК України закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Установлено, що спір у справі виник між [PERSON] , [PERSON] , яка набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07.04.2017 року по справі №278/2942/16-ц, а також [PERSON] як останнім набувачем спірного нерухомого майна. На переконання суду, до спірних правовідносин належить застосувати саме положення статті 388 ЦК України, оскільки право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а згодом квартира по [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору дарування. Судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається існування спільного умислу у діях відповідачів щодо спірної квартири, не виявлено наявності перешкод до вчинення правочину дарування нерухомого майна тощо. За змістом\~статті 388\~ЦК України,\~майно,\~яке вибуло\~з володіння\~власника на\~підставі рішення\~суду,\~ухваленого щодо\~цього майна,\~але в\~подальшому скасованого,\~вважається таким,\~що вибуло\~з володіння\~власника поза\~його волею.\~Саме такий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~України від\~24\~червня 2015\~року у\~справі №\~6-251цс15\~і у\~подальшому був\~неодноразово підтриманий\~практикою суду\~касаційної інстанції\~(постанова\~ВП ВС\~від 05\~грудня 2018\~року у\~справі №\~522/2202/15-ц,\~постанова КЦС\~ВС від\~02\~лютого 2022\~року у\~справі № 202/3508/20). За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)). Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Оскільки у справі, що переглядається, заявлено позов про витребування 19/30 частин квартири [ADDRESS] , то наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачкою права власності на 19/30 частин спірної квартири. Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15, у якій витребувано від відповідача на користь позивачів 54/100 частки квартири без з`ясування, чи є це майно індивідуально визначеним або виділеним в натурі. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості», щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року по справі №362/2707/19 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі. У свою чергу суд першої інстанції,

Outcome: partial