Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

01.09.2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту спільного сумісного проживання та визнання права власності у порядку спадкування за законом, згідно якої позивачі просять: - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2016 року по 17.04.2016 року. - визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . -\~визнати за\~ними,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] в\~рівних частинах право власності, в порядку спадкування за законом на: 1/5 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку, житловою площею 64,3 кв.м, загальною площею 103,8 кв.м літ. «А»; житлового будинку, житловою площею 17,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. літ. "В", літні кухні літ. «Г», «Р», гараж літ. «Б1», сараї літ. «С», «Т», вбиральня літ. «Ц», санвузол літ. «П», душ літ. «У», споруди №1-2, 6-10. Позивачі в позивній заяві вказують, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/5 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку, житловою площею 64,3 кв.м, загальною площею 103,8 кв.м літ. «А»; житлового будинку, житловою площею 17,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. літ. "В", літні кухні літ. «Г», «Р», гараж літ. «Б1», сараї літ. «С», «Т», вбиральня літ. «Ц», санвузол літ. «П», душ літ. «У», споруди №1-2, 6-10. Вказане 1/5 частини домоволодіння розташованого в [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2015 року, спадкова справа № 6/2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 2083. З жовтня 2016 року стан здоров`я, [PERSON] , погіршився, він був не в змозі себе самостійно обслугувати, купувати самостійно ліки та продукти харчування. У зв`язку з цим, виникла потреба в догляді за останнім. З жовтня 2016 року та по день його смерті, вони проживали з [PERSON] та здійснювали постійний догляд за ним. [PERSON] та вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вони постійно доглядав за ним та разом вели домашнє господарство, проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що вони проживали з [PERSON] однією сім`єю, та були його членами, з жовтня 2016 року по день смерті підтверджується розпискою відповідача [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на їх користь. Також зазначили, що ми здійснювали поховання [PERSON] та оплачував послуги з організації та проведення поховання. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його син [PERSON] . Відповідно до його заяви останній відмовляється від належної йому частки в спадщині за законом. На даний час вони користуюсь та володію спадковим майном, що у відповідності зі\~ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття ними спадщини, а також в сенсі\~статті 3 СК України\~означає,\~що вони\~зі спадкодавцем\~ [PERSON] \~проживали однією\~сім`єю. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю продовж п`яти років позивачам необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Зазначене стало приводом звернення до суду. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивачі, не з`явились, але надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. У судове засідання відповідач, не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч.1\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200\~ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть ; 470 від 19.04.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/5 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку, житловою площею 64,3 кв.м, загальною площею 103,8 кв.м літ. «А»; житлового будинку, житловою площею 17,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. літ. "В", літні кухні літ. «Г», «Р», гараж літ. «Б1», сараї літ. «С», «Т», вбиральня літ. «Ц», санвузол літ. «П», душ літ. «У», споруди №1-2, 6-10. Вказане 1/5 частини домоволодіння розташованого в [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2015 року, спадкова справа № 6/2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 2083. З жовтня 2016 року стан здоров`я, [PERSON] , погіршився, він був не в змозі себе самостійно обслугувати, купувати самостійно ліки та продукти харчування. У зв`язку з цим, виникла потреба в догляді за останнім. З жовтня 2016 року та по день його смерті, вони проживали з [PERSON] та здійснювали постійний догляд за ним. [PERSON] та вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вони постійно доглядав за ним та разом вели домашнє господарство, проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що вони проживали з [PERSON] однією сім`єю, та були його членами, з жовтня 2016 року по день смерті підтверджується розпискою відповідача [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на їх користь. Крім того позивачі здійснювали поховання [PERSON] та оплачував послуги з організації та проведення поховання. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його син [PERSON] . Відповідно до його заяви останній відмовляється від належної йому частки в спадщині за законом. На даний час позивачі користується та володіють спадковим майном, що свідчить про прийняття ними спадщини, а також\~означає, що позивачі зі спадкодавцем [PERSON] проживали однією сім`єю. У п. 21 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України, про те, що сім`єю складають особи ,які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Той факт, що позивачі [PERSON] та [PERSON] з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю більше п`яти років підтверджується письмовими заявами свідків та відповідача. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] більше п`яти років є необхідним для реалізації спадкових прав позивачів у якості спадкоємця четвертою черги спадкування за законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права і обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/5 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку, житловою площею 64,3 кв.м, загальною площею 103,8 кв.м літ. «А»; житлового будинку, житловою площею 17,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. літ. "В", літні кухні літ. «Г», «Р», гараж літ. «Б1», сараї літ. «С», «Т», вбиральня літ. «Ц», санвузол літ. «П», душ літ. «У», споруди №1-2, 6-10. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) в фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно, ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, які протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини [PERSON] та\~ [PERSON] проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується поясненнями свідків та спадкоємця першої черги [PERSON] . Однак, відповідно до письмової заяви [PERSON] вінвідмовляється від належного спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] є\~спадкоємцями четвертої\~черги спадкування\~за законом\~після смерті\~ [PERSON] та\~у відповідності\~до ч.\~2\~ ст.\~1268\~ЦК України\~є такими,\~що прийняли\~спадщину після\~смерті останнього.\~Однак,\~позивачі не\~мають можливості\~отримати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом,\~у зв`язку\~із відсутні підстави для закликання до спадкування за законом осіб, які подають заяви про прийняття спадщини. Отже, права [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved