Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі Відповідач, Підприємство, ДП «ЦОТІЗ»), у якому просив суд стягнути з Відповідача на свою користь: суму недорахованої та не виплаченої доплати за інтенсивність роботи у розмірі 736, 55 грн.; суму премії за результатами роботи за 2020 рік у розмірі 867\~006, 69 грн.; суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації підприємства у розмірі, що буде визначений після витребування документів у Відповідача, але не менше 253\~065 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні у розмірі, що буде визначений на дату винесення рішення, виходячи з дати завершення розрахунків та витребуваних у Відповідача документів, але не менш як 1\~012\~259, 84 грн. визначені судом судові витрати. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач, у період з 16.07.2019 року по 07.11.2022 року працював на посаді директора Підприємства на підставі контракту № 1. 25.07.2022 року наказом № 73-22 Державного агентства з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ), припинено ДП «ЦОТІЗ» шляхом його ліквідації. 06.09.2022 року Позивачу вручене попередження про наступне вивільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 15.09.2022 року Позивач подав заяву про звільнення із займаної посади з 15.09.2022 року, однак Відповідач відмовив у звільненні Позивача та проведення з ним розрахунку, посилаючись на те, що заява подана невчасно. 23.09.2022 року Позивач направив Відповідачу заяву про пред`явлення кредиторських вимог з вимогою проведення розрахунку, однак Відповіді на цю заяву Відповідач не надав, у зв`язку з чим Позивач був вимушений подати скаргу до Головного управління Держпраці у Київській області. 04.11.2022 року Підприємство видало наказ про звільнення Позивача з 07.11.2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Підприємства, а контракт визнаний розірваний на підставі пп. «ї» п. 27 розділу 5 Контракту. Копію цього наказу Позивач отримав 08 чи 09.11.2022 року, однак, Відповідач не провів з Позивачем повного розрахунку при звільненні. Відповідач перерахував деякі кошти на рахунок Позивача 28.12.2022 року. Позивач стверджує, що при розрахунку Відповідач нарахував йому менше від того, що мав виплатити, зокрема помилився при нарахуванні доплати за інтенсивність, а також не нарахував та не виплатив доплату за інтенсивність роботи, погоджену ДАЗВ премію за 2020 рік, матеріальну допомогу у зв`язку зі звільненням з Підприємства внаслідок його ліквідації, що Позивач просить стягнути з Відповідача. Крім цього, внаслідок невчасно проведеного розрахунку, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахунку при звільненні. Рух справи 11.05.2023 року позовна заява надійшла до суду. 12.05.2023 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків. 26.05.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 26.06.2023 року, відкладене на 21.07.2023 року. 21.07.2023 року закрите підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду на 11.09.2023 року. Позиції сторін Позивач у судове засідання не з`явився. Представник Позивача подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник Відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача. Відзив мотивував щодо кожної позовної вимоги наступним. Щодо недоврахування сум надбавки за інтенсивність, представник Відповідача зазначає, що з травня 2022 року система «ІС-ПРО» перестала отримувати ліцензійну підтримку у зв`язку з чим могла видавати технічні помилки. Посадовий оклад Позивача становив 75 809 грн. і йому нараховувалась доплата за інтенсивність роботи у розмірі 12%, проте, у червні 2022 року сталась технічна посилка в системі «ІС-ПРО», внаслідок чого у червні 2022 року посадовий оклад Позивача становив 86\~892, 20 грн., що є більшим від встановленого, при цьому надбавка зі інтенсивність праці Позивачу нарахована на суму посадового окладу 75\~809 грн. Помилку системи виявлено в серпні 2022 року, переплату у розмірі 11\~083, 20 грн. (різницю між встановленим окладом та помилково зазначеним в розрахунковому листі) знято, при цьому надбавка за інтенсивність роботи розрахована і виплачена Позивачу. У липні 2022 року система «ІС-ПРО» дала збій, внаслідок чого Позивачу не донарахована надбавка у розмірі 288, 78 грн. Щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої премії за 2020 рік, представник Відповідача зазначив, що лисом від 07.07.2021 року голова ДАЗВ не заперечував проти преміювання позивача, як директора Підприємства за підсумками роботи у 2020 році у розмірі 15 місячних окладів за фактично відпрацьований час за умови відсутності кредиторської заборгованості з виплати заробітної плати, запропонувавши здійснити виплату премії за рахунок доходів, одержаних від господарської діяльності. Проте, Позивач будучи на посаді директора Підприємства та отримавши дозвіл на нарахування премії, в силу Положення про преміювання, затвердженого колективним договором Підприємства не видав наказ про преміювання, відповідно премія Позивачу не нарахована та не виплачена. Невидача наказу про преміювання є особистим рішенням Позивача. Щодо невиплати матеріальної допомоги при звільненні згідно Колективного договору, представник Відповідача зазначив, що Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» знаходиться на стадії ліквідації, та ще триває його інвентаризація. Підприємство не може здійснити виплати коштів Позивачу, оскільки не має власних коштів, а такі кошти виплачуються за рахунок тих, які одержані від господарської діяльності. Така діяльність Підприємством не здійснюється внаслідок військової агресії зс рф, зокрема, після звільнення від загарбників рф територія зони відчуження замінована, відповідно її відвідування громадянам заборонено. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, представник Відповідача зазначив, що з Позивачем укладено Контракт та наказом Підприємства № 125-ОС від 16.07.2019 року призначено на посаду директора. 25.07.2022 року Позивач отримав від Голови ДАЗВ попередження про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Підприємства, однак, не дочекавшись рішення уповноваженого органу про його звільнення, 15.09.2022 року подав заяву про звільнення, зазначивши причину «скорочення штату», тоді як попередження про звільнення було з підстави ліквідації Підприємства. Рішення про звільнення Позивача прийнято 04.11.2022 року про його звільнення з 07.11.2022 року, відповідно Відповідач не міг звільнити Позивача раніше. Відсутність Позивача на роботі з 15.09.2022 року по 08.11.2022 року чи 09.11.2022 року представник Відповідача вважає неправомірним та таки, що не є підставою для нарахування і виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий прогул не є вимушеним. Щодо стягнення\~середнього\~заробітку\~за час\~затримки,\~представник\~Відповідача\~зазначає, що у підприємства відсутні кошти для здійснення такої виплати, оскільки з 24.02.2022 року територія, де знаходиться підприємство була окупована, відповідно дохід підприємство не отримувало. Відповідач зазначає про те, що він звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпПУ, посилаючись на положення ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Представник Позивача подав відповідь на відзив у якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити та зазначив наступне. Відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнав недоплату надбавки за інтенсивність роботи у липні 2022 року у розмірі 736, 55 грн. Технічні помилки роботи в програмі «ІС-ПРО» не звільняє Відповідача від відповідальності за недоплату надбавок. Щодо не нарахування та невиплати премії за 2020 рік, представник Позивача зазначив, що рішення про виплату премії приймає Голова ДАЗВ, відповідно виплата такої премії мала бути виплачена за рішенням голови ДАЗВ а не наказу Підприємства. Премія має виплачуватись у відповідності до Трудового контракту Позивача з ДП «ЦОТІЗ» а не Положення про преміювання, яке затверджене Колективним договором Підприємства. Видача Позивачем наказу про власне преміювання було б конфліктом інтересів, а тому, представник Позивача вважає що достатньою підставою для виплати премії Позивачу було рішення Голови ДАЗВ. Посилання Відповідача про відсутність коштів для виплати матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства не ґрунтуються на правових позиціях, наведених у постановах Верховного та Конституційного суду, оскільки відсутність коштів не є підставою для зменшення будь-яких виплат чи відмови у їх здійсненні. Посилання Відповідача на умови воєнного стану та окупацію зони відчуження як форс-мажорні обставини представник Позивача вважає необґрунтованими, оскільки територія зони відчуження звільнена від зс рф ще в квітні 2022 року. Крім цього, Відповідач не підтвердив існування форс-мажорних обставин сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою, оскільки лише такий сертифікат є підтвердженням форс-мажорних обставин. Крім наведеного, представник Позивача підтримав інші позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому просив у задоволені позовних вимог з підстав, аналогічних за змістом тим, які навів у відзиві на позовну заяву. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права. Частиною 1\~статті 223 ЦПК України\~передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступне. У період з 20.03.2018 року по 07.11.2022 року Позивач працював в на різних посадах в ДП «ЦОТІЗ» (Підприємство, Відповідач). Позивач перебував на посаді директора Підприємства з 12.06.2018 року по 07.11.2022 року. Наведене підтверджується копією його трудової книжки. (а.с. 24-27 Т. 1). 16.07.2019 року між ДАЗВ в особі Голови Петрука Віталія Вікторовича (Уповноважений орган управління) та Позивачем (Керівник) укладено Контракт з керівником підприємства, що є у державній власності (далі Контракт) на термін з 17.07.2019 року по 17.07.2024 року, згідно з яким Позивач призначається на посаду директора ДП «ЦОТІЗ». Наказом ДАЗВ від 25.07.2022 року № 73-22 «про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» Підприємство припинено шляхом ліквідації. (а.с. 14 Т. 1) 25.07.2022 року головою ДАЗВ сформовано попередження про наступне звільнення з посади директора ДП «ЦОТІЗ» у зв`язку з його ліквідацією. З цим попередженням Позивач ознайомився під підпис 06.09.2022 року (а.с. 16 Т. 1). 15.09.2022 року Позивач звернувся до Голови ДАЗВ із заявою про звільнення та вимогою про здійснення розрахунку. Заява обґрунтована скороченням штату та у зв`язку з ліквідацією Підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 17 Т. 1) Голова ДАЗВ за результатами розгляду заяви Позивача про звільнення направив останньому листа б/н та без дати, у якому зазначив, що заява подана невчасно, що унеможливлює її здійснення (а.с. 18 Т. 1). Наказом ДАЗВ від 04.11.2022 року № 114-ОС Позивача звільнено з посади директора ДП «ЦОТІЗ» у зв`язку з ліквідацією Підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 2 цього наказу Контракт визнано вважати розірваним у відповідності до пп. «ї» п. 27 розділу 5 Контракту (а.с. 22 Т. 1). Відповідно до пп. «ї» п. 27 розділу 5 Контракту, Керівник (Позивач) може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії з інших підстав, передбачених законодавством (а.с. 32-33 Т. 1). Наказом ДП «ЦОТІЗ» від 07.11.2022 року № 157-ОС Позивача звільнено з 07.11.2022 року з посади Директора у зв`язку з ліквідацією підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23 Т. 1). Цим же наказом Позивачу вирішено виплатити: компенсацію за 83 календарні дні невикористаної відпустки; матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 1 посадового окладу відповідно до п. 21 Контракту; вихідну допомогу у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати, відповідно до ст. 44 КЗпП України. Щодо стягнення не донарахованих сум надбавки за інтенсивність Представник Позивача просить суд стягнути з Відповідача недораховані суми надбавки за інтенсивність роботи за період його роботи з червня по вересень 2022 року, що становить 736, 55 грн. В обґрунтування зазначеної суми зазначає про те, що згідно з розрахунковим листом за 2022 рік Позивача, останньому нараховувалась надбавка у меншому розмірі ніж 12 % на суму посадового окладу як це визначено умовами Контракту. Зокрема, у червні 2022 року на зазначену суму посадового окладу 86892, 20 грн. нараховано надбавку 9097, 08 грн., що становить 10, 58%. У липні при 27393,84 грн. окладу надбавка становила 2998, 48 грн. (10,84%), у серпні при 64725, 80 грн. окладу 9097, 09 грн. (14,05%) та у вересні при 48206,12 грн. 5336, 95 грн. З доводів представника Відповідача слідує, що така розбіжність у нарахуванні надбавок спричинена порушенням режиму роботи програми «ІС-ПРО» внаслідок відсутності з травня 2022 року на неї ліцензійної підтримки. Суд приймає до уваги доводи Відповідача в цій частині та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно з наданими представником Відповідача витягами з табелів обліку робочого часу за 2022 рік, (з січня по листопад) оклад Позивача на займаній посаді щомісяця не змінювався та був встановлений у розмірі 75809 грн. (а.с. 39-49 Т. 2) У свою чергу, з наданого суду розрахункового листа за 2022 рік на Позивача, в частині загальної інформації про посаду, оклад, ідентифікаційний код, підрозділ, пільги податку та дату прийому, оклад Позивача зазначений у розмірі 75809 грн. (а.с. 55-56 Т. 2) Однак, в таблиці про нараховані Позивачу кошти інформація про оклад містить розбіжності: спостерігається як збільшення суми окладу у розмірі 86892, 20 грн. (за червень), так і її зменшення (27393,84 за липень, 64725, 80 за серпень та 48206,12 за вересень) від тієї, яка зазначена в загальній інформації до розрахункового листа, так і у витягах з табелів обліку робочого часу Позивача за 2022 рік, де посадовий оклад визначений у розмірі 75809 грн. Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу І Інструкції користувача системи «ІС-ПРО», система є програмним комплексом, призначеним для управління підприємством. До її складу входять підсистеми, які забезпечують автоматизацію основних бізнеспроцесів. Кожна підсистема має відносну самостійність і може експлуатуватися як у складі комплексу, так і окремо. Система включає в себе підсистему «Облік праці й заробітної плати». Відповідно до пп. 11.1 п. 11 розділу 11 цієї Інструкції, підсистема «Облік праці й заробітної плати» забезпечує виконання таких функцій, зокрема: розрахунок різних видів нарахувань і утримань із заробітної плати та відрахувань до фондів; можливість налаштування алгоритму користувача для розрахунку суми по виду оплати або нарахування до фонду; ведення особових рахунків співробітників; ведення табельного обліку по днях або сумовано за місяць; формування платіжних відомостей. взаємозв`язок з банком; формування звітів за видами оплати, замовленнями, бухгалтерськими рахунками, нарахуваннях до фондів та ін. можливість експорту даних в систему M.E.Doc. для підготовки довідок про доходи на магнітному носії. Отже, система «ІС-ПРО» є програмним забезпеченням, яке функціонує на підставі ліцензії, яку, як стверджує представник Відповідача Підприємство не отримує на систему з травня 2022 року. Наведені розбіжності у розрахунковому листі з урахуванням інших наданих суду документів, достовірність яких ніким не оспорюється, свідчать про невірне зазначення інформації про оклад Позивача та з урахуванням доводів представника Відповідача розцінюються судом як збій програми «ІС-ПРО» в частині зазначення посадового окладу Позивача за період з червня по вересень 2022 року. Такий висновок ґрунтується також на тому, що згідно з відомостями розрахункового листа за 2022 рік, посадовий оклад Позивача за період з січня по травень 2022 року зазначений як 75809 грн. Відповідно до пп. «б» п. 13 розділу 3 Контракту, за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата у розмірі, що не перевищує річний фонд оплати праці Керівника, затверджений фінансовим планом Підприємства на відповідний рік, виходячи з установлених керівнику: доплати за інтенсивність праці в розмірі 12 % від посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Отже, умовами Контракту встановлений безальтернативний розмір надбавки 12 % за інтенсивність праці, який підлягає нарахуванню Позивачу на суму посадового окладу, тобто на суму 75809 грн. Згідно з розрахунковим листом за 2022 рік, Позивачу нараховано оплату за інтенсивність: У червні та серпні по 9097,08 грн., що є еквівалентно 12%; У липні та вересні 2998, 48 грн. та 5336,95 грн. відповідно, що є еквівалентним 3, 95 % та 7, 03 %. З урахуванням наведеного суд не приймає до уваги доводи представника Відповідача про те, що не зважаючи на збій системи «ІС-ПРО» Позивачу нараховувалась надбавка за інтенсивність роботи у визначеному розмірі 12 % на суму посадового окладу. Таким чином, різниця між фактично нарахованою надбавкою та сумою, яка відповідає 12% надбавки за інтенсивність праці є 9858, 73 грн., виходячи з таких розрахунків: 9097,08 + 9097,08 + 9097,08 + 9097,08 = 36388,32 суми, які є еквівалентними 12% надбавки на 75809 грн. окладу за червень-вересень 2022 року. 9097,08 + 9097,08 + 2998, 48 + 5336,95 грн. = 26529, 59 суми, фактично сплачені Підприємством. Різниця: 36388,32 - 26529, 59 = 9858, 73 грн. Отже, Позивач має право на стягнення з Відповідача різниці не донарахованої суми надбавки за інтенсивність роботи у розмірі 9858, 73 грн., проте суд,

Outcome: partial