Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У квітні 2023 року позивач через свого уповноваженого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає відповідачам послуги постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] на умовах типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним, а також для проведення розрахунків відповідачам відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Разом з тим, відповідачі, користуючись послугами позивача, зобов`язані оплачувати такі послуги щомісячно згідно встановлених рішеннями виконавчого комітету Чернівецької міської ради тарифів, проте таких вимог вони не виконують, у зв`язку з чим у них за період з 01.03.2020 року по 28.02.2023 року утворилась заборгованість в сумі 15935,31 грн. Натомість, розмір вказаної заборгованості в ході судового розгляду даного спору за наслідками перерахунків змінився та згідно нового розрахунку, долученого представником позивача до матеріалів справи, становить 14107,81 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови типового договору, з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 14107,81 грн. та судові витрати. На вказану позовну заяву надійшов відзив відповідача [PERSON] в якому остання позовні вимоги не визнала, поставила під сумнів доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості. Зокрема зазначала, що на підставі судового рішення з неї вже було стягнуто заборгованість за послуги постачання теплової енергії за минулий період та на підставі відповідного судового рішення відкрито виконавче провадження в рамках якого вчиняються виконавчі дії, а тому вважає, що сума боргу, яка вже стягнута судовим рішенням не може бути включена до нового розрахункового періоду. Також, просила врахувати, що в період опалювального сезону вона здійснює періодичну оплату по мірі можливості, а саме по 100 грн. щомісячно, а також у квітні 2023 року вона погасила заборгованість за попередні місяці, проте така проплата не відображена у розрахунку заборгованості. На підтвердження вказаних обставин долучила до відзиву копії розрахунків за оплату послуг з постачання теплової енергії по особовому рахунку № [NUMBER] та копії платіжних документів за 30.03.2023 року та 20.04.2023 року. В рамках судового розгляду даного спору судом було визнано обов`язковою явку представника позивача в судові засіданні у даній справі. В судовому засіданні представник позивача надала новий розрахунок заборгованості та у зв`язку з цим заявила про зменшення позовних вимог та просила стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за наданні послуги за період з 01.03.2020 року по 28.02.2023 року в сумі 14107,81 грн., а також понесені позивачем судові витрати. Надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні неоднозначно висловила свою позицію щодо заявлених позивачем вимог, зокрема визнала факт наявності у неї заборгованості по оплаті комунальних послуг з постачання теплової енергії, натомість не погодилась із наданим позивачем розрахунком заборгованості, вважаючи дані відображені у ньому завищеними та такими, що не відповідають дійсним обставинам, оскільки вона частково здійснила оплату наданих послуг за спірний період, натомість така оплата була нею проведена пізніше, що підтверджується відповідними квитанціями. Просила врахувати, що навесні 2023 року вона здійснювала оплату наданих позивачем послуг. Решта учасників процесу, а саме відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання. Крім \~того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/, а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, про можливість вирішення даного спору за відсутності осіб, що не з`явились в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] та за вказаною адресою їм надаються послуги з постачання теплової енергії відповідно до відкритого особового рахунку № [NUMBER] на умовах типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті МКП «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між сторонами припинені договірні відносини по вказаному вище договору та відповідачі не користуються наданими позивачем послугами за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем та зобов`язані своєчасно сплачувати вартість таких послуг. Крім того, слід зазначити, що надання позивачем послуг та їх споживання відповідачем є діями осіб, з якими закон, зокрема ст.11 ЦК України, пов`язує підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а тому відсутність між сторонами договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача від оплати комунальних послуг. Наведене також узгоджується із правовою позиції Верхового суду, сформованою у постанові від 18.03.2019 року у справі №210/5796/16-ц відповідно до якої \~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки. З системного аналізу положень ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться (крім квартирної плати) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.1\~ст.901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконали покладених на них зобов`язань та у встановлені строки не оплачували у повному обсязі наданні позивачем послуги відповідно до встановлених тарифів. Так, згідно розрахунку заборгованості за період з 01.03.2020 року по 28.02.2023 року за відповідачами рахується заборгованість в сумі 14107,81 (а/с 52). Натомість, за наслідками розгляду справи встановлено, що при здійсненні вказаного розрахунку позивачем не було враховано, що 30.03.2023 року відповідачем [PERSON] було здійснено оплату наданих послуг за грудень 2022 року в сумі 1302,79 грн., а також 20.04.2023 року [PERSON] оплачено надані позивачем послуги за січень 2023 року в сумі 727,47 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта», долучених до відзиву. Оскільки, відповідач після проведених позивачем розрахунків та звернення до суду з даним позовом частково здійснила погашення заборгованості за вказаний у позовній заяві період, зазначені платежі слід виключити із суми заборгованості пред`явленої позивачем до стягнення. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідачів на користь позивача солідарно слід стягнути заборгованість за період з 01.03.2020 року по 28.02.2023 року в сумі 12077,55 грн., що становить різницю між нарахованою сумою боргу в розмірі 14107,81 грн. та погашеної заборгованості відповідачем поза межами розрахункового періоду в загальній сумі 2030,26 грн. (1302,79 =727,47). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задовлених вимог. Згідно роз`яснень, які містяться в п. в п.\~35\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~№10\~від 17.10.2014\~року «Про\~застосування судами\~законодавства про\~судові \~витрати у\~цивільних справах»,\~солідарне \~стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 2684 грн. та сума таких витрат підлягає зменшенню пропорційно розміру вимог, що задоволені, у зв`язку з чим з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 2297,50 грн. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: partial