Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

В обґрунтування вимог заявник зазначає, що 20 вересня 2021 року він уклав шлюб з [PERSON] . За час шлюбу у них народилася спільна дитина син - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, його дружина є матір`ю двох дітей від попередніх шлюбів: доньки [PERSON] ( [INFO] ) та сина [PERSON] ( [INFO] ). З часу спільного проживання заявник фактично здійснює утримання дітей дружини, які спільно проживають з ними і в даний час, відноситься як до своїх рідних, приймає активну участь у їх вихованні та утриманні. Таким чином, фактичним вихованням та повним утриманням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] займається заявник. Тому і звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В судовому засіданні заявник підтримав заяву та пояснив про обставини, що описані вище. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задоволити, адже для цього наявні всі підстави. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задоволити. Пояснила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, і чоловік фактично утримує всю сім`ю. Додала, що вона має двоє дітей від інших чоловіків, і у зв`язку з тим, що батьки дітей не надавали допомогу на їх утримання, то вона звернулася до суду з позовами про стягнення аліментів. За одним рішенням суду вона отримала виконавчий лист та через виконавчу службу отримує аліменти на сина [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно, а на утримання дочки [PERSON] були нею стягнуті аліменти, однак виконавчий лист вона не пред`являла до виконання. Представник Рівненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Матвієнко Л.О. вирішення справи покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 20 вересня 2021 року заявник уклав шлюб з [PERSON] . За час шлюбу у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Окрім того, його дружина є матір`ю двох дітей від попередніх шлюбів: доньки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження умов проживання, складеного 24.07.2023 року комісією служби у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що на вихованні [PERSON] та [PERSON] перебуває троє малолітніх дітей. [PERSON] утримує малолітніх дітей повністю. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні [PERSON] має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків у заявника щодо виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Статею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до\~ч. 1\~ст.2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5\~ч.\~2 ст.\~293\~ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У ст.\~315\~ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №175/2317/16-ц від 02 жовтня 2019 року. Щодо можливості встановлення факту, про який просить заявник, суд зазначає наступне. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. З [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 05 червня 2015 року і до повноліття дитини. Однак, як повідомила в судовому засіданні [PERSON] , виконавчий лист до виконання вона не пред`являла, що свідчить про її небажання виконувати рішення суду в частині стягнення аліментів та несерйозність відношення щодо матеріального забезпечення дитини. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що отримує аліменти, які були стягнути рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2020 року на утримання сина [PERSON] . З акту обстеження умов проживання 24.07.2023 року комісією у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, вбачається, що на вихованні [PERSON] та [PERSON] перебуває троє малолітніх дітей. Зі слів [PERSON] її чоловік [PERSON] утримує матеріально двох дітей повністю і третю дитину [PERSON] частково, оскільки вона отримує аліменти від батька дитини. Судом встановлено, що батько дитини [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки з дня стягнення аліментів ні добровільно, ні у примусовому порядку, оскільки стягувачка аліментів не звернулася до відповідних органів з метою виконання рішення суду про стягнення аліментів. Батько дитини не позбавлений батьківських прав щодо своєї дитини, а тому зобов`язаний виконувати обов`язки, які покладаються нього як на батька дитини вимогами законодавства України, зокрема ст. 150 СК України. Також судом\~встановлено,\~що батько\~дитини [PERSON] \~виконує обов`язки, які покладаються на нього як на батька щодо утримання сина, сплачуючи аліменти. Частиною 1 статті 180\~СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. В частині 3 статті 155\~СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 2 статті 157\~СК України закріплено що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Положеннями ст.268 СК Українизакріплений обов`язок вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню. Обов`язок осіб, у сім`ї яких виховується дитина, щодо її утримання виникає за умови відсутності у дитини батьків, баби, діда, повнолітніх братів і сестер. А тому за вказаних обставин, виходячи з приписів законодавства, не можна вважати, що заявник [PERSON] є особою, яка самостійно утримує двох малолітніх дітей своєї дружини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , оскільки, хоча він і перебуває у шлюбі з [PERSON] та вони фактично разом усі проживають у одному помешканні, але заявник не є батьком цих дітей. Діти мають матір та батька. У даному випадку обов`язок з утримання дітей покладений законом на батьків цих дітей. У заявника відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини від попередніх шлюбів, і добровільне надання заявником допомоги щодо утримання дітей дружини від попередніх шлюбів залежить виключно від волі заявника у справі та не є підставою у розумінні приписів СК України для встановлення факту перебування цих дітей на утриманні заявника. Проаналізувавши наявні у справі докази суд дійшов висновку, що заява не є обґрунтованою та доведеною, а тому не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed