Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~20.07.2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Веселинівської селищної\~ради Вознесенського\~району Миколаївської\~області,третя особа: [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтували тим,\~що [INFO] помер [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом. В першу чергу право на спадкування за законом після його смерті отримали діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , а також його дружина [PERSON] . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала його дружина [PERSON] та дочка- [PERSON] , а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, останні прийняли спадщину, оскільки не відмовилися від неї у встановлений законом строк. В свою чергу, [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. В 2021 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. та подали заяву про видачу на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку, відносно якої померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації. На підставі заяви спадкоємців про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус завів спадкову справу № 57/2021. Одночасно нотаріус видав спадкоємцям постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожній на земельну ділянку, відносно якої [PERSON] розпочав процедуру приватизації з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Зважаючи на те, що вони (спадкоємці) не можуть оформити своє право на спадкове майно у нотаріуса, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, останні вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та просять визнатим право на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.08.2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання позивач [PERSON] , та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області А.І. Стаднічук в судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала, не заперечує щодо їх задоволення. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивачів [PERSON] , третю особу [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Його смерть була зареєстрована 03 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено актовий запис за № 111, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, в силу вимог ст. 1218 ЦК України, увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування, в силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України, отримали спадкоємці за законом. В першу чергу право на спадкування за законом після смерті [PERSON] отримали діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , а також його дружина [PERSON] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого райбюро ЗАГС Веселинове Миколаївської області 07.10.1977 року, вбачається, що 26.09.1970 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , наречена взяла шлюбне прізвище [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що останній є батьком [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого райбюро ЗАГС Веселинове Миколаївської області 30.03.1971 року, де в графі батько вказаний " [PERSON] "; свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] виданого Веселинівським районим відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 19.06.2017 року, з якого вбачається що " [PERSON] " змінила прізвище на шлюбне " [PERSON] ". Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно спадкової справи № 57/2021, заведеної за фактом смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяву про видачу на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення фермерського господарства загальною площею 6,27 га з кадастровим номером: 4821784200:01:000:0317, розташовану на території колишньої Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, відносно якої [PERSON] розпочав процедуру приватизації. Згідно довідки Веселинівської селищної ради від 03.11.2021 року № 12431-02/06-11-2021 , яка міститься в спадковій справі, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала його дружина [PERSON] та дочка- [PERSON] , а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, останні прийняли спадщину, оскільки не відмовилися від неї у встановлений законом строк. В свою чергу, [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Одночасно нотаріус видав спадкоємцям постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 279/02-31 від 25.11.2021 року видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожній на земельну ділянку для ведення фермерського господарства загальною площею 6,27 га з кадастровим номером: 4821784200:01:000:0317, розташовану на території колишньої Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, відносно якої [PERSON] розпочав процедуру приватизації з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку», вказаного висновку дійшов Верховний Суд, виклавши його у Постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 227/3750/19. Судом встановлено, що 22 травня 1998 року рішенням Веселинівською районною радою народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області № 11 прийнятим на 2 сесії 23 скликання було передано гр. [PERSON] у постійне користування земельну ділянку площею 45,6 га призначену для ведення селянського (фермерського) господарства розташовану на території Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. На підтвердження права постійного користування земельною ділянкою, громадянці [PERSON] , 30 грудня 1998 року Веселинівською районною радою народних депутатів було видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-МК № 004135, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 436. В 2008 році [PERSON] створила фермерське господарство до складу майна якого увійшло право постійного користування переданої їй земельної ділянки, що підтверджується статутом ФГ « [PERSON] ». Відповідно до Статуту Фермерського Господарства «Боровик Оксана Павлівна» його членами є: [PERSON] (засновник та член господарства); [PERSON] , (член господарства); [PERSON] , (член господарства); [PERSON] , (член господарства). 15 листопада 2010 року Розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 287-р було вирішено: «Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства із земель фермерського господарства « [PERSON] » голові та членам фермерського господарства «Боровик Оксана Павлівна» в розмірі середньої земельної частки (паю) по Порічанській сільській раді та технічної документації з нормативної грошової оцінки на земельні ділянки згідно з додатком». Відповідно до Додатку до Розпорядження Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 287-р, до списку громадян, яким передаються земельні ділянки (паї) в межах території Порічанської сільської ради включено гр. [PERSON] (в списку під № 4). На виконання вищевказаного Розпорядження головою та членами Фермерського Господарства «Боровик Оксана Павлівна» було замовлено землевпорядну роботу, розроблене технічне завдання із суб`єктом землевпорядної діяльності, було погоджено відповідний висновок Деркомзему, проведено роботу по встановленню відповідних меж земельної ділянки із відведенням її на місцевості в натурі та позначенням межовими знаками, ділянці присвоєно кадастровий номер 4821784200:01:000:0317. 30 серпня 2011 року Розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 198-р було вирішено: «Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам фермерського господарства « [PERSON] » у власність для ведення фермерського господарства із земель, що раніше надані у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства в межах території Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області». Разом з тим, на момент видачі державних актів на право власності на землю, [PERSON] помер, у зв`язку з чим не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки та отримати державний акт на право власності на земельну ділянку. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ст.ст.1216-1218,1258,1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на, земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного орган про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладена спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта н землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Норма частини першої статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Враховуючи те, що спадкодавець розпочав процедуру приватизації, спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та одержання правовстановлюючих документів про право власності на неї. Наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації, саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 29.08.2019 р., у справі №554/1195/17, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд апеляційної інстанції також враховує при розгляді цієї справи. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved