Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

17.04.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Сколівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на його користь заборгованість за договором банківського вкладу в іноземній валюті №SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року у розмірі 2313432,44 доларів США, у тому числі заборгованості по процентах за період з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року у розмірі 13553,98 доларів США; пеню на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 2 297 300,28 доларів США та 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 2578,18 доларів США. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 17.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами позовного (загального) провадження, з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16.06.2020 року провадження у вказаній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення банківського вкладу. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.03.2021 року провадження у справі поновлено та визначено дату підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.04.2021 року провадження у справі було зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у цивільній справі №320/5115/17 за позовом «кримського» вкладника до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, 3% річних та неустойки (пені) за договором банківського вкладу у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23.02.2022 року провадження у справі поновлено та визначено дату підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 14.07.2022 року провадження у справі зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у цивільній справі №199/3152/20 за позовом «кримського» вкладника до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, 3% річних та неустойки (пені) за договором банківського вкладу у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.05.2023 року провадження у справі поновлено та визначено дату підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 13.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10.01.2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу, оформлений заявою № SAMDNWFD0070055659900 на оформлення вкладу «Стандарт». Сума вкладу становила 34 849,6 доларів США, строк вкладу - три місяці (до 10.04.2014 року включно), із визначенням 8 % річних (з періодом нарахування по вкладу - один місяць). У той-же день позивач відкрив рахунок по вкладу за № [NUMBER], на який він через касу Головного Феодосійського відділення Кримського РУ «ПриватБанк» (98100, Автономна Республіка Крим, вул. Генерала Горбачова, буд. 2-а) вніс грошові кошти у розмірі 34 849,6 доларів США. На підтвердження отримання зазначених грошових коштів, відповідачем позивачу було надано чек (квитанція). З березня 2014 року банк припинив виплату позивачеві процентів, зіславшись на анексію кримського півострова. У той-же час, зважаючи на окупацію Автономної Республіки Крим, позивач із сім`єю змушений був переїхати та тепер мешкає у [ADDRESS] . Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою про повернення банківського вкладу, але той надавав формальні листи і вказував на неможливість повернення грошових коштів у зв`язку із припиненням діяльності відділень банку на окупованій території. Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14.06.2019 року у справі №453/1087/18, яке постановою Львівського апеляційного суду від 13.01.2020 року було залишено без змін, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 40 354, 88 доларів США, з яких 34 849,6 доларів США - сума вкладу та 2 910,18 доларів США - відсотки за нарахування у передбаченому договором розмірі за період з 02.03.2014 року (оскільки до зазначеної дати відсотки були сплачені) по 18.03.2015 року (дата звернення позивача з вимогою про повернення банківського вкладу). Позивач зазначає, що заборгованість по процентах за період з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року становить 13 553, 98 доларів США, відповідно до розрахунку: -з 19.03.2015 року по 31.12.2015 року - 638,26 доларів США (37 759,78 доларів США*8%*77 днів/365 днів); -за 2016 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*366 днів/366); -за 2017 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*365 днів/365); -за 2018 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*/365 днів/365); -за 2019 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*365 днів/365); -з 01.01.2020 року по 10.04.2020 року - 833,60 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*101 день/365). Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, на думку позивача, за невиконання умов договору банківського вкладу банк повинен нести відповідальність у вигляді пені у розмірі 3% річних вартості послуги за кожний день прострочення за період з 11.04.2014 року по 10.04.2020 року становить 2 297 300,28 доларів США, відповідно до розрахунку: -за 2014 рік - 114 412,9 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03 *101 день); -за 2015 рік - 413 468,35 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03*365 днів); -за 2016 рік - 414 602,38 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03*366 днів); -за 2017 рік - 413 468,35 доларів США (37 759, 78 доларів США*0,03*365 днів); -за 2018 рік - 413 468,35 доларів США (37 759, 78 доларів США*0,03*365 днів); - за 2019 рік - 413 468,35 доларів США (37 759, 78 доларів США*0,03*365 днів); -з 01.01.2020 року по 10.04.2020 року - 114 411,6 доларів США (37 759, 78 доларів США*0,03*101 день). Щодо стягнення 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України, позивач зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до зазначеного вище рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13.01.2020 року, з відповідача на користь позивача стягнуто три відсотки річних у розмірі 2 595,10 доларів США за період з моменту закінчення дії договору до дня подачі позову - 06.09.2018 року. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 07.09.2018 року по 10.04.2020 року становить 2 578,18 доларів США, відповідно до розрахунку: -з 07.09.2018 року по 31.12.2018 року - 1 132,79 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03*116 днів/365); -за 2019 рік - 1 132,79 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03*365 днів/365); -з 01.01.2020 року по 10.04.2020 року - 312,60 доларів США (37 759,78 доларів США*0,03*101 день/366). 21.05.2020 року на адресу суду за вх. №2344 надійшов відзив представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Куценко О.В., в якому зазначено наступне. Так, відповідно до тексту договору № SAMDNWFD0070055659900, такий містить право вкладника розірвати договір у будь-який час шляхом звернення до Банку із відповідною заявою. Договір розривається через два банківські дні після отримання Банком відповідної заяви вкладника. 18.03.2015 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу. Таку вимогу було отримано банком 01.04.2015 року. Тобто позивач реалізував своє право, визначене договором, на повернення вкладу із нарахованими процентами, згідно поданої заяви, а відтак договір є розірваний через 2 дні після отримання банком вимоги позивача - 03.04.2015 року. Однак, у цій справі позивачем здійснюється розрахунок процентів за період після розірвання договору банківського вкладу за ставкою, визначеною таким договором, що є невірним, оскільки позивач не врахував факту розірвання ним договору в односторонньому порядку, а договір, в свою чергу, не містить визначеної процентної ставки після його розірвання. Так, закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. Умови договору передбачають строк оформлення вкладу зі сплатою процентів, однак не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу №7 від 05.01.2004 року за підписом голови Правління Банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01% річних. Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу (до запитання). Відтак, проценти за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись: -за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%) у період до 03.05.2017 року; -за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01%), починаючи з 04.05.2017 року. Аналогічна правова позиція щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, застосування ст. 1070 ЦК України викладена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі №6-1891цс15, від 27 квітня 2016 року провадження №6-302цс16. Відтак, у цій справі, на думку відповідача, необхідно застосувати наступний правильний розрахунок процентів за договором банківського вкладу з урахуванням факту його одностороннього розірвання та відповідно до правових висновків Верховного Суду: періоди розрахунку: -з 19.03.2015 року - 02.04.2015 року (14 дн.) - процентна ставка, визначена договором - 8%; -з 03.04.2015 року - 03.05.2017 року (761 дн.) - процентна ставка «На вимогу» - 1%; -з 04.05.2017 року - 10.04.2020 року (1072 дн.) - процентна ставка «До запитання» - 0,01%. 37 759,78 дол. США*8%*14/365=115,86 дол. США; 37 759,78 дол. США*1%*761/365=787,26 дол. США; 37 759,78 дол. США*0,01%*1072/365=11,08 дол. США. Таким чином, розмір процентів за період з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року становить 914,2 дол. США. Позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права 17.04.2020 року та здійснив розрахунок пені за період з 11.04.2014 року по 10.04.2020 року, що виходить за межі спеціальної позовної давності. Виходячи з імперативної норми закону, вказаний розрахунок може бути здійснений виключно у межах строку спеціальної позовної давності за період з 17.04.2019 року по 10.04.2020 року. Розмір заявленої до стягнення пені є явно завищеним (по відношенню до розміру заборгованості банку за депозитним договором), таким, що не відповідає принципу розумності, справедливості, пропорційності, засадам цивільного судочинства. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливе джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Щодо стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачем зазначено що позивачем допущено арифметичну помилку та невірно здійснено розрахунок 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період прострочення з 07.09.2018 року по 10.04.2020 року. Вірним є наступний розрахунок за період з 07.09.2018 року по 10.04.2020 року - 581 дн.; 37 759,78 дол. США*3%*581/365= 1 803,15 дол. США. З огляду на наведене, відповідач просить застосувати строк спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені, нарахованої відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»; застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до розміру збитків (до суми процентів, що підлягають стягненню з банку у цій справі), з урахуванням принципів розумності, справедливості, пропорційності, засад цивільного судочинства; застосувати наведені відповідачем розрахунки процентів та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та зазначити у резолютивній частині рішення про те, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. 18.05.2022 року на адресу суду надійшли до суду письмові пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» Кахраманова Р.Н. , в яких зазначає наступне. Відповідач у даній справі після надання відзиву в суді першої інстанції наголошує, що Банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитним договором, який є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІОЛ» (ЄДРПОУ 38920700) на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року (із врахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014 року),укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «ФіНІЛОН» та електронного додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року. Розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного клієнта/кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» було цілком правомірно-юридичною дією Банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства. А отримання банком таким шляхом «мовчазної» згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17.11.2014 року, та відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. З огляду на відсутність на цей час судового рішення про визнання недійсним Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі - всі правові наслідки, які були породжені з моменту укладення між первісним та новим боржником Договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним правочину на підставі рішення суду та відповідно, зберігаються всі наявні обов`язки і у Нового боржника щодо повернення коштів кредитору. Належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», як новий боржник за депозитним договором № SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року та особа, яка повинна виконувати всі договірні зобов`язання. 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІОЛ» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року цього договору. Відповідно до умов договору електронний додаток №1 містить перелік депозитних договорів, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «ФІНІЛОН», в тому числі і по депозитному договору № SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року, який є предметом спору в даній справі. Відповідно до п. 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року), які розміщені на офіційному сайті банку, передбачено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території, Клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення Клієнта і надати в Банк для Агенства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ, Москва, Верхній Таганський глухий кут, д.4, далі Агенство, довідку про відсутність виплат грошових коштів Клієнту - фізичній особі. При цьому, Клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31.12.2014 року. Відповідно до п.1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року) було передбачено, що у разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором Клієнта з Банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та Правил. При необхідності отримання Банком згоди від Клієнта на здійснення таких дій, строни керуються вимогами ст. 205 Цивільного кодексу України (мовчазна згода). На підставі вищевикладених пунктів та правил надання банківських послуг, на офіційному сайті Банку за посиланням https://conditions-and-rules.privatbank.ua/news/74/?lang=ru 30.01.2015 року було розміщене повідомлення з наступним змістом: «У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділі «1.1.7. Додаткові положення» Умов та правил надання банківський послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з банком. У разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору Клієнта з Банком буде здійснюватися з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН», що розташованае за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення Клієнт направляє Банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання Клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення Банком переводу боргу по договорам Клієнта на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» зі згоди Клієнта. З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від [PERSON] (позивача у справі) відносно переведення Банком на ТОВ ФК «ФІНІЛОН» боргу за договорами, які є предметом спору у даній справі, на адресу Банку не надходило, то вважається, що переведення боргу Банком було здійснено зі згоди вкладника - [PERSON] . Отже, внаслідок укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «ФІНІЛОН» Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу, який є предметом спору у даній справі, АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «Фінілон» є новим боржником за цим договором банківського вкладу. Доводи Позивача, що Банк зобов`язаний сплатити відсотки за вклад № SAMDNWFD0070055659900від 10.01.2014 року за період з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року не є правомірними. 09.11.2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17, 27.04.2022 року Верховний Суд у складі колегії с; Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №321/1260/19, навели правову позицію щодо (1) наявності право підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу, (2) річних за ч.2 ст.625 ПК України та щодо (3) застосування норми ч.5 сі Закону України "Про захист прав споживачів" до правовідносин, існують між сторонами після розірвання договору банківського вкладу. Умовами договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року, які є предметом розгляду у даній справі, з правом подальшої автоматичної лонгації без укладання додаткових угод до договору та з можливістю дострокового розірвання договору на вимогу вкладника. Як підтверджується матеріалами справи, змістом позовної заяви, поясненнями позивача, 18.03.2015 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення договору № SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року в порядку, визначеному умовами депозитного договору. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору та повернення коштів, з урахуванням строку, вказаному у депозитному договорі, в якій така заява може бути подана вкладником до Банку. Відповідно до умов договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070055659900 від 10.01.2014 року, в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України, такий є розірваним з 20.03.2015 року. Таки чином, умовами договору передбачений окремий спосіб припинення його дії у випадку дострокового розірвання - з ініціативи вкладника та після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами (Банком та Позивачем) здійснюється виключно на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті ст. ст. 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. З огляду на вищевикладене вбачається, що з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад. Крім цього, відповідач просить суд застосувати спеціальну позовну давність щодо нарахування та стягнення пені відповідно ч.2 п.1 ст. 258 ЦК України, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу 18.03.2015 року, а позовна заява надійшла до Сколівського районного суду Львівської області 17.04.2020 року, тобто з пропуском позовної давності. Сплив позовної давності є підставю для відмови у позові. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц. Представник позивача [PERSON] - адвокат Посікіра Р.Р. в судове засідання не з`явився, попередньо подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» Жарський І.Р. в судове засідання не з`явився, попередньо подавши клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14.06.2019 року у справі № 453/1087/18, яке постановою Львівського апеляційного суду від 13.01.2020 року було залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення банківського вкладу- задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 40 354, 88 доларів США, з яких 34 849,6 доларів США - сума вкладу та 2 910,18 доларів США - відсотки за нарахування у передбаченому договором розмірі за період з 02.03.2014 року (оскільки до зазначеної дати відсотки були сплачені) по 18.03.2015 року (дата звернення позивача з вимогою про повернення банківського вкладу). 12.03.2021 року Сколівським районним судом було видано виконавчі листи у справі №453/1087/18 про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] 40 354,88 доларів США заборгованості за депозитним вкладом та судові витрати в розмірі 9 605 грн. Як встановлено судом, на день звернення із вказаним позовом, зазначене вище рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14.06.2019 року було не виконано і кошти не було повернуто. Позивач вважає, що на його користь підлягають стягненню проценти за договором банківського вкладу на підставі статтей 1061, 1070 ЦК України, три проценти річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та неустойка (пеня) на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаним вище рішенням встановлено те, що відповідно до заяви № SAMDNWFD0070055659900 на оформлення вкладу «Стандарт» від 10.01.2014 року [PERSON] , надалі «Клієнт», просить оформити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 34 849,6; валюта вкладу - USD, строк вкладу три місяці, до 10.04.2014 року включно. Процентна ставка на дату оформлення вкладу - 8 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Особистий рахунок по вкладу [NUMBER] та номер картки для зарахування відсотків по вкладу: 6762462085688155. На даній заяві міститься печатка синього кольору із найменуванням Філії Феодосійське Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 384436, [PERSON] . На підтвердження внесення грошових коштів на зазначений вище рахунок, який був відкритий для позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач надав квитанцію про внесення через касу Головного Феодосійського відділення Кримського РУ «ПриватБанк» (98100, Автономна Республіка Крим, вул. Генерала Горбачова, буд. 2-а) грошових коштів у розмірі 34 849,6 доларів США. 18.03.2015 року позивач надіслав відповідачеві вимогу про повернення вкладу, у котрій просив повернути йому суму коштів і відсотків по вкладу у відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Мукачеве Закарпатської області. Таку вимогу відповідач отримав 01.04.2015 року, вх. № 5770, на котру 11.04.2015 року надіслав відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150401/3347, де роз`яснював про ситуацію, пов`язану із окупацією Автономної Республіки Крим та її наслідки для Кримських відділень банку, вибачився за незручності та просив з розумінням поставитись до ситуації, яка сталася не з вини банку. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, зсилаючись на статтю 1070 ЦК України, просить стягнути проценти за договором банківського вкладу за користування грошовими коштами за період прострочення з 19.03.2015 року, оскільки відповідно до рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14.06.2019 року, відсотки нараховувались до дати звернення позивача з позовом до суду - 18.03.2015 року та до 10.04.2020 року, тобто до дати звернення до суду із вказаним позовом. Як вже було встановлено судом, процентна ставка на вклад становила 8% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території АР Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не є наслідком припинення договірних відносин між сторонами та не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором. За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит)- це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІ «Про банки і банківську діяльність»). Як встановлено судом, 18.03.2015 року позивач надіслав відповідачеві вимогу про повернення вкладу у котрій просив повернути йому суму коштів і відсотків по вкладу у відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Мукачеве Закарпатської області, яку відповідач отримав 01.04.2015 року, вх. № 5770. Вказане свідчить про те, що депозитний договір, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі вимоги про повернення вкладнику коштів, а отже, відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за процентами з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року становить 13 553, 98 доларів США, а саме: -з 19.03.2015 року по 31.12.2015 року - 638,26 доларів США (37 759,78 доларів США*8%*77 днів/365 днів); -за 2016 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*366 днів/366); -за 2017 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*365 днів/365); -за 2018 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*/365 днів/365); -за 2019 рік - 3 020,78 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*365 днів/365); -з 01.01.2020 року по 10.04.2020 року - 833,60 доларів США (37 759,78 доларів США*0,08*101 день/365). Суд з таким розрахунком не погоджується, оскільки позивач 18.03.2015 року надіслав, а відповідач в свою чергу, 01.04.2015 року отримав вимогу останнього про повернення вкладу і відсотків по вкладу у відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Мукачеве Закарпатської області, тобто з вказаної дати, а саме 01.04.2015 року договір вважається розірваним. Законом передбачено обов`язок банку разом з поверненням вкладу (депозиту) виплатити і нараховані проценти. Тобто не допускається затримання виплати процентів за вкладом, одностороння відстрочка чи розстрочка виплати процентів за вкладом. У випадку таких дій з боку банку вкладник має право захистити свої права у передбаченому законом порядку (глава 3 Цивільного Кодексу України). Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про закриття рахунку. Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Вказане свідчить про те, що позовна вимога про стягнення процентів за депозитним вкладом за період з 19.03.2015 року по 10.04.2020 року у розмірі 13553,98 доларів США, не підлягає задоволенню, так як виплата передбачених ст.ст. 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договору вкладу та після припинення дії такого вказані проценти не нараховуються. Щодо вимоги про стягнення пені на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 2 297 300,28 доларів США, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами № 2664-ІІІ, № 2121-ІІІ, № 1023-XII. Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу. Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону № 2346-ІІІ вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. У статті 2 Закону № 2121-ІІІ вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У частинах першій, другій статті 47 Закону № 2121-ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5);споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1). Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2664-III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. За частиною другою статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється. Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику). Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial