Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 06.12.2017. Проте, ще з червня 2014 року позивач самостійно виховує та утримує доньку, забезпечує їй гідні умови проживання. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, взагалі не брав та не бере участі у вихованні, утриманні доньки, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та її навчання, втратив з донькою родинний зв`язок. Така поведінка відповідача свідчить про фактичну відмову від дитини. Наслідком ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків є те, що на сьогоднішній день дитина не пам`ятає батька, так як майже все її життя проходить у його відсутність. Зважаючи на те, що відповідач фактично самоусунувся від прав та обов`язків щодо дитини, свідомо ними знехтував, тому позивач просить задовольнити її позов. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 травня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача - адвокат Кравченко О.М. не з`явився, засобами поштового зв`язку надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 18 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку відповідач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що дійсно з 2014 року не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, між ними втрачено родинний зв`язок, не заперечує проти задоволення вимог позивача та просить позбавити його батьківських прав стосовно доньки (а.с.58). Також, до заяви відповідачем додано нотаріально посвідчену заяву від 22.03.2023, якою відповідач надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.61). Представник третьої особи у засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у справі №753/16272/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року у справі №753/12430/18 з [PERSON] на користь матері дитини стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з 04.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Даних про перебування зазначеного судового наказу на примусовому виконані в органах ДВС чи за місцем роботи боржника, матеріали справи не містять. У характеристиці з місця проживання позивача [PERSON] від 10.11.2021 вказано, що остання з 2019 року проживає разом зі своєю донькою [PERSON] та цивільним чоловіком [PERSON] . Ця родина дружна та привітна. У 2020 році в кімнаті для дитини зробили сучасний ремонт. Мати дбає про дитину, проводжає та зустрічає доньку зі шкоди, водить на додаткові заняття (а.с.8). Як зазначено у характеристиці, виданої директором школи №306 Деснянського району м.Київа за №637 від 04.11.2021, [PERSON] навчається у 3-А класі вказаного навчального закладу, за час навчання проявила себе як вихована, старанна учениця. Мати дитини - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, піклується про неї бере активну участь у шкільному житті доньки, після занять [PERSON] забирає мама (а.с.7). 01 травня 2023 Службою у справах дітей Деснянською районною в місті Києві державною адміністрації, як органом опіки та піклування складено висновок № 102/02/38-1915, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.78-81). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку. Про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини свідчить також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, в якому серед іншого зазначено, що саме матір`ю створені усі умови для проживання та вихованні дитини, мати бере активну участь у шкільному житті дитини, турбується про її здоров`я, дотримується рекомендацій лікаря, весь час дитина перебуває з матір`ю та на її утриманні, натомість батько дитини взагалі ніякої участі у її вихованні не приймав і не приймає, не приходить до школи, зв`язку з класним керівником не підтримує, матеріально дитину не підтримує, втратив з донькою родинний зв`язок. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач свідомо не бажає піклуватися та займатися вихованням дитини, про що надав нотаріальну засвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав. На думку суду, інтересам дитини не відповідатиме збереження родинних зв`язків з батьком, який цього свідомо не бажає. Крім того, суд приймає до уваги, що у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, а також враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved