Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] 16.06.2023 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (далі ТзОВ «Олмар») на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 134\~325,84 грн, річні проценти у розмірі 204\~117,34 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.02.2021 між [PERSON] та ТзОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги. Відповідно до положень пунктів 1.1., 1.2 договору кредитор надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, шляхом передачі позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а позичальник зобов`язується повернути кредитору таку ж суму коштів. Згідно із п.2.1, п.2.2 договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах 5\~000\~000 грн. Поворотна фінансова допомога надається частинами на розсуд кредитора, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню з моменту її надання по 31.12.2021. На виконання умов договору, позивачем було надано поворотну фінансову допомогу відповідачу, шляхом перерахування на рахунок ТзОВ «Олмар» 26.02.2021 грошових коштів у сумі 3\~498\~940 грн та 24.05.2021 - 1\~100\~000 грн, а всього 4 598 940 грн. На даний час відповідачем не повернена сума поворотної фінансової допомоги, а відповідно до положень пункту 4.2 договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Окрім цього відповідно до положень п.4.4. договору за несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору 30% річних від суми неповерненої (несвоєчасно поверненої) поворотної фінансової допомоги. Враховуючи вищенаведене, позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити та стягнути вказану суму коштів, а також судовий збір, який був сплачений при поданні позову до суду. Ухвалою від 21.06.2023 прийнято до розгляду вказаний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 25.07.2023, представник відповідача ТзОВ «Олмар» - І.Одарченко вказала, що вважає розрахунки позивача щодо розміру інфляційних витрат та 30% річних за період з 01.01.2022 до 23.02.2023 правильними, заперечень щодо таких не має. Також просить розглядати вказану позовну заяву у їх відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи доказах. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] подану позовну заяву підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.02.2021 між [PERSON] та ТзОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.8-9). Відповідно до положень пунктів 1.1, 1.2. договору кредитор надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, шляхом передачі позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а позичальник зобов`язується повернути кредитору таку ж суму коштів. У пункті 3.1. договору було обумовлено, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику до 31.05.2021 та підлягає поверненню з моменту її надання до 31.12.2021. Згідно з копіями квитанцій №ПН2410 від 26.02.2021 та №ПН1855 від 24.05.2021, на виконання положень договору, [PERSON] було перераховано на рахунок ТзОВ «Олмар» 26.02.2021 грошові кошти у розмірі 3\~498\~940 грн та 24.05.2021 1\~100\~000 грн. відповідно, а загалом 4\~598\~940 грн (а.с.10, 11). За положеннями пункту 4.2 договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Окрім цього згідно з положеннями п.4.4. договору за несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити кредитору 30% річних від суми неповерненої (несвоєчасно поверненої) поворотної фінансової допомоги. Як зазначено позивачем та не заперечується стороною відповідача, ТзОВ «Олмар» своєчасно не повернуло суму поворотної фінансової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість ТзОВ «Олмар», становить 338\~443,18 грн, в тому числі інфляційні витрати 134 325,84 грн, а річні проценти 204\~117,34 грн. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку ухиляється від сплати коштів за договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором надання поворотної фінансової допомоги від 23.02.2021 у розмірі 338\~443,18 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 338\~443,18 грн.

Outcome: approved