Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

02 червня 2023 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду до 01 березня 2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] є її батьком про що свідчить запис у Свідоцтві про встановлення батьківства, про що свідчить запис за № 11 від 21.03.2003 р. в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства, зробленою відділом реєстрації актів громадського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області і підтверджується Свідоцтвом про встановлення батьківства. За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.06.2021р. по справі № 207/1780/21 за позовом її матері [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю було вирішено стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) до 01.03.2022 року. Позивачка зазначила, що вона навчається в 12 класі вечірньої форми навчання Комунального закладу «Ліцей № 31» Кам`янської міської ради, про що свідчить довідка від 22.07.2022 року за вих. N° 236. Позивач є інвалідом з дитинства II групи про що свідчить довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 185619. Позивач ніде не працює, перебуває виключно на утриманні своєї матері [PERSON] , яка отримує лише мінімальну заробітну плату. Виключно за кошти матері позивачкою придбаваються одяг, підручники та інші необхідні для навчання речі, продукти харчування. Позивачка також зазначила, що вона проживає разом з матір`ю, оскільки іншого житла у неї не має. Всі витрати з комунальних послуг сплачує виключно її мати. Оскільки вона є інвалідом з дитинства, то за рекомендаціями лікаря їй постійно необхідно проходити лікувально-профілактичні заходи, приймати ліки, проходити медичні процедури. Всі витрати на лікувально-профілактичні заходи теж покладені відповідачем лише на її матір. Будь-якої фінансової та матеріальної допомоги відповідач не надає, взагалі не турбується і не цікавиться її життям та станом здоров`я. Позивачка вважає, що відповідач є здоровою людиною, працює, має постійний дохід, на утриманні відповідача нікого не має, тому він має фінансову можливість сплачувати аліменти на її утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Також зазначив, що він тимчасово не працює та не має постійного доходу та має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому просить задовольнити позов в розмірі 1/6 частки його заробітку. Суд, взявши до уваги позицію сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком є відповідач [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження, виданого 21 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 100 (арк.с. 7), що також підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, виданий відділом реєстрації актів громадського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за актовим записом № 11 від 21.03.2003р. та зареєстровано в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства (арк.с. 8). [PERSON] навчається в 12 класі вечірньої форми навчання Комунального закладу «Ліцей № 31» Кам`янської міської ради, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу (арк.с. 9), а тому не працює, потребує матеріальної допомоги. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 185619, [PERSON] , [INFO] встановлено з 2021 року другу групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2024 року (арк.с. 10, 11). Згідно витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 13). Згідно довідки про склад сім`ї № 001190374 від 22.07.2022р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (арк.с. 14). Згідно довідки Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради № 251 від 29.03.2023 року, позивачка [PERSON] отримала соціальну допомогу за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року в розмірі 12600 грн. 00 коп. (арк.с. 14). Згідно ч.2\~ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Статтею 198 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього\~Закону.\~Важливою є\~непрацездатність повнолітньої\~дитини за\~станом здоров`я,\~тобто наявність\~у дитини\~статусу інваліда.\~Інвалідом визнається\~особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. За нормою ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України). Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 82 Сімейного кодексу України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що повнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, батько дитини визнав позовні вимоги частково, тому, враховуючи матеріальний стан сторін та те, що дитина є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 01 червня 2023 року між адвокатом Черненко Т.Ю. та Ріпка К.С. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги. Також, матеріали справи містять додаткову угоду №1 від 01.06.2023р. до договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/06-0123. від 01.06.2023р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5099, копію ордера від 01 червня 2023 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 01.06.2023р., Акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію від 01.06.2023 на суму 2500 грн. 00 коп., щодо оплати адвокатського гонорару, згідно договору від 01.06.2023 року, що підтверджує оплату позивачем наданих послуг. Таким чином, відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved