Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 11 серпня 2014 року до 27 червня 2018 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 червня 2022 року, серії [NUMBER] . Відповідачка залишила сім`ю більше 5 років, проживає окремо і не надає матеріальної допомоги на утримання сина, та не цікавиться сім`єю. 27 червня 2018 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Син залишився проживати з ним, оскільки мати дитини вела аморальний спосіб життя та підтримувала стосунки із особами схильними до вживання алкогольних напоїв. З відповідачкою по справі проживають окремо з 2018 року, син проживає з ним, спорів стосовно місця проживання дитини не виникало. Проте рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року визначено місце проживання сина [PERSON] з батьком. Відповідачка життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, навіть не вітає з днем народження. Він разом із сином проживають у будинку, який залишився від його батьків у спадок. Сину забезпечені умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Дитині вчасно проводяться регулярні амбулаторні огляди. Відповідачка участі в цій сфері життя сина не приймала та не приймає як і в інших сферах його життя. Враховуючи викладене, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 12 квітня 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 04 травня 2023 року від представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає позов безпідставним, а позовні вимоги необґрунтованим, з огляду на наступне. Зазначає, що відповідачка спілкується, зі своїм сином за допомогою телефонного зв`язку, періодично навідує сина, цікавиться його шкільним життям.Згідно характеристики виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради від 02 травня 2023 року № 02-9/45, за час проживання [PERSON] з боку сусідів та односельчан скарг на неї до виконкому Дубівської селищної ради с. Калини не надходило.Актом обстеження матеріально-побутових умов від 01 травня 2023 року підтверджується те, що відповідачка проживає в будинку матері, умови проживання в будинку на гарному рівні.Також на даний час [PERSON] офіційно працює на дочірньому підприємстві «Ламелла», про що свідчить характеристика від 01 травня 2023 року № 54 - в якій вона характеризується виключно з позитивної сторони. Отже, на даний час відповідачка бере і бажає брати участь у вихованні та утриманні свого сина і повністю заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених в позовній заяві підстав. Крім того зазначив, що дитина не хоче проживати з мамою, оскільки відповідачка не здійснює належного догляду за сином, пиячить та веде аморальний спосіб життя. Відповідачка рідко телефонує синові, крім того він не бажає спілкуватися з нею, коли та перебуває у нетверезому стані. Представник відповідачки [PERSON] вказує на те, що відповідачка спілкується з сином. Вважає, що позовна заява є безпідставною, немає доказів, що мати погано впливає на дитину та його розвиток. На даний час відповідачка допомагає дитині, тому немає підстав позбавляти її батьківських брав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та органу опіки та піклування Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явилися, згідно поданих заяв просили проводити розгляд справ без участі їх представників. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2014 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року, розірвано (а.с.7). За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). 17 жовтня 2022 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). З довідки №472 від 13 березня 2023 року виданої виконкомом Ганичівського старостинського округу №5 Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до акту обстеження дворогосподарства [PERSON] від 13 березня 2023 року, складеного депутатом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області [PERSON], до складу сім`ї [PERSON] входить його син [PERSON] , якого він утримує. Будинок знаходиться в задовільному стані (а.с. 11). Згідно характеристики виданої Ганичівською ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 14 березня 2023 року та довідки № 62 від 13 березня 2023 року, [PERSON] навчався в 2022/2023 навчальних роках в 3-Б класі та характеризується з позитивного боку, хлопчик самостійний, спостережливий, чітко усвідомлює процес розумової діяльності, відповідально виконує доручення, добрий, щедрий, чесний, врівноважений, неконфліктний, проживає разом зі своїм батьком, який цікавиться хлопчиком (а.с.12-13). Довідкою № 119 виданою лікарем Ганичівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] від 17 березня 2023 року, підтверджується те, що [PERSON] є здоровим (а.с. 14). Згідно письмових свідчень [PERSON] та [PERSON] від 20 березня 2023 року, з часу розлучення [PERSON] проживає зі своїм батьком, мати дитину не відвідує. Хлопчик завжди доглянутий, проживає у хороших умовах (а.с. 15-19). Відповідно до характеристики ДП «Ламела» № 54 від 01 травня 2023 року, відповідачка [PERSON] працює у ДП «Ламела» з 11 листопада 2022 року по теперішній час прибиральницею в дільниці щита та за час роботи зарекомендувала себе як дисциплінована та старанна працівниця, порушень трудової дисципліни не допускала, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 37). З характеристики виданої Виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 02-9/45 від 02 травня 2023 року, вбачається, що відповідачка [PERSON] розлучена та на вихованні має неповнолітню дитину. За час проживання скарг з боку сусідів та односельчан на неї не надходило (а.с. 38). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов складного депутатом Дубівської селищної ради виборчого округу № 1 Тячівського району Закарпатської області від 01 травня 2023 року, вбачається, що до складу сім`ї відповідачки [PERSON] входить син [PERSON] . Умови проживання на належному рівні (а.с.39). Рішенням Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 28 від 29 травня 2023 року, затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці . Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення,судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно сина у матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Суд, критично ставиться до викладених у позовній заяві обставин щодо нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні, крім того позивач в судовому засіданні підтвердив, що позивачка періодично спілкується із сином та забезпечила сина одягом та засобами необхідними для навчального процесу. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав затвердженого рішенням Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 28 від 29 травня 2023 року, вбачається, що враховуючи відсутність вагомих підстав, орган опіки та піклування Дубівської селищної ради вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 57-60). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина [PERSON] не відповідатиме інтересам дитини. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, зі сплати судового збору, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed