Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 07 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №22033000520565, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлені даним договором розмірах і строки. В свою чергу, банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту -171472, 00 грн; дата надання кредиту -07.07.2021 року; кінцева дата погашення кредиту -07.07.2026 року; валюта кредиту - UAH; строк користування кредитом - 60 місяців; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 07.02.2021 по 06.11.2022 - 3 % від суми кредиту, з 07.11.2022 по 06.02.2024 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.02.2024 по 06.05.2025 - 1,5 % від суми кредиту, з 07.05.2025 по 07.07.2026 - 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, Процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Відповідно до п. 1.4 договору, кредит надавався шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта. 07.07.2021 року між банком та відповідачем було укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-1175125/07072021/0161, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції, за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, банк відкрив поточний рахунок на ім`я [PERSON] . Також, 07.07.2021 року між відповідачем та ПрАТ «ПЗУ Україна страхування життя» було укладено договір добровільного страхування життя позичальника на випадок смерті в результаті нещасного випадку (кредит готівкою) № PZ-22033000520565, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям застрахованої особи - [PERSON] . Винагородонабувачем, у разі настання страхового випадку, виступає АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (п. 5.2). Згідно з п. 4.2 страхова сума була встановлена у розмірі 197081,13 грн., а розмір страхового внеску відповідача склав 153100, 00 грн. за весь період страхування (п. 4.4 Договору страхування та п. 1.5. кредитного договору). У подальшому, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, Правилами роботи банків затвердженими постановою Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» (із подальшими змінами), Національний банк України дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами протягом 24 лютого 2022 року - 30 червня 2022 року як прострочення (кредитні канікули). Про запровадження, умови та строк дії кредитних канікул у зв`язку із введенням на території України воєнного стану AT «Банк Кредит Дніпро» повідомляло клієнтів у низці публікацій на сторінках офіційного сайту Банку. У п. 2.1 кредитного договору передбачено, що [PERSON] мала здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. На час дії кредитних канікул було відтерміновано сплату боргу відповідачем, в результаті чого кошти, що підлягали сплаті у період кредитних канікул, могли нею не сплачуватися і не враховувалися як прострочена заборгованість. Разом з тим, кредитні канікули не зменшили суму боргу відповідача, а лише відтермінували його сплату. У порушення умов вказаного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 18 травня 2023 року за нього утворилася заборгованість за кредитним договором, загальний розмір якої становить 233998, 61 грн, з яких: 147782, 83 грн - залишок строкового кредиту; 15053, 10 грн - залишок простроченого кредиту; 1, 80 грн - залишок прострочених відсотків; 71160, 88 грн - залишок прострочених комісій. Тому АТ «Банк Кредит Дніпро» просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.08.2023 року від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на форс-мажорні обставини у зв`язку з повномаштабним вторгенням країни-агресора, з посиланням на постанову від 25.01.2022 року №904-3886/21. Окрім цього, зазначає, що комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2021 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №22033000520565, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлені даним договором розмірах і строки. В свою чергу, банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту -171472, 00 грн; дата надання кредиту -07.07.2021 року; кінцева дата погашення кредиту -07.07.2026 року; валюта кредиту - UAH; строк користування кредитом - 60 місяців; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 07.02.2021 по 06.11.2022 - 3 % від суми кредиту, з 07.11.2022 по 06.02.2024 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.02.2024 по 06.05.2025 - 1,5 % від суми кредиту, з 07.05.2025 по 07.07.2026 - 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, Процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Відповідно до п. 1.4 договору, кредит надавався шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта. 07.07.2021 року між банком та відповідачем було укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-1175125/07072021/0161, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції, за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, банк відкрив поточний рахунок на ім`я [PERSON] . Також, 07.07.2021 року між відповідачем та ПрАТ «ПЗУ Україна страхування життя» було укладено договір добровільного страхування життя позичальника на випадок смерті в результаті нещасного випадку (кредит готівкою) № PZ-22033000520565, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям застрахованої особи - [PERSON] . Винагородонабувачем, у разі настання страхового випадку, виступає АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (п. 5.2). Згідно з п. 4.2 страхова сума була встановлена у розмірі 197081,13 грн., а розмір страхового внеску відповідача склав 153100, 00 грн. за весь період страхування (п. 4.4 Договору страхування та п. 1.5. кредитного договору). У подальшому, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, Правилами роботи банків затвердженими постановою Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» (із подальшими змінами), Національний банк України дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами протягом 24 лютого 2022 року - 30 червня 2022 року як прострочення (кредитні канікули). Про запровадження, умови та строк дії кредитних канікул у зв`язку із введенням на території України воєнного стану AT «Банк Кредит Дніпро» повідомляло клієнтів у низці публікацій на сторінках офіційного сайту Банку. У п. 2.1 кредитного договору передбачено, що [PERSON] мала здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. На час дії кредитних канікул було відтерміновано сплату боргу відповідачем, в результаті чого кошти, що підлягали сплаті у період кредитних канікул, могли нею не сплачуватися і не враховувалися як прострочена заборгованість. Разом з тим, кредитні канікули не зменшили суму боргу [PERSON] , а лише відтермінували його сплату. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач [PERSON] , у свою чергу, свого зобов`язання належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повертала, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості та виписками по особовому рахунку. Таким чином, відповідач [PERSON] має заборгованість перед банком за кредитним договором №22033000520565 від 07.07.2021 року, яка станом на 18.05.2023 року становить 233998, 61 грн, з яких: 147782, 83 грн - залишок строкового кредиту; 15053, 10 грн - залишок простроченого кредиту; 1, 80 грн - залишок прострочених відсотків; 71160, 88 грн - залишок прострочених комісій. Щодо форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому, Законами України строк дії воєнного стану в Україні було продовжено. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо. Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано сертифіката Торгово-промислової палати України (Регіональної ТПП), яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили щодо невиконання нею своїх обов`язків за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії". Щодо посилання відповідача на загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначає наступне. З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". У постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №920/505/22 наведені висновки: сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності і ш ш доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень. Навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про настання форс-мажорних обставин, суд : винен оцінювати цей доказ лише у сукупності з іншими. В даному випадку загальний лист ТПП не є достатнім і допустимим доказом настання для відповідача форс-мажорних обставин в конкретних господарських правовідносинах з відповідачем. Крім того, наявність форс-мажорних обставин звільняє тільки від господарсько- правової відповідальності, а не виконання основного зобов`язання. Враховуючи вищенаведене, посилання у відзиві на позовну заяву на лист Торгово- промислової палати від 28.02.2022 року є безпідставним, оскільки форс-мажорна обставина сама по собі не є підставою для звільнення від виконання діючого зобов`язання, така обставина звільняє від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язання. Щодо правомірності нарахування комісій за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у п. 31.14 - п. 31.18 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 виклала наступний правовий висновок: «31.14. 10 червня 2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв *язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п^ятоїстатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема. комісії кредитодавця, пов * яз ані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту». Цей висновок підтверджується постановами Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 172/410/21, від 17.08.2022 у справі № 295/3522/20, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 та іншими. Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки сторони досягли згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності. У зв`язку з цим і відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Крім того, у постанові від 18.01.2023 у справі № 172/410/21 Верховний Суд висловив наступну правову позицію: Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Аналізуючи наведені правові норми, необхідно зазначити, що нікчемними правочинами (недійсними в силу закону), є правочини про нікчемність яких вказано у відповідних нормах закону. В такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону. Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне иивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Враховуючи викладене, оскільки Законом № 1734-УІІІ безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови, передбачені пунктом 1.2 та розділом 4 Кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню». Близькі за змістом висновки про оспорюваність умови про сплату комісії у кредитних договорах, укладених після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», містяться у постановах Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 295/3522/20, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 тощо. Зважаючи на викладене, умова кредитного договору про сплату комісії є такою, що відповідає нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» Враховуючи вищевикладене, та у ході судового розгляду повністю доведено, що між АТ " Банк Кредит Дніпро " та [PERSON] було укладено кредитний договір та, що остання була обізнана про його умови, строки та необхідні платежі. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача доведені повністю та не спростовані в жодній мірі належними та допустимими доказами відповідача. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2333998, 61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved