Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і свої позовні вимоги мотивувала тим, що 13.03.2015 року їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 371 КК України, а саме завідомо незаконний домашній арешт, вчинений в інших особистих інтересах та ч. 2 ст. 375 КК України, постановлення завідомо неправосудних ухвал, вчинених в інших особистих інтересах. В подальшому був затверджений обвинувальний акт, який був направлений до Гадяцького районного суду Полтавської області. Вказала, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року її визнано невинуватою у вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю вини та відсутність в її діях складу кримінальних правопорушень. Апеляційний суд\~Полтавської області,\~після розгляду\~апеляційної скарги\~сторони обвинувачення,\~ постановою колегії Суддів від 21.12.2021 вирок районного суду залишив без зміни. Постановою Верховного Суду від 02.08.2022 року вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.10.2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21.12.2021 року залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення, судове рішення набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню. Вказала, що неправомірними діями органом прокуратури, їй була пред`явлена необґрунтована підозра та обвинувачення, необґрунтовано покладено на неї виконання процесуальних обов`язків та обмежень, що порушило її Конституційні права. Вона була змушена багато часу витрачати на доведення своєї невинуватості, та спростування безпідставних звинувачень, навіть у святкові та вихідні дні, замість того щоб проводити час з родиною - вона весь свій час витрачала на відновлення справедливості та була піддана численним та тривалим заходам забезпечення кримінального провадження. Незаконно перебуваючи під слідством та судом у продовж більше шести років, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, страху та стресу, інших негативних явищ морального характеру, вимушена була змінити своє життя, витрачала багато часу та здоров`я на відновлення своєї репутації. Підозра та безпідставні звинувачення, які описувались в місцевій та всеукраїнській пресах та телебаченні - «поклали тінь» на її репутацію, якої вона добивався роками своєю сумлінною працею, відношенням до роботи та оточуючих. Все це негативно вплинуло на її відносини з оточуючими та завдало непоправної шкоди її престижу та репутації судді. Також суттєво були порушені її нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, була вимушена захищатись та виправдовуватись від незаконних звинувачень пересічних громадян та знайомих. Крім того, зазначила, що у зв`язку з незаконним переслідуванням, вона вимушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката Шестова А.В. і між ними був укладений договір про надання правової допомоги від 26.06.2015 року. Посилаючись на викладене, просить стягнути з Державного бюджету України на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 4000000 грн. та витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні в розмірі 255000 грн.. Ухвалою Зарічного\~районного суду\~м.\~Суми від\~09.05.2023\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження по\~справі,\~підготовче судове\~засідання призначено\~на 05.06.2023\~року.\~Ухвалою Зарічного\~районного суду\~м.\~Суми суду\~від 05.06.2023 року закрито підготовче провадження, по справі призначено судове засідання на 07.08. 2023 року. Слуханя справи було відкладено на 05.09.2023 року в зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області. Позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Шестов А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задоволити, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Представник відповідача Сумської обласної прокуратури в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд в позові відмовити повністю. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 13.03.2015 року Прокуратурою Сумської області було повідомлено про підозру [PERSON] , яка була підписана 11.03.2015 року заступником Генеральної прокуратури України, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 371 КК України, а саме завідомо незаконний домашній арешт, вчинений в інших особистих інтересах та ч. 2 ст. 375 КК України, постановлення завідомо неправосудних ухвал, вчинених в інших особистих інтересах. З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Сумської області в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42014200000000026 було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно судді [PERSON] , в задоволенні якого ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2015 року було відмовлено (а.с.16). 22.07.2015 року затверджений обвинувальний акт, який був в подальшому скерований на розгляд до Гадяцького районного суду Полтавської області. Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.10.2021 року [PERSON] визнано невинуватою у вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю вини та відсутність в діях складу кримінальних правопорушень (а.с.5-12). Постановою колегії суддів Апеляційного суду\~Полтавської області від 21.12.2021 року,\~після розгляду\~апеляційної скарги\~сторони обвинувачення,\~ вирок районного суду залишено без зміни (а.с.53-60 ).. Постановою Верховного Суду від 02.08.2022 року вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.10. 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року відносно [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Судом при\~розгляді справи\~встановлено,\~що позивачку\~ [PERSON] \~призначено \~суддею відповідно\~до статті \~127\~ та\~ частини\~ першої\~ статті\~ 128\~Конституції України строком на п`ять років. Повноваження судді закінчились 07 грудня 2014 року. Відповідно до\~вимог статті\~74\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів» (\~в редакції\~\~2014\~року )\~порядок обрання\~на посаду\~судді безстроково встановлювався цим Законом та\~Регламентом Верховної Ради України. \~Зокрема,\~суддя,\~строк повноважень\~якого закінчився,\~за його\~заявою має\~бути рекомендований\~Вищою кваліфікаційною\~комісією суддів\~України для\~обрання його\~Верховною Радою\~України на\~посаду судді\~безстроково,\~якщо відсутні\~визначені законом\~обставини,\~що перешкоджають\~цьому. \~Обрання на\~посаду судді\~безстроково здійснюється\~в порядку: 1)\~кандидат звертається\~з письмовою\~заявою до\~Вищої кваліфікаційної\~комісії суддів\~України про\~рекомендування його\~для обрання\~на посаду\~судді безстроково; 2)\~Вища кваліфікаційна\~комісія суддів\~України повідомляє\~про підготовку\~матеріалів щодо\~кандидата на\~посаду судді\~безстроково на\~своєму офіційному\~веб-порталі\~та в\~офіційних засобах\~масової інформації; 3)\~Вища кваліфікаційна\~комісія суддів\~України перевіряє\~відомості про\~кандидата,\~враховує показники\~розгляду кандидатом\~справ; 4)\~Вища кваліфікаційна\~комісія суддів\~України приймає\~рішення про\~рекомендування чи\~відмову у\~рекомендуванні його\~для обрання\~на посаду\~судді безстроково\~і в\~разі рекомендування\~направляє відповідне\~подання до\~Верховної Ради\~України; 5)\~Комітет Верховної\~Ради України,\~до відання\~якого належить\~розгляд питань\~про обрання\~суддів та\~звільнення суддів,\~обраних безстроково,\~розглядає подання\~про обрання\~кандидата на\~посаду судді\~безстроково,\~приймає рішення\~щодо рекомендування\~або відмови\~у рекомендуванні\~про обрання\~кандидата на\~посаду судді\~безстроково та\~внесення цього\~рішення на\~розгляд Верховної\~Ради України \Пункт 5 частини третьої статті 74 із змінами, внесеними згідно із Законом\~№ 4874-VI від 05.06.2012; в редакції Закону\~№ 769-VII від 23.02.2014\ 6) Верховна Рада України приймає рішення про обрання кандидата або відмову в обранні на посаду судді безстроково. Кандидатуру [PERSON] в залі засідань Верховної Ради України було знято зі списку саме у зв`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності і в подальшому майже 5 років вона перебувала без повноважень. 12 лютого 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року. Вказаний закон\~поклав на\~Вищу кваліфікаційну\~комісію суддів\~України (далі\~-\~ВККСУ)\~обов`язок забезпечити\~проведення Первинного\~кваліфікаційного оцінювання\~суддів. Відповідно до законодавчих положень (ч.ч.1 та 2 ст.85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), та прийнятого на їх виконання Порядку, перевірка судді складається безпосередньо з іспиту, а також дослідження суддівського досьє та співбесіди, в ході якої перевіряється «добропорядність». Пройшовши етапи іспиту, дослідження досьє. Згідно рішення Вищої кваліфікаційної комісії від 24.09.2019 рокуоцінювання [PERSON] було відкладено до закінчення розгляду кримінального провадження (а.с.37). З досліджених копій роздруківок, наявних в матеріалах справи, вбачається, що під час досудового слідства засоби масової інформації та прес-секретарі прокуратури висвітлювали факт притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності з розкриттям персональних даних і з обвинувальною трактовкою фактичних обставин (а.с.17-23). З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що [PERSON] , яка обвинувачувалася у вчиненні злочинів, один з яких був тяжкий в судовому порядку була визнана невинуватою та перебувала під слідством та судом більше шести років.. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Враховуючи, що відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок у неї виникло право на відшкодування шкоди, завданої як фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Як вбачається із позовної заяви та встановлено під час судового засідання, позивачка просила суд про відшкодування їй суми, сплаченої за надання правової допомоги та моральної шкоди, що передбачено відповідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, [PERSON] будучи спеціальним суб`єктом була пред`явлена необґрунтована підозра та обвинувачення, необґрунтовано покладено на неї виконання процесуальних обов`язків та обмежень, що порушило її Конституційні права. Суд погоджується, з тим що позивачка зазнала моральної шкоди, яка полягала у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, страху та стресу, інших негативних явищ морального характеру, що негативно вплинуло на її відносини з оточуючими, завдало непоправної шкоди її діловій репутації. Суд погоджується з позивачкою про наявність підстав для стягнення моральної шкоди в більшому ніж мінімальний розмір, оскільки законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку постановлення виправдувального вироку. Суд звертає увагу на те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі N 236/893/17 (провадження N 14-4цс19). З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266-94/ВР не передбачено. Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Під час розгляду справи судом було встановлено, що ситуація, яка пов`язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності саме судді, проведення інших слідчих дій є психотравмуючою для позивачки [PERSON] і їй такими діями відповідача була спричинена значна моральна шкода. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на зазначене, суд вважає, що розмір спричиненої позивачці моральної шкоди може бути оціненим у 2876000 грн., саме така сума є достатньою для відшкодування. Крім того, пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Крім того,\~судом встановлено,\~що між\~ [PERSON] \~та адвокатом\~Шестовим А.В.\~була укладений\~договір про\~надання правової\~допомоги від\~26.06.2015\~року,\~згідно якого\~адвокат взяв\~на себе\~зобов`язання\~надати необхідну\~правову допомогу\~мені,\~як підзахисній\~у кримінальному\~провадженні,\~а я\~зобов`язалася\~виплатити адвокату\~гонорар за\~надання юридичних\~послуг захисника\~(пункт\~1.3\~договору).\~Розмір гонорару\~передбачений у\~додатковій угоді\~до даного\~договору (пункт\~3.2\~договору).\~Відповідно до\~додаткової угоди\~від 03\~серпня 2022\~року на\~виконання основного\~договору клієнт\~вплачує адвокату\~гонорар у\~сумі 212500\~(двісті\~дванадцять тисяч\~п`ятсот гривень)\~грн за\~виконану роботу\~за участь\~адвоката у\~кримінальному провадженні\~№42014200000000026\~на стадії\~досудового розслідування\~та судового\~розгляду у\~судах першої,\~апеляційної та\~касаційної інстанцій.\~ Актом\~здачі-прийняття\~виконаних робіт\~адвокатом від\~03\~серпня 2022\~року визначено\~перелік послуг\~за договором,\~час та\~вартість послуг\~за період\~з 26\~червня 2015\~року до\~02\~серпня 2022\~року.\~ Крім\~того,\~пунктом 3.3.\~Договору передбачено,\~що у\~разі ухвалення\~судом виправдувального\~вироку за\~результатами розгляду\~зазначеного вище\~кримінального провадження,\~я зобов`язуюсь\~додатково сплатити\~грошові кошти\~у розмірі\~20\~(двадцяти)\~відсотків від\~суми гонорару\~згідно п.\~4.2.\~Договору.\~Відповідно до\~п.\~2\~Додаткової угоди\~від 03\~серпня 2022\~року,\~сума додаткової\~винагороди Адвокату\~складає 42500\~(сорок\~дві тисячі\~п`ятсот)\~гривень.\~Отже,\~загальна сума\~гонорару Адвоката,\~яка була\~виплачена позивачкою\~ 04.08.2022 року за Договором про надання правової допомоги від 26.06.2015 року, складає 255000 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) гривень. Суд вважає, що розмір понесених витрат на правову допомогу, враховуючи тривалість кримінального провадження, значення справи для позивача та результат справи, а саме постановлення виправдувального вироку, є співмірним та обґрунтованим, а тому суд задовольняє позовну вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в повному обсязі, що узгоджується зі статтею 1176 ЦК України приписами Закону № 266/94-ВР. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відтак ДКС України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Суд зазначає, що відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 10.10.2018 у справі № 359/11706/15-ц (провадження № 61-13907св18) та від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18). Позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved