Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь суму грошових коштів за борговою розпискою від 30.07.2017 у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ 27,89 грн. за 1 долар США станом на день подачі позову, що становить 139 450,00 грн. боргу, процентів за користування позикою - 33 597,85 грн., 3% річних - 6 292,00 грн., втрат від інфляції - 20 309,08 грн., а всього - 199 648,93 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 30.07.2017 [PERSON] , який є покійним чоловіком [PERSON] , згідно боргової розписки отримав від позивача, [PERSON] позику у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, строк повернення позики визначився сторонами до 31.12.2017. В той же час, [PERSON] , як дружина позичальника, була присутня під час отримання її чоловіком вказаної позики та здійснила на розписці власноруч посвідчуваний напис, тобто, відповідачу достеменно відомо про наявність вказаного боргу, який не повернутий позивачу, як кредитору у строк визначений сторонами. Оскільки протягом 2017 року боржник та його дружина не виходили на зв`язок та не зв`язувались з позивачем, тільки у жовтні 2018 року позивач дізнався, що боржник за розпискою, чоловік відповідача [PERSON] помер - [INFO] . Відповідачем не було повідомлено позивача про відкриття спадщини, в той же час їй було точно відомо про наявність боргу перед позивачем у розмірі 5000 доларів США та невиконання цих зобов`язань її померлим чоловіком у встановлений розпискою строк, тому позивач вважає, що у відповідача присутній умисний намір не повертати позику. Позивачу відомо, що у жовтні місяці 2018 року відповідач була єдиною спадкоємицею за законом відносно майна померлого боржника [PERSON] та нею отримано [INFO] у спадок майно померлого, а саме частки у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, отриманого майна у спадок від чоловіка [PERSON] було достатньо для повернення боргу позивачеві згідно боргової розписки від 30.07.2017, в порушення вимог законодавства відповідач цього не зробила. Крім того, позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, що того ж дня, коли відповідачем було отримано свідоцтво про право на спадщину на частки у праві власності на квартиру, відповідачем оформлено дарування успадкованого майна на користь третьої особи, що свідчить про умисні наміри не повернення боргу позивачеві, та вчинення дій спрямованих на ухилення від сплати боргу. 11.12.2018 на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів, яка залишилась без належного реагування відповідачем. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 14.02.2019 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачем було отримано 21.02.2019, а зазначену ухвалу разом з копією позовної заяви та додатків до неї відповідачкою було отримано - 14.03.2019, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового направлення. 14.05.2019 до суду від представника відповідачки, [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючи на те, що [PERSON] не отримував за договором позики (боргової розписки) від 30.07.2017 грошові кошти. Взагалі в момент її написання [PERSON] мав перелом правої стегнової кістки, та перебував під дією наркотичних препаратів, отримував опіоїдний медичний препарат Налбуфін, який показаний при сильному больовому синдромі та який на день складення боргової розписки викликав у хворого психічні порушення у вигляді сплутаності свідомості, порушення мовлення та галюцинацій. На час складення боргової розписки, а саме на 30.07.2017 [PERSON] виявляв тимчасовий розлад психічного здоров`я, не усвідомлював значення своїх дій та їх наслідки. Крім того, ніякі грошові кошти [PERSON] у [PERSON] не отримував. Оскільки, в момент підписання боргової розписки від 30.07.2017 [PERSON] перебував на лікуванні, під дією опіоїдних медичних препаратів мав тимчасовий розлад психічного здоров`я та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, даний правочин вчинено дієздатною фізичною особою, яка на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ним, внаслідок чого у відповідності зі ст. 225 ЦК України є всі підстави для визнання цього правочину недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.05.2019 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парусової Галини Михайлівни, належним чином завірену копію спадкової справи № 1/2018, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , зареєстрованого на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . 04.06.2019 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парусової Галини Михайлівни надійшла копія спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . 24.06.2019 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що [PERSON] , як дружина позичальника, була присутня під час отримання ї чоловіком позики від позивача та здійснила на розписці власноручний посвідчуваний напис, відтак твердження про неотримання грошових коштів померлим чоловіком є абсолютно необґрунтованими та спростовується доказами, що містять в матеріалах справи. Відповідачем на підтвердження обставин, зазначених у відзиві, не надано жодних допустимих та належних доказів, а наведені твердження несуть за собою виключно ухилення від повернення боргу та затягування розгляду справи по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.07.2019 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25.09.2019 провадження у даній цивільній справі зупинено до розгляду Шевченківським районним судом м. Києва та набрання законної сили судового рішення у цивільної справи № 755/7712/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 160 від 28.04.23, відповідно до розділу 2.3.50, 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 28.04.2023 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 03.05.2023 Дніпровським районним судом м. Києва було направлено запит до Шевченківського районного суду м. Києва з метою з`ясування стадії розгляду справи № 755/7712/19. 29.05.2023 до суду з Шевченківського районного суду м. Києва надійшла відповідь № 01-09/88/2023-Вих/ЦК/204 від 18.05.2023 на запит суду від 03.05.2023 до якої долучено копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2022 у справі № 755/7712/19. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 31.05.2023 прийнято дану цивільну справу до свого провадження, у цій справі поновлено провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Додатково пояснив суду, що позивач про смерть позичальника дізнався восени 2018 року, через рік після його смерті. Відповідач не повідомила кредитора про смерть чоловіка. Позивач та померлий давно були знайомі, разом працювали, проте не мали тісних дружніх зв`язків, але на прохання померлого позивач надав гроші і пропав. Оскільки невдовзі позичальник помер, то припускають, що кошти отримувалися для лікування. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, доходить наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом та убачається з доказів, долучених до позовної заяви, 30.07.2017 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які зобов`язався повернути протягом поточного року (2017 рік), що підтверджується відповідною розпискою (а.с.8). Зазначена розписка містить підтвердження дружини [PERSON] - [PERSON] про факт отримання суми у вказаному розмірі, між вказаними у розписці сторонами (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після померлого [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка 05.02.2018 подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парусової Г.М. заяву про прийняття спадщини за законом та якій 27.03.2018 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частки у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належала спадкодавцю [PERSON] (а.с. 88, 97). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парусової Г.М. від 08.05.2018 на звернення щодо складу спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] повідомила, що єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину є дружина спадкодавця [PERSON] (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парусовою Г.М. проведено державну реєстрацію права власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частки у праві власності на квартиру, серія та номер: 59, виданий 27.03.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парусова Г.М., за [PERSON] (а.с.12). 11.12.2018 [PERSON] пред`явив до спадкоємця боржника [PERSON] свої вимоги щодо виконання зобов`язань спадкодавця за укладеним з ним договором позики, направивши письмову вимогу від 11.12.2018 (а.с.13). У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України). В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатності договору (частина 5 статті 626 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у частині першій статті 1048 ЦК України передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умови, якщо безоплатність договору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України). Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником, після його смерті, трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, зокрема, такі обставини: при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Наведений вище висновок відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 1282 ЦК України, викладеним, зокрема у постановах від 01.07.2021 у справі № 202/7691/17, від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16ц, від 29.01.2020 у справі № 496/4363/15-ц, від 15.07.2020 у справі № 645/1566/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 2609/30529/12, від 17.08.2022 у справі № 765/6174/16-ц тощо, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідачка заперечувала сам факт наявних у спадкодавця боргових зобов`язань перед позивачем, вказувала про не отримання спадкодавцем будь-яких коштів у сила його важкого стану та фактичного перебування не у свідомості у той час, під дією важких ліків, як і не надала суду будь-яких заперечень щодо кола спадкоємців, які крім неї прийняли спадщину після [PERSON] , а також щодо розміру та вартості успадкованого майна, як і не надала жодного належного та достатнього доказу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). За змістом статті 11 ЦК України, однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини (пункт1 частини другої статті 11 ЦК України). Спірні правовідносини виникли із договору позики та регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. За приписами статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У підтвердження факту укладення договору позики, позивач надав суду боргову розписку, видану [PERSON] 30.07.2017, про отримання ним від [PERSON] 5 000 доларів США та зобов`язується повернути грошові кошти протягом поточного року. Наведена розписка за приписами частини другої статті 1048 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики(а. с. 8). У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 зроблено висновок, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17 зроблено висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 50.09.2018 у справі № 367/7135/16 (провадження № 61-16275св18) зроблено висновок про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів. Погодившись із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики, Верховний Суд виходив із того, що між сторонами у справі склалися правовідносини, не пов`язані із передачею грошових коштів у позику. У постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18) зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про стягнення боргу, виходив із того, що зі змісту укладеної між сторонами розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг, а також не встановлено обов`язку їх повернути. Оскільки наведена боргова розписка містить усі визначені законом (істотні) умови договору позики та в ній чітко зазначено як про отримання [PERSON] грошових коштів, так і про обов`язок та строк їх повернення, суд вважає зазначену розписку належним, достатнім та допустимим доказом. Отже, враховуючи, що боргова розписка знаходиться у позивача та на обставини, які б підтверджували повернення позики у визначений частиною третьою статті 1049 ЦК України спосіб, відповідачка не посилалася, відповідних доказів не подавала і дійсність договору позики не оспорювала, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При визначенні валюти, у якій слід здійснити стягнення суми позики на користь позивача, суд виходить з того, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23.10.2019 у справі №723/304/16. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене та те, що вартість успадкованого відповідачкою майна є вищою, ніж заявлена позивачем до стягнення сума боргу спадкодавця, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд доходить до висновку, що з відповідачки, [PERSON] , як спадкоємиці померлого [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що станом на день подачі позову, згідно курсу НБУ становило 138 800 грн. (31.01.2019 - 27,76 грн. за 1 долар США). Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції з відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки боржник помер [INFO] , а сплив строку виконання зобов`язання припадає на 31.12.2017, то суд доходить до висновку, що граничний строк виконання зобов`язання не настав, оскільки припинився смертю боржника [PERSON] , а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відтак вимоги у цій частині є необґрунтованими. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою, суд дійшов наступного. Згідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки боржник помер [INFO] , а сплив строку виконання зобов`язання припадає на 31.12.2017, то суд доходить до висновку, що граничний строк виконання зобов`язання не настав, оскільки припинився смертю боржника [PERSON] , відтак проценти слід нараховувати до дня смерті позичальника, себто до 19.09.2017. Згідно офіційних даних НБУ на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) курс гривні до 1 долара США становив 26,18 грн. = сума боргу на день смерті позичальника, згідно офіційного курсу НБУ становила 130 900,00 грн., відтак проценти слід нараховувати, виходячи з цієї суми. Облікова ставка НБУ згідно офіційних даних НБУ у період 31.07.2017 по 19.09.2017 становила 12,5 % річних. Строк користування отриманих у позику коштів складає з 31.07.2017 по 19.09.2017 складає 50 календарних днів, відтак проценти за користування позикою суд нараховує за формулою: 130900*12,5/50 днів = 327,25 грн. З урахування наведеного та у відповідності до проведених судом розрахунків, у відповідності до розміру задоволених позовних вимог, суд доходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у загальному розмірі 139 127,25 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, у порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачки на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 391,35 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial