Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 18.10.2002 року зареєструвала із відповідачем шлюб у виконкомі Кутської селищної ради Косівського району, Івано-Франківської області, про, що зроблено актовий запис № 30. У даному шлюбі у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття, син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Через деякий час сторони почали сваритися, конфліктувати, втратили взаєморозуміння та почуття любові. На даний час шлюб існує формально, оскільки шлюбні відносини фактично припинено з 2022 року. З цих підстав, позивач просила розірвати шлюб, неповнолітнього сина [PERSON] , залишити на проживання з нею, а неповнолітнього сина [PERSON] залишити на проживання з батьком. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала (а.с.3). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій позов визнав повністю, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 22). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 23.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено справу до судового розгляду на 18.09.2023 року. Про судове засідання на 18.09.2023 року відповідач був належним чином повідомлений (а.с. 21). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2183/23 відповідача [PERSON] (а.с. 17). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30 жовтня 2002 року (а.с.4), сторони зареєстрували шлюб 18 жовтня 2002 року у виконкомі Кутської селищної ради Косівського району, Івано-Франківської області, про, що зроблено актовий запис № 30. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2008 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.2014 року сторони є батьками [PERSON] (а.с.6). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги про залишення на проживання дітей. В позовній заяві, позивач просила неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з нею, а неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з батьком. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи, те, що відповідач в цій частині будь-яких заперечень щодо позову не надав, а проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , якому на даний час виповнилося 9 років, не суперечить інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги залишення на проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з відповідачем, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки [PERSON] , [INFO] станом на сьогодні досяг чотирнадцяти років, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки дитина вправі сама визначити своє місце проживання з одним із батьків. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач проти позову не заперечив, а відтак між сторонами досягнуто згоди, щодо того з ким проживатиме неповнолітній [PERSON] . Суд зауважує, що за відсутності спору між батьками щодо місця проживання дітей та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України. В даному ж випадку, виходячи з заяви відповідача про визнання позову, в частині розірвання шлюбу, та залишення на проживання неповнолітнього сина [PERSON] з ним, між сторонами відсутній спір, а отже і батьки (сторони) і неповнолітня дитина, яка досягла 14 років, дійшли згоди, щодо того з ким проживатиме син [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вище викладене, суд доходить переконання, про відмову в задоволенні вимог в частині залишення на проживання неповнолітнього [PERSON] , з позивачем, з підстав відсутності спору між батьками та дитиною в цій частині. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 536, 80 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 536, 80 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: partial