Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

12.07.2023 року на адресу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від Близнюківського районного суду Харківської області за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 16 березня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В., зареєстрований в реєстрі за №291. Згідно умов договору відповідачу було надано у позику грошові кошти в сумі 70000,00 гривень, що на момент укладання договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам банками України є еквівалентом суми 8750,00 доларів США. Строк повернення коштів до 01.01.2022 року. Однак, відповідач в обумовлений в договорі строк кошти не повернув. Неодноразові звернення до боржника в усному порядку та письмовому з вимогою повернути кошти ні до чого не призвели. Станом на день звернення до суду відповідач кошти так і не повернув. Зазначив, що станом на день звернення до суду середній курс продажу долара в банках відповідно до інформації джерела minifin.cjm.ua становить 37,35 гривень за один долар, а тому сума повернення боргу в національній валюті складає 326812,50 гривень. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 326812,50 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує і наполягає на їх задоволенні. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач клопотання про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне провести розгляд справи в судовому засідання за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений Яременко Г.В., приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстровано в реєстрі за №291. Відповідно до умов договору [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] грошові кошти в сумі 70000,00 гривень, що на момент укладання цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам банками України є еквівалентом суми 8750,00 доларів США. Договір є безпроцентним. Вказану суму грошей [PERSON] зобов`язався повернути до 01 січня 2022 року. 03.05.2023 року [PERSON] на адресу [PERSON] була направлена притензія/досудове врегулювання спору, з вимогою повернути гроші згідно договору, у розмірі, що на момент надсилання вимоги становить 334250,00 гривень, що є еквівалентом 8750 доларів США за середнім курсом продажу доларів США-38,2 гривні за долар. Станом на день звернення до суду гроші не повернуті. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання:\~«Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а\~також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Як встановлено судом, [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] 70000,00 гривень, що на момент укладання цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам банками України є еквівалентом суми 8750,00 доларів США, які зобов`язався повернути позикодавцю до 01.01.2022 року. Верховний Суд справа № 301/2052/18 нагадав, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК). З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, беручи до уваги, що на момент винесення рішення курс продажу долару становить 36,57 гривень за один долар США, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 319 987,50 грн.( 8750 х 36,57), що еквівалентно 8750,00 доларів США. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимого, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 3263,85 грн.

Outcome: partial