Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

09.06.2023 року позивач як фактор в особі свого представника за довіреністю засобами поштового зв`язку звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 50600,00 грн. заборгованості за двома кредитними договорами, за якими право вимоги було набуто позивачем: - перший №11017-10/2020 від 30.10.2020 року, укладений між відповідачкою та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», на суму 20400,00 грн., з яких 6000,00 грн. - сума основного боргу та 14,400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, право вимоги за яким було отримано позивачем на підставі договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року; - другий №3146422820/677962 від 04.05.2021 року, укладений між відповідачкою та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», на суму 30200,00 грн., з яких 8000,00 грн. - сума основного боргу та 22200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, право вимоги за яким було отримано позивачем на підставі договору факторингу №24122021 року від 24.12.2021 року. Як додатки до позовної заяви буди також долучені розрахунок заборгованості відповідачки по кредитному договору №11017-10/2020 від 30.10.2020 року з моменту отримання позивачем 18.01.2022 року як фактором та заборгованість по кредитному договору №3146422820/677962 від 04.05.2021 року у повному обсязі з моменту отримання кредиту. В обгрунтування позову було зазначено, що 04.05.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3146422820/677962 в електронній формі шляхом проставлення електронного підпису відповідачки, відповідно до якого відповідачка отримала у первісного кредитора кредит у готівковій формі шляхом переказу на банківську картку відповідачки у розмірі 8000,00 грн. строком 30 днів, тобто до 02.06.2021 року, зі встановленням процентної ставки у розмірі, визначеному у договорі відповідно до умов, погоджених сторонами. Вказаний кредитний договір був придбаний позивачем з переходом прав вимоги до нього на підставі договору факторингу №24122022 від 24.12.2022 року. Через не виконання вимог укладеного первинного договору відповідачкою позивач в межах отриманих ним вимог звернувся до суду із відповідною позовною заявою в цій частині. Крім цього, 30.10.2020 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11017-10/2020 в електронній формі шляхом проставлення електронного підпису відповідачки, відповідно до якого відповідачка отримала у первісного кредитора кредит у готівковій формі шляхом переказу на банківську картку відповідачки у розмірі 6000,00 грн. строком 30 днів, тобто до 28.11.2020 року, зі встановленням процентної ставки у розмірі, визначеному у договорі відповідно до умов, погоджених сторонами. Вказаний кредитний договір був придбаний позивачем з переходом прав вимоги до нього на підставі договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року. Через не виконання вимог укладеного договору відповідачкою позивач в межах отриманих ним вимог звернувся до суду із відповідною позовною заявою в цій частині. Ухвалою судді від 19.06.2023 року вказана позовна заява була залишена без руху через повторне звернення позивача до суду та не отримання ним у визначеному порядку судового збору, який був сплачений раніше у цивільній справі №632/302/22, у якій ухвалою судді в даному складі суду 13.03.2023 року його позовну заяву було повернуто на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України через не усунення недоліків позовної заяви на підставі ухвали судді від 06.03.2023 року, наданий триденний строк для усунення недоліків (а.с.54). Вказані недоліки позовної заяви були усунуті позивачем шляхом відмови від повернення судового збору у справі №632/302/22 та прив`язкою судового збору до даної справи (а.с.56-59). Ухвалою судді від 11.07.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання усіх заяв по суті позову до першого судового засідання (а.с.66). 18.08.2023 року та 21.08.2023 року позивач в особі свого представника просив долучити до матеріалів справи докази як було зазначено, отримані від первісних кредиторів як за кредитним договором №3146422820/677962, так і за кредитним договором №11017-10/2020 щодо розрахунку заборгованості та копію інформаційної довідки про перерахування відповідачці коштів за кредитними договорами (а.с.76-90). Ухвалою суду від 21.08.2023 року розгляд справи відкладено через неявку належним чином повідомленої відповідачки, встановлено відсутність відзиву по справі (а.с.91). У судове засідання сторони не прибули. Позивач як у позовній заяві, так і при поданні клопотання про долучення доказів надав заяви про розгляд справи за відсутності його та його представників (а.с.6, 77, 84). Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання (а.с.105), повторно до нього не прибула, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, судом встановлюється друга неявка відповідачки, що дозволяє суду розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи неявку сторін по справі, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки такий дозвіл надав представник позивача при зверненні до суду (а.с.6). Вирішуючи справу по суті, суд встановлює наступні обставини. 04.05.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3146422820/677962 в електронній формі на суму 8000,00 грн. строком 30 днів, тобто до 02.06.2021 року, зі встановленням процентної ставки у розмірі, визначеному у договорі відповідно до умов, погоджених сторонами (а.с.7-8). На думку позивача він отримав вимоги за вказаним договором від первісного кредитораТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на підставі договору факторингу №24122021 від 24.12.2022 року з відповідним актом та реєстром боржників (а.с.10-14). Відповідно до п.п.1.1 договору факторингу №24122021 від 24.12.2022 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 24.12.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3596, чим виконав договір факторингу у повному обсязі. Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступної підстави. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу від 24.12.2021 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №24122021 від 24.12.2021 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №24122021 від 24.12.2021 року. Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 24.12.2021 року та акт прийому-передачі реєстру боржників від 24.12.2021 року містять реквізити первісного кредитора ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивача (реквізити, уповноважена особа, її підпис, печатка), а ось витяг з реєстру боржників, наданий позивачем, містить виключно реквізити первісного кредитора та фактору, а також їх уповноважену особу, однак не містить підпису уповноваженої особи та печатки, сформований, представницею позивача Макаровою Л.В. 29.05.2023 року без належного обгрунтування того факту, чому він не підписаний уповноваженими особами первинного кредитора та позивача, тобто в розумінні процесуального закону не є належним доказом переходу права вимоги, а відповідно немає підстав вважати, що позивач взагалі набув права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. При цьому відповідно до договору факторингу реєстр боржників повинен оформлятися як і сам договір факторингу та додатки до нього шляхом проставлення підписів уповноважених осіб учасників договору. Саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача у кількості 3596 штук, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідачки і саме щодо конкретного кредитного договору, укладеного відповідачкою. 30.10.2020 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11017-10/2020 в електронній формі шляхом проставлення електронного підпису відповідачки, відповідно до якого відповідачка отримала у первісного кредитора кредит у готівковій формі шляхом переказу на банківську картку відповідачки у розмірі 6000,00 грн. строком 30 днів, тобто до 28.11.2020 року, зі встановленням процентної ставки у розмірі, визначеному у договорі відповідно до умов, погоджених сторонами (а.с.24-25). Вказаний договір в подальшому між первісним кредитором та відповідачкою неодноразово продовжувався, останній раз до 20.06.2020 року на підставі додаткової угоди №3 (а.с.33). На думку позивача він отримав вимоги за вказаним договором від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» на підставі договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року з відповідним актом та реєстром боржників (а.с.36-39). Відповідно до п.п.1.1 договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 18.01.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5758, чим виконав договір факторингу у повному обсязі. Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступної підстави. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу від 18.01.2022 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18012022 від 18.01.2022 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 року. Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 18.01.2022 року та акт прийому-передачі реєстру боржників від 18.01.2022 року містять реквізити первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивача (реквізити, уповноважена особа, її підпис, печатка), а ось витяг з реєстру боржників, наданий позивачем, містить виключно реквізити первісного кредитора та фактору, а також їх уповноважену особу, однак не містить підпису уповноваженої особи та печатки, сформований, представницею позивача Макаровою Л.В. 29.05.2023 року без належного обгрунтування того факту, чому він не підписаний уповноваженими особами первинного кредитора та позивача, тобто в розумінні процесуального закону не є належним доказом переходу права вимоги, а відповідно немає підстав вважати, що позивач взагалі набув права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. При цьому відповідно до договору факторингу реєстр боржників повинен оформлятися як і сам договір факторингу та додатки до нього шляхом проставлення підписів уповноважених осіб учасників договору. Саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача у кількості 5758 штук, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідачки і саме щодо конкретного кредитного договору, укладеного відповідачкою. Відносно вказаних договорів суд окремо зазначає, що вже під час розгляду справи позивач надав суду розрахунок заборгованості по договорам та докази перархування коштів відповідчці (клопотання від 18.08.2023 року (а.с.76-90). В той же пояснення подання таких доказів вже після відкриття провадження у спрощеному порядку позивач у своїх клопотаннях не надав. Таким чином, позивачем без належного аргументування були порушені вимоги ч.2 ст.83 ЦПК України, відповідно до яких позивач подає докази разом із позовною заявою. Крім цього, відповідно до вимог ч.1 ст.279 ЦПК України у взаємозв`язку із ч.2 ст.222 ЦПК України, заявлені клопотання позивача є такими, які повинні бути залишені без розгляду, оскільки подані після початку розгляду справи (відкриття провадження відбулося 11.08.2023 року), що впливає на об`єм та якість доказів, наданих стороною позивача перивнно. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed