Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Мудраченко І.В., 05.07.2023 звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,2 кв.м.; транспортний засіб марки FORD ESCAPE, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,2 кв.м.; транспортний засіб марки FORD ESCAPE, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 05.06.2004 між нею та [PERSON] було укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. Від спільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До спільного сумісного майна подружжя належать: квартира за адресою: [ADDRESS] , що складається з чотирьох кімнат житловою пощею 54,2 кв.м., загальною площею 85,2 кв.м., загальною вартістю 1\~424\~100,00 грн.; транспортний засіб марки FORD ESCAPE, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, загальною вартістю 431\~500,00 грн. Зазначає, що все вищевказане майно повинно бути залишено їй, адже вона планує проживати в квартирі разом із своїми неповнолітніми дітьми та використовувати автомобіль для забезпечення потреб останніх. 25.07.2023 представником відповідача\~\~- \~ [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 виділено в окреме провадження вимогу про розірвання шлюбу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2023, відмовлено у прийняті визнання відповідачем [PERSON] позову\~\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 31.07.2023\~ року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Представник позивача \~\~ [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача\~\~- \~ [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила позов задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції 28.08.2023 позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2004, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 31.07.2023 було розірвано. Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.15,16/. У період шлюбу, 05.08.2012 відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та складається з чотирьох кімнат, житловою площею 54,2 кв.м., загальною площею 85,2 кв.м. /а.с.17-22/. Відповідно до п.9 договору купівлі продажу квартири від 05.08.2012року, покупець [PERSON] отримав згоду дружини [PERSON] на придбання вищевказаного майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, яка підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Лазюк О.А. від 05.08.2012 року, р.№231. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, 21.08.2012р. було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому за [PERSON] . Також судом встановлено, що у період шлюбу сторонами 11.05.2022 придбано транспортний засіб марки FORD ESCAPE, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, який зареєстрований за позивачем [PERSON] /а.с.38/. Як вбачається з копії паспорта громадянина України позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . /а.с.7-9/. Як вбачається з копії паспорта громадянина України та Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . /а.с.11-12, 54/. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми\~Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша\~статті 68 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з положеннями частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою\~статті 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. На підставі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Так, проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення\~статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, позивачем не доведено. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки спірна квартира та транспортний засіб були придбані подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя майна підлягають задоволенню. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої\~статті 70 СК України\~відсутні. \~ \~ \~ \~ Крім того, правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Системний аналіз матеріалів справ дає підстави для висновку, що оскільки квартира та автомобіль придбані під час перебування сторін у шлюбі й [PERSON] належними та допустимими доказами не спростовано той факт, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, то у задоволенні її вимог про визнання вказаного майна її особистою власністю слід відмовити. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні». Встановивши, що визнання [PERSON] позову [PERSON] суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону, суд не бере до уваги таке визнання позовних вимог. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Таким чином,\~суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. \~ \~ \~ \~Інших вимог щодо порядку поділу майна подружжя позивачем заявлено не було. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial