Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просив: - стягнути зі [PERSON] на його користь грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 152383,29 грн; - стягнути зі [PERSON] на його користь частку спільних збережень у сумі 100000,00 грн.;- стягнути судові витрати. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою суду від 11 січня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 06 березня 2023 року позивачем подана уточнена позовна заява до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2022/3578035 від 29.12.2022 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] про продаж автомобіля марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - визнати право власності за [PERSON] на автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , з відшкодуванням на користь [PERSON] грошової компенсації за належну їй частку вказаного автомобіля в сумі 152383,29 грн, що була внесена на депозитний рахунок суду; - стягнути зі [PERSON] на його користь частку спільних збережень у сумі 100000,00 грн.; - стягнути судові витрати. Позивачем також було заявлено клопотання про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року заява позивача про уточнення позовних вимог була повернута позивачу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 травня 2023 року ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2023 року була скасована, справа повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 23 травня 2023 року було прийнято до розгляду уточнену заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, здійснено перехід до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження. Призначено справу в підготовче засідання на 20 червня 2023 року. 20 червня 2023 року сторони в підготовче судове засідання не з`явилися. Підготовче засідання відкладено на 12 липня 2023 року. 05 липня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , гаражного кооперативу «Ветаеран -1» про визнання права власності на частку пайового внеску по гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Ветеран-1», про стягнення судових витрат. Позивач також просила об`єднати зустрічну позовну заяву з первісним позовом. Ухвалами суду від 12 липня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Задоволено клопотання позивача про повторне витребування доказів. Закрито підготовче засідання у цій справі і призначено справу до судового розгляду. 23 серпня 2023 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09 вересня 2023 року заява про забезпечення позову була задоволена. Накладено арешт на спірний автомобіль, із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності та дії, направлені на реалізацію відчуження спірного автомобіля. В обґрунтування своїх позовних вимог за уточненою позовною заявою ( а.с.62-66) [PERSON] зазначив наступне: 22 вересня 2012 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2021 року їхній шлюб було розірвано. За час шлюбу, а саме 23.03.2018р. ним у Німеччині був куплений автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль було зареєстровано на відповідача. Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплений ними в період шлюбу за спільні кошти. Після пред`явлення позову про поділ майна подружжя йому стало відомо, що 29.12.2022 року відповідачка продала вказаний автомобіль [PERSON] (вітчим відповідачки), без його згоди. Укладаючи спірний договір купівлі-продажу автомобіля відповідач-1 і відповідач-2 діяли недобросовісно, оскільки відпоідач-2 точно знав про те, що майно належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і, що дружина, яка укладає договір, не отримала згоди на його продаж другого з подружжя. Вказаний договір було укладено з порушенням вимог ст.ст. 60,61,63 СК України, що відповідно до вимог ст.ст. 203,215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним. Також позивач вказує на те, що впродовж подружнього життя ними відкладалися кошти, які акумулювалися на банківських рахунках, відкритих на ім`я відповідача [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк» та АТ «Універсал Банк» (Монобанк). Вказані грошові кошти, відповідно до вимог ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності. Станом на дату розірвання шлюбу вони мали близько 200000,00 грн., тому він претендує на частку цих грошових коштів у сумі 100000,00 грн. Відповідачем [PERSON] 30 січня 2023 року було подано відзив на першу позовну заяву позивача ( а.с.33-31) і 05 липня 2023 року відзив на уточнену позовну заяву (а.с. 157-158). У відзивах відповідач зазначає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вона не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля і визнання за [PERSON] права власності на автомобіль зі стягненням на її користь компенсації вартості частки автомобіля Щодо поділу грошових коштів зазначила наступне: на січень 2020 року вона мала картковий рахунок на якому було 50940 грн., а також картковий рахунок на 5330,00 грн. Ці гроші вона отримала від своєї підприємницької діяльності та витрачала на утримання дитини та своє утримання. Тому вважає, що вона не повинна сплачувати позивачу половину зазначених коштів. Рахунок в АТ «Універсал Банк» був відкритий нею 08.06.2020 року, тобто після припинення спільного проживання і грошові кошти на цьому рахунку не є спільною сумісною власністю подружжя. Просила в задоволенні позову в цій частині відмовити. В обґрунтування зустрічного позову ( а.с.146-148) відповідачка [PERSON] зазначила наступне: 14.10.2016 року [PERSON] був прийнятий в члени гаражного кооперативу «Ветеран -1» та отримав в користування гараж під номером [NUMBER] . [PERSON] пайові внески в гаражний кооператив не сплачувалися, оскільки пайові внески були сплачені попереднім членом гаражного кооперативу [PERSON] та йому не поверталися. Вони зі [PERSON] сплатили [PERSON] суму, еквівалентну 500 доларам США, що на той час складало 13 00 грн., в якості компенсації пайових внесків та вартості металевого гаражу. Вказані обставини підтверджуються довідкою гаражного кооперативу «Ветеран-1» від 30.05.2023 року та копіями заяв [PERSON] і [PERSON] . Придбаний металевий гараж був в незадовільному стані, тому вони зі [PERSON] у 2017 році побудували капітальний гараж, в якому зберігали спірний автомобіль та інші речі. Право власності на гараж не зареєстровано. Розмір пайових внесків не можливо встановити, тому вона просить суд визнати за нею та позивачем [PERSON] право власності по частці пайового внеску по гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Ветеран-1». У відзиві на зустрічний позов ( а.с.181-18184) позивач зазначає, що відповідачкою не надано до заяви жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно були сплачені хоч якісь кошти за гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Ветеран-1». Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 22 вересня 2012 року, актовий запис №657. За рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11 2021 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано (а.с.25-26). Рішенням суду встановлено, що сімейні стосунки між подружжям фактично припинені на початку 2020 року. У період шлюбу, а саме 23.03.2018р. подружжям був куплений автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідачки [PERSON] (а.с.13). 29.12.2022 року [PERSON] продала вказаний автомобіль своєму вітчиму [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2022/3578035 ( а.с.35). Продаж автомобіля було здійснено без згоди позивача [PERSON] .. Згідно із висновком №9390 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню середньоринкової вартості КТЗ, середньо ринкова вартість автомобіля марки RENAULT SCENIC, 2012 року виготовлення, з об`ємом двигуна 1461 dCi, обладнаного МКПП, становить 304766,58 грн. (а.с.18-24). Встановлені судом обставини визнані обома сторонами у справі. Положеннями\~статті 60 СК України\~визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України). Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364\~цього Кодексу\~(частина третя\~статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга\~статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята\~статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судом встановлено, що автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, був придбаний подружжям в період шлюбу, але згодом був проданий відповідачем без згоди позивача. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя\~статті 215 ЦК України). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої 355\~ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За вимогами частин першої, другої\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою\~статті 65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої\~статті 369 ЦК України\~правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Установивши, що автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, придбаний у період перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] , автомобіль було продано без згоди позивача, а тому суд приходить до висновку, про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою для визнання цього правочину недійсним. Відповідачка [PERSON] не заперечує проти вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем [PERSON] і компенсації їй вартості частки спірного автомобіля у розмірі 152383,29 грн. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується поділу грошових коштів, які перебували на банківському рахунку відповідачки, суд встановив таке. Сторони визнали той факт, що сімейні відносини між ними фактично були припинені на початку 2020 року, з того часу вони спільно не проживали, спільне господарство не вели. Згідно з наданими відповідачкою [PERSON] довідками АТ КБ «Приватбанк» станом на 01.01.2020 року на її банківському рахунку [NUMBER] знаходилося 5330,00 грн., на банківському рахунку [NUMBER] знаходилося 50940,55 грн (а.с.37,38). Всього 56270,55 грн. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 31.07.2023р. ( а.с.205) станом на 01.01.2020р. банківські рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] ,- відсутні. Відповідно до приписів статей 60, 61 СК України об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів, які б доводили, що вказані грошові кошти, які перебували на її банківських рахунках станом на 01.01.2020 року були її особистою власністю. Оскільки, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на банківському рахунку на ім`я відповідачки, суд приходить до висновку, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути частку цих грошових коштів, що становить 28135,28 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на частку пайового внеску по гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Ветеран-1», то ці вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. З довідок в.о. голови гаражного кооперативу «Ветеран -1» Малярова С.Б. ( а.с.150-153) встановлено, що рішенням Самарського виконкому №194 від 26.04.1985р. «Про організацію гаражного кооперативу для встановлення металевих гаражів» [PERSON] було виділено безкоштовно ділянку для встановлення гаражу № [NUMBER] . На момент переоформлення гаража документи по сплаті пайових внесків були втрачені. [PERSON] 14.10.2016 року подав заяву про переоформлення гаражу № [NUMBER] на свого племінника [PERSON] і про виключення його з членів гаражного кооперативу. [PERSON] 14.10.2016р. подав заяву про прийняття його до членів гаражного кооперативу «Ветеран-1». З пояснень [PERSON] встановлено, що вони з чоловіком начебто купили металевий гараж у [PERSON] за 500 дол. США., тобто компенсували [PERSON] внесені ним пайові внески. А у 2017 році на місці металевого гаражу ними був побудований капітальний гараж. Право власності [PERSON] на цей гараж не зареєстровано. Відповідачка вважає, що в даному випадку поділу підлягають саме пайові внески у вигляді грошових коштів. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, державна реєстрація гаражного кооперативу «Ветеран-1» (ЄДРПОУ 32927998) відбулася 12.02.1985 року. Вид економічної діяльності кооперативу - комплексне обслуговування об`єктів. Гаражно-будівельний кооператив\~- це\~організація, створена громадянами на добровільних засадах з метою забезпечення необхідних умов для зберігання\~автомобілів, а також для експлуатації і управління\~гаражами. Діяльність гаражно-будівельного кооперативу регулюється чинним законодавством та статутом\~кооперативу. Кооператив вважається створеним з моменту реєстрації його статуту. Останній приймається загальними зборами громадян засновників гаражно-будівельного кооперативу. Гаражі, споруджені гаражно-будівельним кооперативом, належать кооперативу за правом колективної власності. Відповідно до статті 15\~Закону України «Про власність», який втратив чинність 20.06.2007 року, член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій\~пай, набуває права власності на гараж і може розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, вчиняти стосовно нього угоди, не заборонені законом. Оформлення\~права власності\~на гараж проводиться з видачею відповідного свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади чи органами\~місцевого самоврядування. Право власності на гараж має бути зареєстровано у встановленому законом порядку. Пленум Верховного Суду України у пункті 8\~Постанови від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльність гаражно-будівельних кооперативів»\~роз`яснив, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15\~Закону України «Про власність»). Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про кооперацію» внески можуть бути поворотні і неповоротні. До поворотних внесків відносяться пайові внески і додаткові пайові внески, з яких формується пайовий фонд кооперативу. До неповоротних внесків відносяться вступні і членські внески. Цільовий внесок вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу. Відповідачкою не надано суду жодних доказів щодо того, що гаражний кооператив «Ветеран-1» передавав членам кооперативу збудовані ним гаражі, а члени кооперативу вносили пайові внески, встановлені Статутом кооперативу. Наявні у справі докази навпаки свідчать про те, що гаражний кооператив був створений з метою обслуговування металевих гаражів, які його члени встановлювали самостійно на виділеній кооперативу земельній ділянці. Крім того, з пояснень відповідачки встановлено, що вони з чоловіком збудували, на місці купленого ними у [PERSON] металевого гаражу, капітальний гараж, але право власності на нього не зареєстровано. Тобто збудований капітальний гараж має ознаки самовільного будівництва. З копії книжки члена гаражного кооперативу «Ветеран-1» [PERSON] ( а.с.154) по гаражу № [NUMBER] видно, що впродовж 2016-2023 років ним сплачувалися внески. Однак, доказів того, що це були пайові внески суду не надано. Не вказані у цій книжці і розміри внесків. За таких підстав, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] необхідно відмовити через його недоведеність та безпідставність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено 2523,84 грн. за пред`явлення позову про поділ майна подружжя ( а.с.1), 1073,60 грн. за пред`явлення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу ( а.с.61); 536,80 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Всього сплачено 4134,24 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 3060,64 грн., з відповідача [PERSON] 1073,60 грн. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року, у виді: заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності та дії направлені на реалізацію, відчуження майна автомобіля марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; накладення арешту на автомобіль марки «RENAULT», модель «SCENIC» 1,5 dCi, 2012 року випуску, VIN- [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial