Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 17.05.2023 адвокат Могильницький В.Ю. звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області в інтересах [PERSON] з позовом, за змістом якого просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Федорівське», Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, розміром 3,1615 га умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є онучкою померлої [INFO] [PERSON] . Після смерті баби відкрилась спадщина, до якої увійшла земельна частка (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Федорівське» Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. Право на вказану земельну частку (пай) [PERSON] набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , який за життя був включений в списки працюючих і пенсіонерів КСП «Федорівське» Черняхівського району Житомирської області, які мали право на земельну частку (пай), однак не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.02.2021 позивачу встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 15.11.2022 нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Федорівське», що розташоване в с.Федорівка Житомирського району Житомирської області у зв`язку із відсутністю у правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Отримати оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що належав [PERSON] є неможливим, оскільки видача сертифікату спадкоємцям колишніх працівників КСП чинним законодавством не передбачена. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті баби [PERSON] ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справа №293/680/23 передана на розгляд судді Збаражського О.М. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.05.2023 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 06.07.2023. Постановлено витребувати у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Федорівка Черняхівського району Житомирської області. 01.06.2023 на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2023, на адресу суду надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру та засвідчена належним чином копія спадкової справи №128/2021, заведена до майна [PERSON] 08.06.2023 на адресу суду надійшла заява Черняхівської селищної ради, про розгляд справи за відсутності їх представника, щодо рішення покладались на розсуд суду. Ухвалою від 06.07.2023, суд закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду по суті на 31.07.2023. 31.07.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по справі №293/1812/22. Розгляд справи відкладений на 20.09.2023. 20.09.2023 у судове засідання сторони не з`явились, згідно поданої 20.09.2023 заяви, представник позивача - адвокат Могильницький В.Ю. просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти прийняття заочного рішення (а.с. 94). Черняхівська селищна рада уповноваженого представника в судове засідання не направила, згідно поданого листа від 20.09.2023, просила розгляд справи проводити за відсутності представника Черняхівської селищної ради, щодо рішення покладались на розсуд суду (а.с.95). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16.05.2018 року [INFO] в с.Малинівка, Черняхівського району Житомирської області у віці 81 рік помер [PERSON] (а.с. 11). Згідно інформації наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, [PERSON] включений в уточнені списки працюючих і пенсіонерів КСП «Федорівське» Черняхівського району Житомирської області за № 221, які мають право на земельну частку (пай) та затверджені загальними зборами членів КСП «Федорівське», протокол №1 від 14 лютого 19.97 року, які входять до складу документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Федорівське» Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Стиртівської сільської ради відсутній запис реєстрації та видачі Сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] (а.с.18, 19, 20-22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.05.2018 року виконавчим комітетом Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, [INFO] в с.Федорівка Черняхівського району Житомирської області у віці 88 років померла баба позивачки - [PERSON] (а.с. 12). Постановою від 15.11.2022 приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Федорівське», що розташоване в с. Федорівка Житомирського району Житомирської області, належної [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 17). Згідно матеріалів спадкової справи №128/2021 заведеної до майна померлої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, що підтверджується посвідкою про шлюб (а.с.55). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном померлого, доглядом за спадковим будинком, а також являється спадкоємцем на отримання сертифікату на земельну частку (пай) площею 3,1615га, індексно-кадастровий номер земельної ділянки 010000053 (а.с.45). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.76). За життя, 18.10.1996 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все свої майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] помер [INFO] в м.Бориспіль Київської області; [PERSON] помер [INFO] в м.Малин Житомирської області (а.с.73,74,75). За життя [PERSON] проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] та протягом шести місяців після її смерті в її будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою виданою Стиртівською сільською радою Житомирської області від 02.10.2018 року за №268 (а.с. 47). Згідно заяви від 22.06.2021 року поданої до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В., спадщину після смерті [PERSON] прийняла її онука [PERSON] (а.с.39). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статей 15 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Щодо спадщини яка відкрилась після [INFO] , слід зазначити наступне. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Положеннями статті 5 Земельного кодексу України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в поряду, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 ЗК України. За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що [INFO] в с.Федорівка Черняхівського району Житомирської області померла баба позивачки [PERSON] . Ступінь родинних відносин померлої [PERSON] та позивача підтверджується матеріалами справи. Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округ Драч Н.В. до майна [PERSON] заведено спадкову справу, згідно якої спадкоємцем після померлої є її онука [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округ Драч Н.В. від 15.11.2022, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Федорівське», розташованого в с.Федорівка Житомирського району Житомирської області відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку. За життя право на земельну частку набув дід позивачки [PERSON] , однак не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай). Після його смерті право на земельну частку пай успадкувала його дружина [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка. Таким чином, право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно на своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Однак, спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину. Відомостей про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Таким чином, право на спадкування отримали спадкоємці за законом. Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В., після смерті [PERSON] спадщину прийняла її онука [PERSON] . Оформити право на земельну частку (пай) [PERSON] у позасудовому порядку не має можливості, оскільки [PERSON] був включений до списку членів КСП «Федорівське» с.Федорівка, Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, однак за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20). Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З роз`яснень п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) КСП «Федорівське» Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, який обліковується за [PERSON] , яке увійшло до складу її спадщину, а тому позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved