Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Макаренко І.О. Предметом позову є: 1. Стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду (майнові збитки) в розмірі 1004086,85 грн. 2. Стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 250000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року задоволено заяву про відвід головуючого судді Макаренко І.О. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 року матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2021 цивільну справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2023 р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2019 року водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Lexus» LX 570, д.н.з. [NUMBER] (надалі - автомобіль «Лексус»), рухався в м. Києві на площі Перемоги. Приблизно о 18 год. 40 хв. в м. Києві на площі Перемоги 1, [PERSON] керуючи автомобілем «Лексус», здійснював маневр розвороту, на дозволяючий сигнал світлофору. В свою чергу, транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] (надалі - автомобіль «Фольцваген»), проявив неуважність до дорожньої обстановки та при ввімкненні для його напрямку руху сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю «Лексус», який завершував рух через перехрестя (маневр розвороту), що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого, автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Дана обставина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 276604 від 19 вересня 2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності; відеозаписами з камер відеореєстраторів автомобіля «Лексус» LX 570, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля, який рухався за автомобілем «Лексус» під час початку перетинання позивачем перехрестя на площі Перемоги, 1 у м. Києві 21.07.2019 р. приблизно о 18:40 год. Вважає, що в даній ситуації, водій автомобіля «Фольцваген» [PERSON] при виїзді на перехрестя не тільки не надав дороги автомобілю позивача, який знаходився на перехресті та допустив з ним зіткнення. Тобто, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії відповідача не відповідали вимогам п. 16.5 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, та при виконанні яких він мав технічну можливість своїми односторонніми діями попередити зіткнення з автомобілем позивача. Отже, в даній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення ДТП є невиконання відповідачем вимог п. 16.5 ПДР України. Відповідні висновки також були описані у Висновку № 125 експертного дослідження від 08.08.2019 року щодо обставин та механізму ДТП за участі автомобілів «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , та «Лексус», д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, позивач дійшов висновку, що зазначеними протиправними діями, відповідач завдав позивачу матеріальну та моральну шкоди. У зв`язку із викладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, з даним позовом до відповідача. Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він заперечив проти задоволення позовної заяви в повному обсязі посилаючись на те, що саме [PERSON] допущено порушення ч.4 ст.122 КУпАП, оскільки, внаслідок його проїзду на забороняючий сигнал світлофора сталося ДТП. Вина [PERSON] у вказаному ДТП не підтверджена жодним належним, допустимим та достовірним доказом. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких заперечив проти задоволення позовної заяви в повному обсязі посилаючись на те, що в діях [PERSON] відсутнє правопорушення та відсутня вина щодо ДТП, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справа №761/39575/19. Таким чином, позов не обґрунтований належними, допустимими, достовірними доказами, внаслідок чого, позов не підлягає задоволенню. Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, посилаючись на те, що твердження викладені у постановах Шевченківського районного суду м.Києва та Київського апеляційного суду у справах №761/39575/19 та №761/29892/19, зокрема характеристики дій учасників аварії, є правовою оцінкою фактичних обставин ДТП, яка не має обов`язкового характеру для суду у даній справі, а відповідно можуть бути спростовані належними і допустимими доказами. Треті особи пояснень суду не надали. В судовому засіданні, яке відбулось 06.09.2023 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях. В судовому засіданні, яке відбулось 06.09.2023 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні, яке відбулось 06.09.2023 року, представник третьої особи-2 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторін, врахувавши їх процесуальні заяви, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2019 року приблизно о 18 год. 40 хв. в м. Києві на площі Перемоги,1 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Lexus LX 570», д.н.з. [NUMBER] , повертаючи ліворуч при червоному сигналі світлофору не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку прямо на дозволяючий (зелений) сигнал світлофору, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх механічних пошкоджень, чим [PERSON] порушив вимоги п.16.6 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 02 вересня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва (суддя Притула Н.Г.) винесено постанову у справі № 761/29892/19, якою за вказане ДТП притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності, оскільки автомобіль «Lexus LX 570», д.н.з. [NUMBER] , після виїзду на площу Перемоги розташовувався на зустрічній смузі руху відносно автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофору, а тому відповідно водій автомобіля «Lexus LX 570», д.н.з. [NUMBER] , зобов`язаний був надати дорогу автомобілю «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] . 01 листопада 2021 року Київський апеляційний суд (суддя Ігнатченко Н.В.) прийнято постанову у справі № 761/29892/19, постанову Шевченківським районним судом міста Києва від 02.09.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Шевченківським районним судом міста Києва від 02.09.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишено без змін. 12 червня 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва прийнято постанову у справі №761/39575/19, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по адміністративній справі закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. 04 березня 2021 року Київським апеляційним судом (суддя Журба С.О.) винесено постанову у справі № 761/39575/19, якою постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 12.06.2020 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано та провадження по справі закрито, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: - протиправна поведінка особи; - настання шкоди; - причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; - вина завдавача шкоди. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Відсутність вини відповідача та вина позивача у даному ДТП підтверджена постановами суду, а тому, суд дійшов висновку, що відсутній такий елемент складу цивільного правопорушення відповідача, як вина, у зв`язку із чим, відсутні підстави для стягнення матеріальної і моральної шкоди з відповідача на користь позивача. Суд відхиляє доводи позивача про те, що твердження викладені у постановах Шевченківського районного суду м.Києва та Київського апеляційного суду у справах №761/39575/19 та №761/29892/19, зокрема характеристики дій учасників аварії, є правовою оцінкою фактичних обставин ДТП, яка не має обов`язкового характеру для суду у даній справі, з огляду на вимог встановлені ч.6 ст.82 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу, що не бере до уваги висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №4401-Е від 10.07.2023 року, з огляду на те, що викладені в ньому висновки спростовуються постановами Шевченківського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду у справах №761/39575/19 та №761/29892/19. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed