Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 25.09.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем у неї не склалося. Відповідач не поважає її як свою жінку, вони втратили почуття кохання і довіри один до одного. На даний час вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує формально. Спільне господарство припинили, а тому немає сенсу подальше підтримання сімейних відносини. Їх шлюб існує формально, а його збереження є неможливим та недоцільним. В позовній заяві позивачка просить суд шлюб, який укладений з відповідачем, розірвати, після розірвання шлюбу дітей залишити біля неї. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року сторонам у справі надавався строк на примирення три місяці, а розгляд справи на цей час зупинявся. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року провадження у справі відновлено, у зв`язку із закінченням наданого сторонам строку на примирення. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. У позові просила розгляд справи проводити без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Від представника відповідача адвоката Плешинець М.В. до суду надійшло клопотання, в якому він просить проводити судове засідання в даній справі за його відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги [PERSON] не визнають. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 25 вересня 2008 року у виконавчому комітеті Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 18. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечення проти його розірвання не надав, а тому суд приходить висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Одночасно суд вважає, що з врахуванням розірвання шлюбу між сторонами, їх окремого проживання та віку їх дітей, на даний час залишення дітей біля матері буде відповідає інтересам самих дітей, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги про залишення дітей біля матері. Питання стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, позивачка у позові не ставить.

Outcome: approved