Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, в якому просить: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення їхнім сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31 жовтня 2020 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 91. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від них, участі в її утриманні та матеріальному забезпеченні не бере, добровільно аліменти не сплачує, хоча має таку можливість, оскільки він фізично здоровий, перебуває на військовій службі. Судовим наказом, виданим Богодухівським районним судом Харківської області від 13 червня 2023 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу)платника аліментів. Враховуючи, що судом стягнуто аліменти на утримання їхнього сина, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 3 000 гривень щомісячно, до досягнення сином трьох років. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з проходженням військової служби в Дніпропетровській області. Проти задоволення позову заперечував, оскільки, має скрутне фінансове становище через проблеми з колінним суглобом, що потребує значних фінансових витрат на лікування. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 травня 2021 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 271. Позивач у справі [PERSON] проживає разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , 2021 року народження, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Богодухівської міської ради № 1890 від 22 червня 2023 року. Відповідно до копії довідки № 2103 від 12 червня 2023 року, [INFO] МОУ, [PERSON] , перебуває на військовій службі [INFO] з 20 квітня 2023 року по теперішній час на посаді старшого бойового медика роти охорони [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно положень ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналізуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Позивач потребує матеріальної допомоги від батька дитини [PERSON] , оскільки, на даний час не працює та не має змоги утримувати себе, адже займається вихованням малолітньої дитини, якій менше трьох років. Джерелом доходу позивача є соціальна допомога, розмір якої є мінімальний та не може забезпечити її всім необхідним. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В порушенням зазначених вище норм, [PERSON] не надав до суду належних доказів на підтвердження своєї неспроможності надання [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення їх спільним сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка на даний час самотужки займається вихованням сина, не в змозі працювати, утримувати себе та потребує матеріальної допомоги від батька дитини [PERSON] , при цьому суд враховує, що відповідач є працездатною особою, перебуває на військовій службі, має стабільне джерело доходу, на даний час з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , виходячи з принципу справедливості та розумності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 2 000 грн., щомісячно, до досягнення їх спільним сином [PERSON] , [INFO] трьох років. Аліменти належить стягувати з дня пред`явлення позову. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial