Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30.01.2023 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Галушка Оксана Володимирівна, Котовська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним. Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є спадкоємицею [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 23.01.2023, після ознайомлення із матеріалами цивільної справи №201/12168/21 та отримання в приміщенні Дніпровського апеляційного суду копії апеляційної скарги, позивачу стало відомо про існування заповіту від 18.12.2018, який був посвідчений секретарем виконкому Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 18.12.2018 та зареєстрований в реєстрі за №51. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки підпис та рукописний текст на ньому виконано не [PERSON] . У зв`язку з викладеним просить суд визнати заповіт [PERSON] від 18.12.2018, складений на ім`я [PERSON] , посвідчений 18.12.2018 [PERSON] , секретарем виконкому Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №51 недійсним. Представник позивача надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про визнання позовних вимог та можливість розгляду справи без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що З серпня 2013 року позивач та померлий [PERSON] почали спільно проживати в його квартирі однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач, проживаючи разом із [PERSON] з серпня 2013 року по день його смерті - [INFO] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, ми вважали себе сім`єю. 18 грудня 2018 [PERSON] зробили операцію на серці, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого. Згодом [PERSON] заховрів на «соvid 2019» та [INFO] помер. 29.07.2021 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і їй було повідомлено з тих підстав, що спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Галушка О.В. 12.08.2021 позивач звернулась до нотаріуса Галушка О.В. із заявою про прийняття спадщини і їй стало відомо, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вже звернулась незнайома їй людина. 16 листопада 2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального Галушка О.В. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . У вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. Окрім позивача з заявою про вступ у спадщину звернулася третя особа [PERSON] 15.12.2022 із даних сайту Єдиний державний реєстр судових рішень позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] подав до Жовтневого районного суду позов до Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Галушка О.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 23.01.2023 після ознайомлення із матеріалами цивільної справи №201/12168/21 та отримання в приміщенні Дніпровського апеляційного суду копії апеляційної скарги, позивачу стало відомо, що відповідач посилається на заповіт від 18.12.2018, який був посвідчений секретарем виконкому Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 18.12.2018 та зареєстрований в реєстрі за №51. Вважає вказаний заповіт недійсним оскільки, [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ніколи не проживав у [ADDRESS] і не має там ніякого майна. Із 17.12.2018 по 28.12.2018 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради. 17.12.2018 року він здавав аналізи, а 18.12.2018 - йому була зроблена операція на серці. Тому перебувати 18.12.2018 о 10.40 в приміщенні Котовської сільської ради за адресою: вул. Садова, 1 с. Котовка, Магдалинівського району Дніпропетровської області він не міг. Крім того, автомобіля у [PERSON] не було, він не мав також водійського посвідчення. Згідно із Витягом із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 24.01.2023, оспорюваний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі 22.02.2022 - через більше ніж 3 роки від зазначеної в ньому дати складання. Позивач вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки напис і підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. 6 Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 207 ЦК України встановлено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Отже, відповідно до ст.ст. 1234, 1248 ЦК України заповіт повинен бути написаний та підписаний заповідачем. Та лише у випадку якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно підпис на заповіті за її дорученням повинен бути виконаний іншою особою, відомості про яку повинні бути зазначені у заповіті. Проте, як вбачається з оспорюваного заповіту ніяких відомостей про те, що заповіт був підписаний іншою особою за дорученням [PERSON] не має. При цьому позивач зазначає, що підпис та напис на оспорюваному заповіті виконані не спадкодавцем. Таким чином, невиконання підпису та напису на заповіті саме [PERSON] є порушенням норм ст.ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України. Що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК є підставою недійсності правочину. Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Враховуючи, що доводи позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а відповідачем визнано позов у повному обсязі, в зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved