Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», трет яоосба, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ТОВ «Таліон Плюс» про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та захист персональних даних, відшкодування моральної шкоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачка з 10.06.2019 року і по теперішній час працює та проживає у м. Кракові. У 2021 році під час перебування позивачки в м. Кракові, на адресу реєстрації її місця проживання - [ADDRESS] почали приходити листи від різних фінансових установ, адресовані позивачці з вимогою щодо погашення боргів, які виникли у зв`язку із невиконанням нею умов кредитних договорів. З інформації від Українського бюро кредитних історій встановлено, що на ім`я [PERSON] оформлено договори позики кредитних коштів в тому числі 22.06.2021 року на суму 10000 грн. в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником даної установи є ТОВ «Таліон Плюс» у зв`язку із укладенням договору факторингу № 2/1118-01 від 28.11.2018 року. Крім того, в користуванні позивачці перебувала банківська карта АТ КБ «ПриватБанк», яку було відключено працівниками банку. Відповідно до виписки по рахунку, 20.06.2021 року невідомою особою було оформлено угоду № SAMDNWFC00068572916, відповідно до якої 21.06.2021 року було розірвано договір з картою [NUMBER] та перераховано на іншу карту грошові кошти. Підставою для оформлення на ім`я позивачки кредиту стало заповнена онлайн заявка на отримання кредитних коштів, використовуючи персональні дані [PERSON] невідомою особою. 20.08.2021 року позивачка звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 182 , ч. 1 ст. 190 КК України. 08.10.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» ініціювало повернення права вимоги до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором № 661177986 від 22.06.2021 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 18.10.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у листі повідомило позивачку про відсутність ознак шахрайства. Позивачка вказує про те, що нею не укладались онлайн - кредити, нею не здійснено підпису ані власноручно, а ні з використанням цифрового підпису, кредитних коштів за договором нею не отримано, а відтак наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, позивачка вказує на те, що враховуючи укладення на її ім`я невідомою особою онлайн - кредиту та невиконання умов взятих даною особою на себе зобов`язань, відповідачем здійснювались дії у вигляді направлення на адресу позивача вимог щодо виконання зобов`язань, стороною якого остання не є, в результаті чого позивачці заподіяно моральну шкоду, що виразилися у душевних стражданнях, хвилюваннях через вказані обставини. Позивачка вимушена покинути на певний час місце свого проживання, роботу для захисту свого порушеного права, а відтак оцінює розмір моральної шкоди в сумі 60000,00 грн., які просить стягнути з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на свою користь. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року витребувано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», завірену належним чином копію підписаного договору щодо позики грошових коштів - 22.06.2021 року, оформленого на ім`я [PERSON] або докази його підписання (верифікацію через телефон, e-mail, месенджери тощо), з усіма доданими до нього документами (анкета, заявка, тощо). Витребувано від ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ»: інформацію, з підтверджуючими доказами, щодо завершення надання [PERSON] телекомунікаційних послуг за номером телефону [NUMBER] та підстави такого завершення (відключення), дату завершення, тощо; інформацію, з підтверджуючими доказами, щодо особи, яка зверталася до ТОВ «Лайфселл» у червні 2021 з заявою щодо надання їй телекомунікаційних послуг за номером мобільного телефону [NUMBER] та надати всі наявні документи, що даною особою було додано до своєї заяви та надано ТОВ «Лайфселл»; документи, які були отримані в результаті оформлення даної заяви; імені мобільних терміналів з якими працювала сім-картка з номером телефону [NUMBER] з прив`язкою до базових станцій та адреси їх розташування, в період з 20.06.2021 по 22.06.2021, включно. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року прийнято відмову від позову в частині позовних вимог про визнання кредитного договору від 22.06.2021 року № 661177986, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] недійсним та зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видалити всі персональні дані [PERSON] з електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження, передачу та в цій частині провадження по справі закрити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Аухіміка О.О. про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ТОВ «Таліон Плюс» про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та захист персональних даних, відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Письмові матеріали справи містять відзив від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якого - просить позовну заяву залишити без задоволення. 22.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 661177986, відповідно до якого фінансова установа надала позивачці кредит у вигляді кредитної лінії без конкретної споживчої мети, кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк платежу за договором сплив, а грошові кошти позичальником не повернуті. Договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR коду. Одноразовий ідентифікатор було направлено позичальнику 22.06.2021 року на номер мобільного телефону, вказаний під час заповнення заявки на отримання кредиту. Одноразовий ідентифікатор введено позивачем у відповідне поле в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства, після чого позивачка натиснула кнопку «Так», що і є підписанням договору електронним підписанням одноразовим ідентифікатором. Відразу після вказаних дій, товариство здійснило перерахунок грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. на банківську карту, що належить позивачці, та є доказом того, що позивачка акцептувала оферту відповідача. Таким чином, договір укладено у належній формі з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, позивачкою вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від фінансової установи. Щодо вимоги позивачки про захист персональних даних, відповідач посилається на положення правил, що підписані позивачкою. Позивачка в свою чергу була поінформована щодо мети обробки персональних даних, а також складу та змісту зібраних її персональних даних та під час оформлення заявки на отримання кредиту надала свою згоду на обробку своїх персональних даних. Позивачка не надала жодного доказу про те, що вона зазнала фізичних та душевних страждань, відсутні докази протиправної поведінки відповідача, вини з його боку та неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями фінансової установи та спричиненою шкодою позивачці. Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У своїй заяві просить проводити розгляд справи у відсутність представника сторони позивача, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди підтримує, просить задовольнити та стягнути з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12100,00 грн. Представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - Аухімік О.О. в судовому засіданні проти задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди заперечував з підстав, викладених у відзиві, розмір витрат на професійну правничу допомогу просив зменшити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ТОВ «Таліон Плюс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до письмових матеріалів справи, 22.06.2021 року укладено договір кредитної лінії № 661177986. З копії відповіді від 08.10.2021 року вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» ініціювало повернення права вимоги до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором № 661177986 від 22.06.2021 року, укладений між первісним кредитором та [PERSON] , у зв`язку з отриманням недійсного права вимоги за договором (Т. 1 а.с.24). Згідно письмових матеріалів справи заборгованість за договором кредитної лінії № 661177986 від 22.06.2021 року відсутня у зв`язку з повним анулюванням вказаного кредитного договору в односторонньому порядку, як такого, який між сторонами не укладався, а також повного списання заборгованості згідно бухгалтерського обліку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідну інформацію направлено до Бюро кредитних історій для оновлення даних та скасування/видалення наданої раніше інформації по кредитному договору № 661177986 від 22.06.2021 року на ім`я [PERSON] . Станом на 19.05.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» будь-яких фінансових майнових претензій до [PERSON] не має, про що свідчить довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» б/н від 19.05.2023 року (Т. 2 а.с. 8). За клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Яцюк М.В., ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року прийнято відмову від позову в частині позовних вимог про визнання кредитного договору від 22.06.2021 року № 661177986, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] недійсним та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» видалити всі персональні дані [PERSON] з електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження, передачу та в цій частині провадження по справі - закрито. Як вбачається з позовної заяви, позивачка [PERSON] також просила стягнути з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. Вказану вимогу обґрунтовано тим, що відповідачем здійснювались дії у вигляді направлення на адресу позивача вимог щодо виконання зобов`язань, стороною якого позивачка не є, в результаті чого - заподіяно моральну шкоду, що виразилися у душевних стражданнях, хвилюваннях через вказані обставини. Суд приходить до висновку що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від відповідного висновку про застосування статей 4 та 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Тобто, статті 4 та 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 р. та №1 від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач повинен навести докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Крім того, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено, коли і в чому це виявилося, про способи захисту, які належить вжити суду, про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, про докази, що підтверджують позов. Доводи позивачки про направлення на її адресу вимог відповідача щодо виконання зобов`язань, стороною якого позивачка не є, в результаті чого вона зазнала моральної шкоди, суд до уваги не приймає, оскільки всупереч положення ст.ст. 76-81 ЦПК України, письмові матеріали справи не містять доказів вказаному. Враховуючи викладене, а також не доведення стороною позивача факту завдання позивачці моральної шкоди суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. З письмових матеріалів справи вбачається, що представник позивачки - адвокат Яцюк М.В. у заяві від 17.07.2023 року (Т.2 а.с.24-36) просила стягнути з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12100,00 грн. згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не заперечував щодо стягнення вказаних витрат, проте просив зменшити розмір вказаних витрат. Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч .ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3,5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12100,00 грн. представником позивачки надано: договори про надання правової допомоги, укладені між Яцюк М.В. та [PERSON] , ордер на надання правничої правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт від 17.07.2023 року, квитанції, рахунок на оплату виконаних робіт від 14.07.2023 року. Надана представником позивачки квитанція на суму 1200 грн. за участь представника позивачки у судовому засіданні 21.09.2022 року суд приймає критично, оскільки відповідно до письмових матеріалів справи сторони в судове засідання 21.09.2022 року не з`явилися, про що свідчить довідка (Т. 1 а.с. 91) та клопотання представника позивачки (Т. 1 а.с.90). Суд приймає до уваги докази представника позивачки щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу: квитанцію від 21.01.2022 року на суму 3000 грн. - за складання позовної заяви (Т. 1 .с.137), квитанцію від 05.01.2023 року на суму 1300 грн. - участь представника позивача в судовому засіданні 14.12.2022 року (Т. 1 а.с. 124, 141 ), квитанцію від 02.07.2022 року на суму 1000 грн. - клопотання про приєднання доказів (а.с.139), квитанцію на суму 1000 грн. від 02.07.2022 року - клопотання про витребування доказів. З урахуванням критеріїв співмірності, складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, приймаючи до уваги попередній розрахунок судових витрат наведений представником позивачки у позовній заяві, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню становить 7000,00 грн. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved