Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Сидоренко Ю.В., звернулася до суду з позовною заявою до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивувала тим, що [INFO] в м. Миргороді Полтавської області помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, інший спадкоємець - син [PERSON] відмовився від спадщини поданням відповідної заяви до нотаріуса. Але постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Смаги Лариси Михайлівни від 10 квітня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на нього спадкодавця. Просила визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.08.2023р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Харченко В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 06.10.1981р. та копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30.10.2014р. (а.с. 4,5). Після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі, на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М., спадкова справа №27/2015. (а.с.60-78). Крім того, син померлого [PERSON] - [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Інформації про інших спадкоємців спадкова справа не містить. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М. від 10.04.2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на нього спадкодавця (а.с.27). Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю вказаного житлового будинку, суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з довідкою ДКП Миргородтехінвентаризація від 31 березня 2023 р. № 121 -Т, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в ДКП Миргородтехінвентаризація не зареєстровано (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 17 березня 1994 року [PERSON] купив у Колективного сільськогосподарського підприємства «Вітчизна» будинок з надвірними побудовами в с. Шульги Миргородського району Полтавської області, але своє право власності не зареєстрував (а.с.7). Те, що він виконав свої обов`язки за договором, тобто сплатив суму, вказану у договорі, підтверджується копіями квитанцій, та копією довідки КСП «Вітчизна» від 24.11.1997 № 190 (а.с.8). Проте нотаріус не визнає цей договір правовстановлюючим документом на будинок, через те що в ньому не вказана адреса будинку щодо якого було укладено договір. \~ \~ \~ \~ Згідно з виписками з погосподарських книг за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки [PERSON] був головою домогосподарства в с. Шульги Миргородського району Полтавської області, спочатку без назви вулиці та номеру будинку, а з 2006 року по [ADDRESS] , що підтверджує його право власності на будинок (а.с. 28-43). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, встановлено, що [PERSON] за життя на праві власності належав житловий будинок в [ADDRESS] , однак, останній не здійснив державну реєстрацію свого права власності. [PERSON] помер [INFO] , після смерті його спадщину прийняла його дружина [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Комишнянської селищної ради №114 від 16.02.2023р., [PERSON] постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). Крім цього [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 квітня 2015 року на частину спадкового майна земельну ділянку площею 4,7800 га, кадастровий номер 5323255400:00:012:0197, розташованої на території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області (а.с.10). Таким чином [PERSON] прийняла спадщину спірний будинок, але не оформила її. Отже, суд встановив, що [PERSON] , який помер [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , даний будинок входить в спадкову масу, та оскільки встановити право власності у позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом майна [PERSON] , який помер [INFO] , не має можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно у вигляді житлового будинку (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2023р. а.с. 27), чим порушуються її права. Оскільки позивач виконав всі необхідні умови для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved