Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

22 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 13 вересня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 107. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, [PERSON] , з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 13 вересня 2022 року в Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Україна, актовий запис № 107. Спільних дітей з відповідачем він не має. Причиною його звернення до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що в силу психологічної несумісності їх з відповідачем характерів у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у них з дружиною зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу він з відповідачем так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між ними постійно виникали сварки, через що психологічний клімат в родині завжди був напружений, будь-які спроби примиритися так і не дали бажаних результатів. Все це в цілому призвело до того, що з січня поточного року подружні стосунки між ним та відповідачем припинилися. З цього часу вони з відповідачем стали проживати окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично їх з відповідачем сім`я розпалася, тому, в подальшому, суто формальному збереженні шлюбу, він не бачить сенсу. Він з відповідачем неодноразово домовлявся спільно подати заяву про розлучення, але вирішити це питання у визначеному законом порядку йому не вдалося, оскільки відповідач постійно уникала явки до органів РАГСу. Ухвалою судді від 29 серпня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 20 вересня 2023 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив цивільну справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, строк на примирення просив не надавати. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила цивільну справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити, строк для примирення просила не надавати. Відповідно до\~частини\~2\~статті\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 04 серпня 2023 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 13 вересня 2022 року зареєстрували шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 13 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис № 107. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що в силу психологічної несумісності їх з відповідачем характерів у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у сторін зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу позивач з відповідачем так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння, між ними постійно виникали сварки, через що психологічний клімат в родині завжди був напружений, будь-які спроби примиритися так і не дали бажаних результатів. Все це в цілому призвело до того, що з січня поточного року подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинилися. З цього часу сторони стали проживати окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично сім`я позивача та відповідача розпалася. 14 серпня 2023 року позивачем [PERSON] було направлено відповідачу [PERSON] пропозицію розірвати шлюб за обопільною згодою через державний орган РАГСу шляхом подання спільної заяви, яка залишилася невиконаною. Відповідно до\~положень\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини\~1\~статті\~24\~СК\~України\~шлюб ґрунтується\~на\~вільній\~згоді жінки\~і\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо, оскільки і позивач, і відповідач в поданих до суду заявах просили не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільних дітей від шлюбу сторони не мають, сумісно нажите майно у них відсутнє. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій заяві відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved