Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

В березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму забезпечувального платежу, що підлягає поверненню, у розмірі 87\~335 грн. 00 коп., внесену відповідно до умов договору доручення № 58/6825585600:06:009:0054 укладеного 31 серпня 2022 року, неустойку за порушення відповідачем умов зазначеного договору 174\~670 грн. 00 коп., та упущену вигоду - 100\~837 грн. 00 коп, а також сплачений судовий збір у розмірі 3\~628 грн. 42 коп. за пред`явлення даного позову. В обґрунтування\~вимог зазначав,\~що 31.08.2022 між ним, як фізичною особою-підприємцем, та [PERSON] укладено договір доручення № 58/6825585600:06:009:0054 та додаток № 1 до вказаного договору (далі Догорів та Додаток відповідно). Відповідно до умов Договору сторони домовились про виключне право повіреного (позивача) на вчинення від імені та за рахунок довірителя (відповідача) всіх юридичних дій, передбачених договором, зокрема, на продаж земельної ділянки за кадастровим номером 6825585600:06:009:0054, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,7476 га, що розташована на території Новичівської сільської ради Шепетівського (колишнього Полонського) району Хмельницької області (надалі Земельна ділянка) та належить відповідачу на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 15.12.2017, за ціною не менше 87\~335 грн. 00 коп. Вказана умова договору визначена сторонами як істотна, тому довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного договору. З метою забезпечення виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно договору, останній перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни Земельної ділянки, вказаної у п. 1 Додатку, що є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання повіреним, та підлягає поверненню повіреному після продажу Земельної ділянки. Сторони Договору домовились про виплату повіреному винагороди в розмірі перевищення вартості продажу Земельної ділянки над ціною у 87\~335 грн. 00 коп., що визначено довірителем в пункті 1 Додатку, а також сплату неустойки у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки у випадку порушення довірителем виключного права повіреного (п.6 Договору), підпункту 10.3 Договору, або самостійного продажу довірителем Земельної ділянки будь-яким третім особам, Довіритель сплачує на користь повіреного неустойку в подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, визначеної у п.1 Додатку. У п. 5 Договору також передбачено, що невидача довіреності або заяви про підтвердження її дійсності вважається порушенням виключного права повіреного, встановленого п. 6 Договору. 01.09.2022 позивачем здійснена оплата відповідачу в сумі 87\~335 грн 00 коп. в рахунок забезпечення виконання зобов`язання, а відповідачем видана відповідна довіреність. 01.09.2022 державним нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори Хмельницької області Савич Д.В. було зареєстровано намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки та направлено орендарю земельної ділянки, який є суб`єктом переважного права другої черги в порядку ст.. 130-1 Земельного кодексу повідомлення про реєстрацію наміру щодо продажу, однак останній не повідомив нотаріуса належним чином про своє бажання скористатися переважним правом, тож вважається таким, що відмовився від такого права. 08.09.2022 позивачем здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди щодо придбання в майбутньому земельної ділянки громадянином України [PERSON] , про що складено протокол про наміри від 08.09.2022 (надалі Протокол), так як станом на дану дату сторони не могли в іншій формі зафіксувати свої домовленості, оскільки переважне право на придбання земельної ділянки згідно закону належить орендарю. Цим протоколом погоджено ціну продажу земельної ділянки у розмірі 188\~172 грн 00 коп. та узгоджено і зафіксовано ті дії, які мав виконати позивач для належного і законного укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Тому позивач мав реальні підстави розраховувати на отримання винагороди за Договором. Проте довіреність від 01.09.2022 видана [PERSON] призупинила свою чинність в частині права на відчуження нерухомості до дати її підтвердження останнім згідно з чинним законодавством. В подальшому, як зазначає позивач, відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором, зокрема, не надав заяви на підтвердження дії довіреності, хоча [PERSON] неодноразово в усній формі звертався до [PERSON] з відповідною вимогою. Однак останній ухилявся від цим вимог та всі намагання щодо спонукання останнього до належного виконання обов`язків згідно договору доручення залишились без відповіді, що, на думку позивача, є грубим порушенням умов договору доручення, положень цивільного законодавства, та в результаті призвело до неможливості [PERSON] укласти договір купівлі-продажу з потенційним покупцем земельної ділянки. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, що призвело до завдання збитків позивачу, останній звернувся до суду за захистом своїх прав. 23.03.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. Копія ухвали та позовної заяви надсилалась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «Адресат відсутній за вказаною адресою, за кордоном». В порядку статті 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про наявність справи, у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. В період часу з 27.06.2023 по 30.07.2023 головуюча суддя Горгулько Н.А. перебувала у відпустці. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017, виданого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1902, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 1,7467 га, кадастровий номер 6825585600:06:009:0054, що розташована на території Новичівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). 31.08.2022 між позивачем [PERSON] , який зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі Повірений) та відповідачем [PERSON] (далі Довіритель) укладено договір доручення № 58/6825585600:06:009:0054 та додаток № 1 до вказаного договору. (а.с.17-18) Згідно з пунктом 1 Договору Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,7467 га, з кадастровим номером 6825585600:06:009:0054, що розташована на території Новичівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та належить Довірителю на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1902, виданим 15.12.2017 приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар Н.М. Відповідно до пункту 6 вказаного Договору сторони домовилися про виключне право Повіреного на вчинення від імені та за рахунок Довірителя всіх юридичних дій, передбачених Договором. Сторони визначили дану умову як істотну умову Договору, тому Довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного Договору. Пунктом 8 Договору передбачено, що належна Повіреному винагорода може виплачуватися йому Довірителем також шляхом безпосереднього утримання Повіреним належної винагороди із сум, отриманих за продаж земельної ділянки Довірителя від покупця, що підлягають передачі останньому. Розрахунок сум винагороди надається Повіреним Довірителю одночасно зі звітом про виконану роботу і є його складовою частиною. Пунктом 5 Додатку до Договору передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права Повіреного (пункт 6 Договору доручення) Довірителем, порушення підпункту 10.3 даного Договору, або самостійного продажу Довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, Довіритель сплачує на користь Повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни Земельної ділянки, що визначена у пункті 1 даного Додатку до Договору доручення. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати порушення умов Договору. Відповідно до пункту 1 Додатку до Договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менше ніж 87335 (вісімдесят сім тисяч триста тридцять п`ять) грн.00 коп. За приписами п. 4 Додатку до Договору сторони домовились, що за виконання доручення на умовах цього Договору, Довіритель сплачує Повіреному плату в розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною, визначеною Довірителем в пункті 1 даного Додатку. Пунктом 2 Додатку до Договору встановлено, що на забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права Повіреного (пункт 6 Договору) та виконання ним обов`язків згідно пункту 9 Договору, останній протягом 1 (одного) банківського дня після підписання даного Договору перераховує Довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у пункті 1 даного Додатку № 1 до Договору доручення. Дане перерахування є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання Повіреним, згідно частини другої\~статті 546 ЦК України\~та підлягає поверненню Повіреному після продажу земельної ділянки. Згідно з п.12 Договору він укладений сторонами на строк до моменту повного виконання повіреним всіх юридичних дій для досягнення мети, визначеної п.1 Договору. 01.09.2022 на виконання п. 2 Додатку до договору ФОП [PERSON] здійснена оплата [PERSON] в порядку ст.. 546 ЦК України на виконання умов п. 2 Додатку до Договору в рахунок забезпечення виконання зобов`язання в сумі 87\~335 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 44 від 01.09.2022. (а.с.24) [PERSON] на підтвердження та виконання умов Договору доручення № 58/6825585600:06:009:0054 від 31 серпня 2022 року, після отримання суми забезпечувального платежу, було видано довіреність на представництво на ім`я позивача громадянина України [PERSON] , а також громадян України [PERSON] , [PERSON] , яка посвідчена державним нотаріусом Полонської Державної нотаріальної контори Хмельницької області Савич Д.В., та зареєстрована в реєстрі довіреностей за № 711. (а.с. 19-21) 01.09.2022 державним нотаріусом Полонської Державної нотаріальної контори Хмельницької області Савич Д.В. зареєстровано як вид обтяження намір продажу земельної ділянки її власником, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 308722052 від 01.09.2022. (а.с.21) Орендарем Земельної ділянки відповідно до договору оренди землі від 02.01.2010 та додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 26.03.2018 є ТОВ «Лотівка Еліт». (а.с.25) На адресу орендаря 01.09.2022 були надіслані заява № 365/01-16 від 01.09.2022, копія заяви [PERSON] та проект договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що випливає з опису вкладення у рекомендованому поштовому повідомленні та поштової квитанції. (а.с.27) Дані про звернення до нотаріуса суб`єкта переважного права другої черги щодо купівлі Земельної ділянки в матеріалах справи відсутні. 24.02.2022\~Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~було встановлено особливий правовий режим - воєнний стан в Україні. У відповідності до статей\~121 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від\~24\~лютого 2022\~року №64\~«Про введення\~воєнного станув\~Україні» Кабінетом МіністрівУкраїни прийнято постанову від 24червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану, якою крім іншого встановлено, що нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця, дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, не раніше ніж за сім календарних днів до укладення (підписання) відповідного Договору. Таким чином видана [PERSON] 01.09.2022 довіреність призупинила свою чинність в частині права на відчуження нерухомості до дати її підтвердження останнім. 08.09.2022 Повіреним здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди на придбання Земельної ділянки в майбутньому [PERSON] , що підтверджується протоколом про наміри від 08.09.2022 яким зафіксовану згоду [PERSON] придбати Земельну ділянку на умовах, вказаних в ньому, та за ціною 188\~172 грн. 00 коп. (а.с.26) Статтею 11\~ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено статтею 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. За змістом статті 237\~ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. В силу статті 244\~ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина першастатті 245 ЦК України). Згідно з пунктом 2 частини першоїстатті 248\~ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Із положень статті 249\~ЦК України слідує, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Частиною першою статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (частина третя статті 653 ЦК України). Відповідно до статті 654\~ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 1000\~ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. Частиною першою статті 1007\~ЦК України унормовано, що довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Відповідно до статті 1008\~ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором. Частиною першою статті 509\~ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.525,526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями\~статті 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті\~15,\~16 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року у справі "Марченко М.В. проти України", заява N 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо "права" як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі. Згідно з положеннями\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 цього ж Кодексу). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи спірні відносини виникли з приводу укладеного між сторонами Договору доручення № 58/6825585600:06:009:0054 укладеного 31 серпня 2022 року, строк дії якого визначений моментом повного виконання Повіреним усіх юридичних дій для досягнення мети, визначеної п. 1 цього Договору. При цьому жодна із сторін Договору не виявила бажання про його дострокове одностороннє припинення в порядку статей 651, 1008 ЦК України в односторонньому чи судовому порядку. Разом з тим, позивач посилається на порушення Довірителем пунктів 5 та 6 даного Договору, а саме ненадання нотаріусу заяви на підтвердження довіреності та порушення виключного права позивача на вчинення всіх юридичних дій, передбачених Договором, що є істотною умовою даного Договору, та зазначає, що неодноразово усно звертався до [PERSON] з вимогою про надання відповідної заяви на підтвердження дії довіреності, однак останній ухилявся від цієї вимоги. Однак в справі відсутні будь-які докази звернення [PERSON] до [PERSON] з вимогою про подання заяви нотаріусу про підтвердження дії довіреності, зокрема, повідомлення Довірителя про те, коли та якому саме нотаріусу той має подати таку заяву, відсутні докази звернення про порушення умов договору, позивачем також не зазначено яким саме чином відповідач ухилився від надання підтвердження дії довіреності (не з`явився до нотаріуса для підтвердження дії довіреності, висловив відмову від подання заяви про продовження дії довіреності тощо) Посилання позивача в позовній заяві на усне звернення до [PERSON] не може бути належним доказом підтвердження порушення умов Договору останнім, оскільки ґрунтується виключно на позиції позивача та не підтверджується будь-якими іншими доказами. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Оскільки надання доказів є правом позивача, то він несе правові наслідки за результати його використання. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю порушення відповідачем умов Договору, а отже і прав позивача.

Outcome: dismissed