Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в інтересах якої діє представник - адвокат Черничко В.В. звернулася до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі також - відповідач) про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.06.2021 була прийнята на посаду головного економіста до Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (наказ № 170-к від 15.06.2021). 02.01.2023 Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» реорганізовано в філію «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (Наказ Держлісагенства України № 937 від 28.10.2022). 21.03.2023 наказом № 62/к позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним, виходячи з наступного. Відповідач звільнив позивача за систематичне невиконання останньою, на думку відповідача, без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового господарства. Як підстави відповідач зазначає: наказ про оголошення позивачу догани № 49 від 01.03.2023, наказ про оголошення догани № 60 від 20.03.2023, наказ про оголошення догани № 61 від 21.03.2023. Однак, накази про оголошення доган, які зазначені в наказі про звільнення не існують взагалі. Натомість існують накази № 49/к від 01.03.2023, наказ про оголошення догани № 60/к від 20.03.2023, наказ про оголошення догани № 61/к від 21.03.2023. Також зазначає, що в наказі про оголошення позивачу догани № 49/к від 01.03.2023 взагалі в наказовій частині відсутнє посилання на оголошення догани позивачу. Також в наказі про оголошення догани № 49/к від 01.03.2023 позивачу оголошено догану за те, що вона порушила трудову дисципліну, а саме: не виконала п. 19 та п. 20 розділу ІІ посадової інструкції головного економіста, невірно розраховувала тарифні ставки працівників відрядників, несвоєчасне розрахування тарифних ставок та занесення до програми BAF. Стосовно викладеного зазначає, що в посадовій інструкції, на яку посилається відповідач, відсутні взагалі п. 19 та по. 20 розділу ІІ. Щодо несвоєчасного та невірного розрахунку тарифних ставок, то тарифні ставки робітників відрядників розраховувались в січні 2023 року та затверджені директором лісгоспу [PERSON] з розрахунку середньомісячної норми робочого часу 173 год. Заробітна плата за січень виплачена всім працівникам вчасно. Згідно рапорту [PERSON] (провідного економіста, на якого покладено обов`язки заступника директора), який був складений 01.03.2023, розрахунок тарифної ставки невірний за лютий, що спричинило уповільнення працівників бухгалтерії щодо нарахування зарплати. Тарифні ставки не мінялись з січня 2023 року, дані по тарифах в програму BAF занесені були вчасно, про що свідчить виплачена заробітна плата в січні. Але пізніше в березні 2023 року позивач дізналась від [PERSON] про існування наказу ДП «Ліси України» від 06.01.2023 № 6, в якому було зазначено про встановлення середньорічної норми робочого часу 173,33 год. (з заокругленням до сотих, а не до цілих, як раніше робився розрахунок минулих років тарифних ставок), тому в березні позивач робила перерахунок (різниця до 10 копійок/год. в меншу сторону). Дані тарифні ставки введені в дії з 01.03.2023 та затверджені директором філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України» [PERSON] . Також в журналі вхідної кореспонденції від 25.01.2023 за № 31-1 (коли потрапив наказ ДП «Ліси України» від 06.01.2023 № 6 до філії) навпроти ознайомлення з наказом стоїть лише підпис головного бухгалтера [PERSON] , а позивача як головного економіста з даним наказом по незрозумілим причинам не ознайомили вчасно. Перед тим як позивач переробляла тарифні ставки по філії, у позивача була розмова з [PERSON] (економістом столичного офісу, яка в свою чергу консультувалася зі спеціалістами Держлісагенства) з приводу залишення тарифних ставок з розрахунку середньорічної норми робочого часу 173 години. В телефонній розмові вона повідомила позивачу, що можна залишити діючі тарифні ставки, якщо вони вже затверджені керівником і це не є порушенням, але [PERSON] наполягав на тому, щоб позивач переробила всі норми та тарифи. Щодо наказу про оголошення догани № 60/к від 20.03.2023, то даний наказ відповідач обґрунтовує тим, що позивачем було порушено трудову дисципліну, а саме: «вчасно і точно виконувати розпорядження безпосереднього керівника, позивач не надав ТВО заступника директора, інформації щодо пошкодженого майна. При цьому як на підставу наказу відповідач посилається на рапорт ТВО заступника директора [PERSON] від 16.03.2023». Однак, як вбачається з зазначеного рапорту, окрім надання інформації щодо пошкодженого майна [PERSON] нібито звертався до позивача 01.03.2023 з приводу отримання інформації щодо мобілізованих працівників. Але збір вищевказаної інформації та надання її до столичного офісу не передбачено посадовою інструкцією головного економіста. Також [PERSON] до позивача з даних питань взагалі не звертався. Щодо наказу про оголошення догани № 61/к від 21.03.2023, то відповідач зазначає як підставу, порушення позивачем трудової дисципліни (не виконання п.2.9 та п.2.16 «Посадової інструкції головного економіста», а саме: при створенні фінансового плану, основного фінансового документу філії, не було проведено комплексного економічного аналізу і оцінки результатів виробничо-господарської діяльності філії та не було враховано кількісні та вартісні показники, що надав лісовий відділ на лісокультурні роботи. В результаті чого на думку відповідача була занижена вартість затрат філії на лісокультурні роботи. В наказі зазначено «фінансовий план». Однак даний план був виконаний ще в січні 2023 року. Фактично ж відповідач мав на увазі виробничо-фінансовий план. Це два різні плани. Стосовно ж виробничо-фінансового плану, то листом ДП «Ліси України» від 14.03.2023 № 1775 щодо надання виробничо-фінансового плану встановлено терміни подання регіональних офісів зведених проектів виробничо-фінансових планів (до 20.03.2023) відповідно наданих методичних рекомендацій. Листом столичного регіонального офісу встановлено термін подання виробничо-фінансового плану по філіям до 15 години 17.03.2023. Виробничо-фінансовий план по філії роблять служба головного лісничого (які надають обсяги робіт лісогосподарських та лісокультурних), головний інженер (подає сортиментну структуру рубок головного користування та інші обсяги наприклад будівництво доріг, вивезення деревини та інші), потім після наданих обсягів головний економіст зводить весь план і рахує витрати. Обсяги лісогосподарських та лісокультурних робіт надали 16.03.2023 ввечері по електронній пошті. До 10 години ранку 17.03.2023 позивач зробила весь виробничо-фінансовий план і надала його на перевірку провідному економісту, який виконує обов`язки заступника директора, який перед цим до 10 год. ранку 17.03.2023 надсилав позивачу на електронну пошту листи з запитанням: «на якій Ви стадії?», тому що йому потрібно перевірити план і узгодити його з [PERSON] (головним лісничим) та [PERSON] (головним бухгалтером). Про надсилання позивачем виробничо-фінансового плану на перевірку в 10 год. ранку 17 березня є підтвердження листування електронної пошти. О 14 год. 17.03.2023 позивач написала у вайбері [PERSON] провідному економісту, який виконує обов`язки заступника директора чи він його перевірив і чи може позивач його надіслати в столичний офіс, на що той відповів, що він його переробляє і строки подачі узгодив. О 17.02 год. 17.03.2023 він написав позивачу у вайбері: «тепер здавати його буду я». На протязі робочого дня ніяких зауважень щодо наданого позивачем плану не було. Єдине позивача запитав усно [PERSON] , чому позивач не взяла до уваги розрахунки витрат по посадці та доповненню лісових культур головного лісничого, на що позивач відповіла, що розрахунки витрат робить вона, і робила їх згідно технологічних карт та своїх розрахунків в яких вона впевнена, в розрахунках головного лісничого не враховано витрати на викопування сіянців, які повинні бути включено в витрати на посадку та доповнення лісових культур, в продовження розмови позивач сказала [PERSON] : «можете змінити дані витрати, тільки поставите там свій підпис!»; обсяги позивач брала з форми 2 ЛГ, який підписав головний лісничий, обсяги в плані проставляються в гектарах (посадка та доповнення), а не в штуках як надав головний лісничий. Таким чином, будь-яких об`єктивних обставин та правових підстав для прийняття вищезазначених наказів про оголошення їй догани відсутні, в тому числі безпідставне прийняття наказу про звільнення позивача. Окрім цього, як вбачається з наказу про оголошення догани № 61/к від 21.03.2023 та наказу № 62/к від 21.03.2023 про звільнення позивача, то вони винесені фактично в один день, що свідчить про упереджене ставлення відповідача до позивача і повне небажання встановити об`єктивні обставини чи були відповідні систематичні невиконання з боку позивача без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку чи ні. Також у зв`язку з незаконним звільненням позивачу була заподіяна моральна шкода. Незаконним звільненням відповідач порушив законні права позивача, що призвело до втрати доходів та роботи, внаслідок цього порушилися нормальні життєві зв`язки, позивач зазнала душевних страждань та вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 62/к від 21.03.2023 про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] на посаді головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.46). 12.06.2023 представник позивача - адвокат Черничко В.В. подав до суду клопотання про витребування з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» документів: належним чином завіреної копії штатного розпису щодо посади головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», який діяв на час звільнення [PERSON] та довідки про середній заробіток [PERSON] (а.с.51). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2023 подане клопотання представника позивача задоволено та витребувано у Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» належним чином завірену копію штатного розпису щодо посади головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», який діяв на час звільнення [PERSON] та довідку про середній заробіток [PERSON] головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Відкладено розгляд справи (а.с.55-56). 13.06.2023 від представника відповідача Державного підприємства «Ліси України» - адвоката Живага О.В. надійшов відзив у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх необґрунтованістю та просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що твердження позивача про незаконність звільнення із посиланням на те, що не існують одні накази про оголошення догани (№№ 49 , 60 та 61), а натомість існують інші накази (№№ 49-к, 60-к, 61-к) на їх переконання не заслуговують на увагу, оскільки літера «к» як приставка до номеру наказу визначає, що наказ «кадровий». У даному випадку існує технічна помилка, яка ніяким чином не впливає на існування та правомочність вказаних наказів, за якими [PERSON] була притягнута до відповідальності із оголошенням догани за допущені порушення трудової дисципліни. Посилання позивача на те, що у наказі № 49-к від 01.03.2023 взагалі у наказовій частині відсутні посилання на оголошення догани позивачу також не заслуговують на увагу та не можуть бути доказом чи причиною незаконності звільнення, оскільки даним наказом оголошено догану. При цьому у даному наказі, як і в інших, вказується посилання на підставу такого рішення. Аналізуючи наказ № 49-к від 01.03.2023 про оголошення догани позивач зазначає про відсутність у посадовій інструкції головного економіста (вказану посаду до звільнення обіймала позивач) пунктів 19 та 20 розділу 2, порушення яких вона допустила. Однак звертає увагу, що в даному випадку позивач намагається маніпулювати з цифрами (числами), які застосовані у нумерації, а вказані нею обставини про відсутність п.19 та п.20 не мають свого підтвердження. 09.02.2023 позивач [PERSON] була ознайомлена із посадовою інструкцією головного економіста, дана посада інструкція складається із семи розділів. Розділ 1 - Загальні положення, Розділ 2 - Завдання та обов`язки, Розділ 3 - Права, Розділ 4 - Відповідальність, Розділ 5 - Повинен знати, Розділ 6 - Кваліфікаційні вимоги, Розділ 7 - Взаємовідносини (зв`язки) за посадою. Звертає увагу, що у Розділі 2 посадової інструкції визначено 31 пункт, які позначені цифрами від 2.1. до 2.31., при цьому пунктом 2.19. визначено обов`язок позивача забезпечувати розробку норм трудових витрат, норм виробітку по різним видам робіт та здійснення їх впровадження у виробничих підрозділах підприємства. У свою чергу пункт 2.20 зобов`язує позивача здійснювати контроль за правильністю застосування тарифних ставок, норм та розцінок по використанню фонду заробітної плати. Однак незважаючи на це, позивач грубо порушила вказані положення посадової інструкції головного економіста, за що і була піддана дисциплінарному стягненню у вигляді догани. Під час нарахування заробітної плати працівникам підприємства за лютий 2023 року бухгалтер по заробітній платі виявила розбіжність між затвердженою нормою робочого часу по філії «Макарівське лісове господарство», оскільки позивач як головний економіст, розробляючи норми та розцінки, зазначила норму робочого часу у розмірі 173 грн. на власний розсуд, хоча повинна була провести консультації та обговорення з даного приводу з економічним відділом та головним бухгалтером столичного офісу ДП «Ліси України» та в обов`язковому порядку взяти до уваги і застосувати положення та приписи Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та накази ДП «Ліси України» від 06.01.2023 № 6 «Про встановлення норми тривалості робочого часу в умовах воєнного стану на 2023 рік». Вказані порушення призвели до помилок та невідповідності при нарахуванні заробітної плати працівникам підприємства. З огляду на вказану обставину, керівником підприємства було вказано на негайне виправлення допущених помилок, однак позивач відмовилася привести розрахунки у відповідність до нормативних документів. Вказану роботу вимушений був виконати замість позивача інший працівник підприємства. Категорична відмова [PERSON] як головного економіста виконати свої прямі обов`язки, які визначені посадовою інструкцією, була розцінена керівником як порушення трудової дисципліни, при цьому позивач відмовилася також надати будь-які пояснення з приводу допущеного дисциплінарного порушення, про що було складено відповідний Акт. Вказані обставини і стали підставою та причиною видання наказу № 49-к від 01.03.2023. Окрім того, в позові зазначено, що «в березні 2023 року позивач дізналася про існування наказу № 6 від 06.01.2023 ДП «Ліси України» від [PERSON] ». В той же час позивач зазначає, що в журналі вхідної кореспонденції 25.01.2023 за № 31-1 було зареєстровано надходження вказаного вище наказу ДП «Ліси України» для врахування в роботі і виконання, однак її як головного економіста із наказом не ознайомили під підпис. На їх переконання вказані у позовній заяві обставини ніяким чином не спростовують законність і обґрунтованість наказів про оголошення доган та про звільнення, а навпаки, свідчить про те, що [PERSON] недобросовісно виконувала і інші вимоги посадової інструкції головного економіста. Посилання позивача на розмову з спеціалістом столичного офісу [PERSON] , яка у свою чергу також із кимось консультувалася, не заслуговують на увагу і не обґрунтовують позовних вимог. Намагаючись спростувати законність та обґрунтованість наказу № 60-к від 20.03.2023 про оголошення позивачу другої догани поспіль, [PERSON] вдається до лукавства і вказує про те, що [PERSON] , як ТВО керівника, до не неї взагалі не звертався із вимогою про надання інформації про пошкоджене майно та мобілізованих працівників підприємства. При цьому, [PERSON] не обтяжує себе обов`язком підтвердити вказані обставини належними та достатніми доказами, вважаючи що все і так зрозуміло, оскільки звучить переконливо. Однак, у відповідності із п.2.31 Розділу 2 посадової інструкції головний економіст зобов`язаний виконувати інші доручення керівництва підприємства; п.п. 4.1 та 4.2 Розділу 4 посадової інструкції головний економіст несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання посадових обов`язків, завдань і доручень та недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, які повинен знати. Кожного місяця від столичного офісу надходить запит на інформацію про пошкоджене та знищене майно, при цьому завдання надавати таку інформацію покладено на головного економіста. У березні 2023 року надійшов черговий запит на інформацію про пошкоджене майно у зв`язку з чим, виконуючий обов`язки заступника керівника підприємства звернувся до позивача [PERSON] про надання йому такої інформації у вигляді проекту відповіді для перевірки та порівняння. Однак, позивач з незрозумілих причин, нічого не пояснюючи, у категоричній формі відмовилася виконувати розпорядження керівника та зчинила формений скандал та сварку. На вимогу керівника надати робочий ноутбук (який є власністю підприємства і наданий для роботи) для перевірки наявності таких звітів та повідомлень щодо пошкодженого майна, [PERSON] знову категорично відмовилася і надала керівнику ноутбук тільки після видалення всієї інформації з нього. Окрім того, внутрішнім наказом підприємства № 50-к від 01.03.2023 було затверджено форму надання інформації, згідно якого [PERSON] зобов`язалася для переписки та надання інформації, що стосується діяльності підприємства використовувати виключно електронну адресу [INFO] , однак незважаючи на це, [PERSON] проводила листування та направляла інформацію щодо діяльності підприємства, використовуючи свою особисту електронну адресу [INFO] Дані обставини з точки зору роботодавця, відповідача по справі, являються неприпустимими доказами і свідчать про те, що [PERSON] умисно, систематично і свідомо допускала порушення трудової дисципліни, що і призвело до законного та обґрунтованого її звільнення. Намагаючись спростувати обґрунтованість та законність наказу № 61-к від 21.03.2023 про оголошення чергової (третьої) догани протягом березня 2023 року, позивач намагається підмінити визначення та категорії вказані відповідачем по справі у оскарженому наказі. Позивач [PERSON] сама визначає і вирішує, що саме мав на увазі відповідач - «фінансовий план (який вже виконаний), чи виробничо-фінансовий план». Надалі позивачем описано історію створення помилкового, необґрунтованого фінансово-виробничого плану, який через неточності у розрахунках відмовилися погоджувати інші відповідальні працівники підприємства, що стало причиною його перероблення іншим працівником замість головного економіста [PERSON] . При цьому, вся описана позивачем історія створення виробничо-фінансового плану жодним належним та достатнім доказом не підтверджується, у даному випадку позивачем не надано доказів на підтвердження та обґрунтування як незаконності наказу № 61-к про оголошення догани, так і наказу про звільнення [PERSON] (а.с.58-62). 26.06.2023 до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій вона не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву та зазначає наступне. Відповідач в обґрунтування відзиву посилається, що зазначення нею в позовній заяві про те, що в наказі про її звільнення як підстава вказані: наказ про оголошення позивачу догани № 49 від 01.03.2023, наказ про оголошення догани № 60 від 20.03.2023, наказ про оголошення догани № 61 від 21.03.2023, а не відповідні накази з літерою «К» якими вони є в дійсності, не заслуговує на увагу, оскільки це відповідач вважає механічною помилкою. Також відповідач зазначає, що посилання на те, що в наказі про оголошення догани № 49/к від 01.03.2023 за те, що вона начебто не виконала п.19 та п.20 розділу ІІ посадової інструкції головного економіста (які фактично відсутні у посадовій інструкції), він вважає маніпуляцією цифрами з її боку, то зазначає, що в даній посадовій інструкції дійсно відсутні зазначені пункти. Надалі відповідач посилається як на підставу видання вищевказаного наказу на порушення п.п. 2.1, 2.31, 2.19, 2.20 посадової інструкції, які в самому наказі про оголошення догани, як підстава не зазначені. З вищевикладеного вбачається упереджене ставлення відповідача до неї як працівника та безпідставне накладення на неї стягнення у вигляді догани, а в наступному і звільненні. Щодо несвоєчасного та невірного розрахунку тарифних ставок, то тарифні ставки робітників відрядників розраховувались в січні 2023 року та затверджені директором лісгоспу [PERSON] з розрахунку середньомісячної норми робочого часу 173 год. Заробітна плата за січень місяць виплачена всім працівникам вчасно. Згідно рапорту [PERSON] (провідного економіста, на якого покладені обов`язки заступника директора), який був складений 01.03.2023, розрахунок тарифної ставки невірний за лютий, що спричинило уповільнення працівників бухгалтерії щодо нарахування зарплати. Тарифні ставки не мінялись з січня 2023 року, дані по тарифах в програму BAF занесені вчасно, про що свідчить вчасно виплачена заробітна плата в січні. Але пізніше в березні 2023 року вона дізналась від [PERSON] про існування наказу ДП «Ліси України» від 06.01.2023 № 6, в якому було зазначено про встановлення середньорічної норми робочого часу 173,33 год. (з заокругленням до сотих, а не до цілих, як раніше робився розрахунок минулих років тарифних ставок), тому в березні вона робила перерахунок (різниця до 10 копійок/год. в меншу сторону). Дані тарифні ставки введені в дію з 01.03.2023 та затверджені директором філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України» [PERSON] . Також в журналі вхідної кореспонденції від 25.01.2023 за № 31-1 (коли потрапив наказ ДП «Ліси України» від 06.01.2023 № 6 на філію) напроти ознайомлених з наказом стоїть лише підпис головного бухгалтера [PERSON] , а її як головного економіста з даним наказом по незрозумілим причинам не ознайомили вчасно. Перед тим як вона переробляла тарифні ставки по філії, у неї була розмова з [PERSON] (економістом столичного офісу, яка в свою чергу консультувалася зі спеціалістами Держлісагенства) з приводу залишення тарифних ставок з розрахунку середньорічної норми робочого часу 173 години. В телефонній розмові вона їй повідомила, що можна залишити діючі тарифні ставки, якщо вони вже затверджені керівником і це не є порушенням, але [PERSON] настояв на тому, щоб вона переробила всі норми та тарифи. Надалі відповідач зазначає про те, що вона, зазначаючи про незаконність та необґрунтованість наказу № 60-к від 20.03.2023, вказуючи про те, що [PERSON] , як ТВО заступника директора, до неї взагалі не звертався із вимогою про надання інформації про пошкоджене майно та мобілізованих працівників підприємства, то на думку відповідача вона таким чином лукавить, оскільки не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Однак таке твердження відповідача є безпідставним та надуманим, так як в позовній заяві вона вже зазначала про те, що збір вищевказаної інформації та надання її до столичного офісу не передбачено посадовою інструкцією головного економіста. Стосовно ж доказів надання їй [PERSON] , як ТВО заступника директора, відповідного розпорядження, то саме на відповідача покладено обов`язок доказування надання їй такого розпорядження, якщо воно дійсно було. Також відповідач зазначає у відзиві про те, що вона, на думку відповідача, намагаючись спростувати обґрунтованість та законність наказу № 61-к від 21.03.2023, підміняє визначення та категорії вказані відповідачем по справі у оскарженому наказі і сама визначає та вирішує, що саме мав на увазі відповідач - фінансовий план (який вже виконаний), чи виробничо-фінансовий план. Однак, з таким твердженням відповідача не може погодитися, оскільки у вказаному наказі зазначено саме «фінансовий план», який, як зазначає і сам відповідач, був виконаний, а не виробничо-фінансовий план. Тому законних та обґрунтованих підстав для виконання вказаного наказу взагалі не було. Стосовно ж виробничо-фінансового плану, то листом ДП «Ліси України» від 14.03.2023 № 1775 щодо надання виробничо-фінансового плану встановлено терміни подання регіональних офісів зведених проектів виробничо-фінансових планів (до 20.03.2023) відповідно наданих методичних рекомендацій. Листом столичного регіонального офісу встановлено термін подання виробничо-фінансового плану по філіям до 15 години 17.03.2023. Виробничо-фінансовий план по філії роблять служба головного лісничого (які надають обсяги робіт лісогосподарських та лісокультурних), головний інженер (подає сортиментну структуру рубок головного користування та інші обсяги наприклад будівництво доріг, вивезення деревини та інші), потім після наданих обсягів головний економіст зводить весь план і рахує витрати. Обсяги лісогосподарських та лісокультурних робіт надали 16.03.2023 увечері по електронній пошті. До 10 години ранку 17.03.2023 вона зробила весь виробничо-фінансовий план і надала його на перевірку провідному економісту, який виконує обов`язки заступника директора, який перед цим до 10 год. ранку 17 березня надсилав їй на електронну пошту листи з запитанням: «на якій Ви стадії, тому що йому потрібно перевірити план і узгодити його з [PERSON] (головним лісничим) та [PERSON] (головним бухгалтером)?». Про надсилання позивачем виробничо-фінансового плану на перевірку в 10 год. ранку 17 березня є підтвердження листування електронної пошти. О 14 год. 17.03.2023 вона написала у вайбері [PERSON] , провідному економісту, який виконує обов`язки заступника директора, чи він його перевірив і чи може вона його надіслати у столичний офіс на що той відповів, що він його переробляє і строки подачі узгодив. О 17.02 год. 17.03.2023 він написав їй у вайбері: «тепер здавати його буду я». На протязі робочого дня ніяких зауважень щодо наданого нею плану не було. Єдине її запитав усно [PERSON] чому вона не взяла до уваги розрахунки витрат по посадці та доповненню лісових культур головного лісничого, на що вона відповіла, що розрахунки витрат робить вона, і робила їх згідно технологічних карт та своїх розрахунків в яких вона впевнена, в розрахунках головного лісничого не враховано витрати на викопування сіянців, які повинні бути включено у витрати на посадку та доповнення лісових культур, в продовження розмови вона сказала [PERSON] : «можете змінити дані витрати, тільки поставите там свій підпис!»; обсяги вона брала з форми 2 ЛГ, який підписав головний лісничий, обсяги в плані проставляються в гектарах (посадка та доповнення), а не в штуках як надав головний лісничий. Тому, на підставі вищевикладеного, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.103-105). Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, які наведені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача - адвокат Черничко В.В. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представники відповідача - адвокат Живага О.В. та адвокат Поліщук Т.О. в судових засіданнях заперечували щодо задоволення позову [PERSON] з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Згідно з ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною другою статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Статтею 5-1 КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 КЗпП України). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41), або на вимогу профспілкового, чи іншого органу, уповноваженого на представництво трудовим колективом (стаття 45). Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді головного економіста в Державному підприємстві «Макарівське лісове господарство», яке реорганізовано в філію «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 16.06.2021, що підтверджується копією трудової книжки від 08.06.1999 (а.с.15-25). 04.01.2023 наказом директора філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України» за № 37 введено в дію правила внутрішнього трудового розпорядку, з яким було ознайомлено працівників філії, в тому числі [PERSON] (а.с.97-98, 99). З рапорту ТВО заступника директора [PERSON] від 01.03.2023 поданого на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] вбачається, що головним економістом [PERSON] було допущено професійну недбалість, а саме порушення пунктів 2.19, 2.20 посадової інструкції головного економіста, що призвело до невірного розрахунку тарифної ставки працівників відрядників. Також не здійснено своєчасно розрахунок тарифних ставок їх затвердження та внесення в програму BAF. Дані дії спричиняють уповільнення операційно процесів відділу бухгалтерії з розрахунку заробітної плати за лютий по філії, що в свою чергу затримує формування фінансової звітності та вчасного виконання розпорядження ДП «Ліси України» щодо підготовки ключового звіту філії та звіту керівника (а.с.65). З акту № 208 від 01.03.2023 вбачається, що начальником відділу кадрів [PERSON] , головним бухгалтером [PERSON], ТВО заступником директора [PERSON], членом профспілкового комітету [PERSON], у присутності бухгалтера [PERSON] складено акт про те, що 01.03.2023 о 13 год. 40 хв. [PERSON] головному економісту було повідомлено про необхідність надання письмових пояснень щодо неналежного виконання нею посадових інструкцій, невірних розрахунків тарифних ставок працівників відрядників, ненадання даних для розрахунку заробітної плати, невнесення даних в програму BAF. [PERSON] усно повідомила, що надавати письмові пояснення відмовляється, не аргументуючи причину відмови (а.с.66). Відповідно до наказу № 49/к від 01.03.2023, [PERSON] , головному економісту апарату управління, за порушення трудової дисципліни (невиконання п. 19 та п. 20 розділу ІІ посадової інструкції головного економіста, невірний розрахунок тарифної ставки працівників відрядників, несвоєчасний розрахунок тарифних ставок та занесення до програми BAF) оголошено догану. Підстава: Рапорт ТВО заступника директора [PERSON], акт про відмову від письмового пояснення [PERSON] (а.с.9-10, 80). Згідно відмітки, [PERSON] ознайомлена з наказом 01.03.2023, не погоджується. Відповідно до наказу № 50/к від 01.03.2023, [PERSON] для переписки з ДП «Ліси України» та надання будь-якої інформації, до інших підприємств, установ та організацій, що стосується діяльності філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України» та/або ДП «Макарівський лісгосп», використовувати для електронного обміну інформації виключно електронну адресу [INFO] Всю інформацію, що стосується діяльності філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України» та/або ДП «Макарівський лісгосп», на паперових носіях, в обов`язковому порядку погоджувати з директором та/або ТВО заступника директора (а.с.81). 14.03.2023 колектив філії «Макарівське лісове господарство» звернувся з колективною скаргою до директора філії [PERSON] на дії [PERSON] , яка неодноразово відмовляла працівникам філії у наданні інформації, що безпосередньо стосується робочих процесів. Грубила, безпідставно кричала на колег, скандалила, погрожувала, допускала приниження та зверхність над деякими працівниками (а.с.67-68). З рапорту головного економіста [PERSON] від 14.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] вбачається, що [PERSON] повідомила, що в зв`язку з тим, що її, головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України», не ознайомили з наказами ДП «Ліси України» та через те, що вона не буває присутня на нарадах, при розрахунках тарифної сітки та норм виробітку було застосовано заокруглене число норми робочого часу 173 на 2023 рік, а не 173,33. Розрахунок робився так як і в попередні роки з заокругленням (а.с.69). З рапорту ТВО заступника директора [PERSON] від 17.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] вбачається, що головним економістом [PERSON] порушено п.п. 2.16 Посадової інструкції головного економіста, а саме, ним 16.03.2023 направлено на пошту розраховані та узгоджені з головним лісничим вартість послуг на лісокультурні роботи в частині розрахунку кількості і вартості посадки та доповнення. Коли це виявив у виробничо-фінансовому плані, що головний економіст надала для перевірки та узгодження, звернувся до [PERSON] за поясненнями та уточненнями, яка в свою чергу відмовилася вносити дані, що узгоджені та надані були, аргументувавши це тим, що її розрахунки вірні, а розрахунок головного лісничого вона брати до уваги не буде (а.с.70). Як вбачається з рапорту головного лісничого [PERSON] від 20.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] , для розробки виробничо-фінансового плану на 2023 рік до нього звернулась головний економіст [PERSON] 15.03.2023 та 16.03.2023 щодо надання об`ємів по лісогосподарській, протипожежній, лісокультурній та лісозахисній діяльності. В термін до 15.00 год. лісогосподарським відділом за його контролем була надана вся потрібна інформація, включно з лісозахисними роботами по вартості. Вся інформація надавалась на електронну пошту головного економіста. Вартість лісозахисних робіт по обстеженню насаджень та вартість FSC сертифікації ним була надана усно. 17.03.2023 він особисто підійшов до [PERSON] і запитав чи може він подивитись кінцеві показники по розробленому виробничо-фінансовому плану на 2023 рік, про що йому була надана відповідь, що вся інформація знаходиться у т.в.о. заступника директора [PERSON] . На його запит про надання кінцевої інформації по виробничо-фінансовому плану, що стосується його лісогосподарської діяльності головним економістом [PERSON] надано не було ні в електронному, ні в паперовому вигляді (а.с.71-72). З рапорту головного економіста [PERSON] від 20.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] вбачається, що згідно посадової інструкції головного економіста п. 1.5, головний економіст у своїй діяльності керується наказами ДАЛРУ, ДП «Ліси України», тощо. Також, згідно з п. 2.23 даної посадової інструкції здійснюється контроль за правильністю встановлення найменувань посад, посадових окладів, доплат та надбавок. Доводить до відома директора, що їй стало відомо про існування наказу № 6 ДП «Ліси України» зі слів провідного економіста [PERSON] , який їй на даний час не доведений. При перевірці місячного звіту за лютий місяць 2023 року по апарату управління філії «Макарівське лісове господарство» (табелі, відомості по заробітній платі) нею виявлено порушення щодо невідповідності посад, а саме посада провідного економіста [PERSON] в табелі робочого часу та відомості по зарплаті вказана як заступник директора, а не провідний економіст з доплатою в різниці посадових окладів згідно наказу по філії «Макарівське лісове господарство» про прийняття на роботу [PERSON] . Дане порушення негативно відобразиться в звіті з праці з подальшим викривленням даних по зарплаті, який вона повинна бути робити згідно своєї посадової інструкції. Просить вжити заходів щодо винних осіб стосовно викривлення даних у програмі БАФ та винних осіб щодо ознайомлення її з наказами ДП «Ліси України» вчасно (а.с.73-74). З доповідної записки провідного економіста [PERSON] від 20.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України» [PERSON] вбачається, що він доводить до відома директора, що ним було повторно ознайомлено головного економіста з наказом № 6 від 06.01.2023 ДП «Ліси України». Наказ направив на електронну пошту, роздруківку прикладає (а.с.75, 76). Згідно доповідної записки від 20.03.2023 на ім`я директора філії «Макарівського лісового господарства» ДП «Ліси України», 07.02.2023 в зв`язку з виробничою необхідністю на провідного економіста [PERSON] були покладені тимчасово посадові обов`язки заступника філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України», про що було повідомлено головного економіста [PERSON] та погоджено нею наказ про тимчасове призначення [PERSON] . 28.02.2023 [PERSON] було завізовано табель робочого часу в якому двома графами визначалась робота [PERSON] до 08.02.2023, як провідний економіст та з 08.02.2023, як В.О. заступника директора, головним економістом зауважень з приводу табеля чи не відповідності не було, про що свідчить її підпис в табелі. В програмі BAF, [PERSON] прийнято на посаду провідного економіста, про що свідчать дані програми (а.с.77-78). З акту № 209 від 20.03.2023 вбачається, що головним бухгалтером [PERSON] , ТВО заступником директора [PERSON], членом профспілкового комітету [PERSON], начальником відділу кадрів [PERSON] , у присутності бухгалтера [PERSON] складено акт про те, що 17.03.2023 головного економіста [PERSON] було усно повідомлено про рапорт [PERSON] про порушення нею правил внутрішнього трудового розпорядку, 20.03.2023 о 10 год. 19 хв. [PERSON] головному економісту було надіслано письмове повідомлення на електронну пошту та про необхідність надання письмових пояснень щодо порушення нею трудової дисципліни. В результаті [PERSON] не надала письмового пояснення (а.с.79). Відповідно до наказу № 60/к від 20.03.2023 [PERSON] головному економісту апарату управління, за порушення трудової дисципліни (не виконання п. 8.1 «Правил внутрішнього трудового розпорядку державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» пункту 8.1 - обов`язки працівника, а саме: «вчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, в тому числі, письмові та усні розпорядження безпосереднього керівника, головний економіст не надав ТВО заступника директора, інформацію щодо пошкодженого майна, інформація надавалася [PERSON] , щомісячно до столичного офісу та з моменту повномасштабного вторгнення до Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства», оголошено догану. Підстава: Рапорт ТВО заступника директора [PERSON], акт про відмову від письмового пояснення [PERSON] від 20.03.2023 (а.с.11, 82). Відповідно до наказу № 61/к від 21.03.2023, [PERSON] , головному економісту апарату управління, за порушення трудової дисципліни (невиконання п. 2.9 та 2.16 «Посадової інструкції головного економіста», а саме - при створенні фінансового плану, основного фінансового документу Філії, на підставі якого здійснюється господарська діяльність філії «Макарівське лісове господарство», формування витрат, планування реалізації та прибутку, не було проведено комплексного економічного аналізу і оцінки результатів виробничо-господарської діяльності філії та не було враховано кількісні та вартісні показники, що надав лісовий відділ на лісокультурні роботи, в результаті чого була занижена вартість витрат філії на лісокультурні роботи), оголошено догану. Підстава: Рапорт головного лісничого [PERSON] від 20.03.2023 та рапорт ТВО заступника директора [PERSON] від 17.03.2023, акт про відмову від письмового пояснення [PERSON] від 21.03.2023 (а.с.12, 83). Наказом філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 21.03.2023 № 62/к, [PERSON] звільнено з посади головного економіста апарату управління на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою звільнення зазначено наказ про оголошення догани [PERSON] № 49 від 01.03.2023, наказ про оголошення догани [PERSON] № 60 від 20.03.2023, наказ про оголошення догани [PERSON] № 61 від 21.03.2023 (а.с.13, 84). Не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення [PERSON] , вважаючи його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з позовом про визнання такого наказу незаконним, поновлення її на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та виходить з наступних мотивів. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно з ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ст. 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У своїй постанові від 03.06.2020 у справі №203/905/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення є законним, якщо у ньому вказано відомості про конкретні проступки, вчиненні особою зазначено конкретні нормативні і локальні акти, пункти посадової інструкції, які порушені, конкретні обставини за яких були вчиненні правопорушення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.07.2020 у справі №554/9493/17 де Суд вказав, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства оскільки у ньому не зазначено коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення трудових обов`язків. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідне існування сукупності наступних умов (справа №215/2049/16-ц): порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за пунктом 3 статті 40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 266/7382/18, провадження № 61-12663св19. Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 761/33305/15-ц (провадження № 61-2946св18) зроблено висновок, що «при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення; чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків». Важливим є те, що при звільненні працівника відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, підприємство повинно навести у наказі конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Однак, наказ про звільнення [PERSON] від 21.03.2023 № 62-к таких відомостей не містить. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Згідно частини першої статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ст. 149 КЗпП України). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19) вказала, що працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). Відповідно до наказу № 62/к від 21.03.2023, [PERSON] , головного економіста апарату управління, з 21.03.2023, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового господарства, звільнено. Підставою такого звільнення зазначені: наказ про оголошення догани [PERSON] № 49 від 01.03.2023, наказ про оголошення догани [PERSON] № 60 від 20.03.2023, наказ про оголошення догани [PERSON] № 61 від 21.03.2023 (а.с.13, 64). Однак, в оскаржуваному наказі про звільнення не зазначено, який новий проступок було вчинено позивачкою після застосування до неї попередніх дисциплінарних стягнень, що стало підставою для її звільнення, беручи до уваги також те, що наказ про оголошення догани № 61/к та оскаржуваний наказ про звільнення видані в один і той же день - 21.03.2023. Фактично, підставою для звільнення позивача слугували попередні накази про оголошення їй трьох доган. За таких обставин, суд приходить до висновку, що роботодавцем звільнено позивача [PERSON] за проступок, за який до неї вже було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, тобто, фактично за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни, застосовано два види стягнення - догану та звільнення. Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2021 року у справі № 343/585/20, від 27 січня 2021 року у справі № 234/1020/18, від 27 травня 2020 року у справі № 755/6249/18. Також, наведене кореспондується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №705/539/21, де зазначено, що оскільки підставою для звільнення позивача з роботи стало систематичне невиконання нею своїх посадових обов`язків, за які її вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, після чого вона не вчинила нового проступку у відповідача не було підстав для її звільнення, адже за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення - догана чи звільнення. Суд також звертає увагу на те, що як вбачається з наданої відповідачем довідки про середній заробіток від 28.08.2023 №25, з позивача проводилося утримання профспілкових внесків. Згідно з ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Проте, матеріали справи не містять доказів того, що розірвання трудового договору з [PERSON] проведено за наявності попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Крім цього, як зазначено позивачем в судовому засіданні, органом первинної профспілкової організації її не було не було запрошено на засідання профспілкового органу та не повідомлено про прийняте рішення. Таким чином, з огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що звільнення [PERSON] з роботи відбулося з порушенням норм трудового законодавства. При цьому, суд не досліджує питання стосовно правомірності винесення наказу № 49/к від 01.03.2023 «Про оголошення догани [PERSON] », наказу № 60/к від 20.03.2023 «Про оголошення догани [PERSON] » та наказу № 61/к від 21.03.2023, оскільки вказане питання виходить за межі предмету судового розгляду. Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про необхідність визнання незаконним та скасування наказу філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 62/к від 21.03.2023 про звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновлення позивачки на посаді головного економіста філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 22.03.2023. Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою статті 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями). Згідно з абз. 4 п.2 вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з наданою відповідачем довідкою про середній заробіток від 28.08.2023 №25 (а.с.135-136), заробітна плата [PERSON] за 2 місяці, які передували звільненню, становить 55384,00 грн. (24080,00 грн. + 31304,00 грн.) за 42 робочі дні (січень 2023 року - 22 + лютий 2023 року - 20). Середня заробітна плата позивачки за один робочий день становить 1318,67 грн. (55384,00 грн. / 42 робочі дні). Сума належної до виплати позивачці середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2023 по 12.09.2023 складає: 1318,67 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують звільненню) х 125 робочих днів (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 164833,75 грн., з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 164833,75 грн. підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Положення статті 237-1 КЗпП України містять перелік юридичних фактів, які є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так, зокрема, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статті 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За роз`ясненнями, наведеними в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), - відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, - обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13.05.2021 у справі № 554/3327/17. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19, провадження 61-7321св20, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте, суд зауважує, що у цивільному судочинстві, на відміну від адміністративного, тягар доказування факту наявності моральної шкоди та її розміру лежить саме на позивачеві, а не на відповідачеві. Однак позивач належними та допустимими доказами не довела суду факт наявності моральної шкоди, як одного із обов`язкових елементів цивільного правопорушення. Крім того, ані чинним трудовим, ані цивільним процесуальним законодавством не передбачена презумпція автоматичного заподіяння працівнику моральної шкоди у разі порушення його права на працю. Аналіз змісту речення «відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться виключно у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань», що міститься в диспозиції ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, переконливо свідчить про те, що позивач зобов`язана довести заподіяння їй моральної шкоди, навіть незважаючи на її незаконне звільнення з роботи. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, [PERSON] не подала до суду жодного доказу на підтвердження того, що порушення права на працю призвели до її моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя. Ця обставина свідчить про те, що позивач не довела заподіяння їй моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Одночасно, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 1648,34 грн. за позовну вимогу майнового характеру, а всього в розмірі 2721,94 грн. Крім того, до закінчення судових дебатів у справі представником позивача - адвокатом Черничко В.В. заявлено клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, оскільки до закінчення судових дебатів представник позивача - адвокат Черничко В.В. заявив клопотання про намір подати докази сплати позивачем правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, тому з огляду на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, позивачу необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Outcome: partial