Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач [PERSON] просить суд здійснити розподіл всього нерухомого і рухомого майна яке було придбано під час шлюбу а також здійснити розподіл майна яке знаходить у квартирі [ADDRESS] , шляхом визнання права власності за [PERSON] на майно на загальну суму 142,097 грн. відповідно до додатку 31 та залишити за [PERSON] майно на суму 776476 грн., згідно додатку №2 та стягнути залишок у розмірі 776476 грн., а також здійснити розподіл у рівних частках заощаджень на загальну суму 95\~000 доларів США які знаходяться на банківських рахунках [PERSON] . За змістом позовної заяви до об`єктів нерухомості, які потребують розподілу позивач відніс квартиру [ADDRESS] , загальною площею 155,7 кв.м. та машино-місць №28 та №29 29, що знаходяться у будинку [ADDRESS] , а до рухомого майна, яке потребує розподілу вигляді автомобіля марки "Range Rover", 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] . За зустрічним позовом [PERSON] просить суд здійснити розподіл спільного майна у вигляді автомобіля марки "Range Rover", 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] та машино-місця [ADDRESS] , а також визнати особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 155,7 кв.м. та машино-місце [ADDRESS] , яки хоча і були придбані у власність під час шлюбу але за особисті гроші чоловіка. Також [PERSON] просить відмовити у задоволені вимог щодо розподілу майна яке знаходиться у квартирі [ADDRESS] а також щодо розподілу 95\~000 доларів США. 2. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~ Позовна заява [PERSON] надійшла до Київського районного суду м. Одеси 16.07.2021року року ( т.1 а/с 2 ) та оплачена судовим збором у розмірі 11\~350 грн.( т.1 а/с 1 ). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від16.07.2021 року головуючим визначено Луняченко В.О. ( т.1 а/с 67). Ухвалою суду від 21.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження ( т.1 а/с 68 ). Ухвалою від 18.10.2021 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів відомостей про наявність банківських рахунків на ім`я [PERSON] та рух по ним ( т.1 а/с 79). Ухвалою суду від 08.12.2021 року , за клопотанням сторони [PERSON] , витребувані завірені копії договорів щодо придбання квартирі [ADDRESS] та машино-місць №28 та №29 29, що знаходяться у будинку [ADDRESS] ( т.2 а/с 110). 10.12.2021 року від представника [PERSON] подано відзив на позовну заяву ( т.2 а/с 112). Постановою Одеського апеляційного суду від 23.12.2022 року відмовлено у задоволенні апеляції сторони [PERSON] та залишена без змін ухвала суду від 18.10.2021 року ( т.2 а/с 173). Відповідь на відзив подана стороною [PERSON] 16.02.2022 року ( т.3 а/с 128). 09.12.2021 року від [PERSON] подано зустрічний позов ( т.3 а/с 141), зі сплатою судового збору у розмірі 11\~350 грн. ( т.3 а/с 150). Ухвалою від 14.03.2023 року об`єднані в одне провадження справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя із цивільною справою №947/781/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю ( т.3 а/с 174). Позовна заява позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю надійшла до суду 11.01.2023 року ( т.4 а/с 1) та оплачена судовим збором у розмірі 11\~350 грн. ( т.4 а/с 32) та 1\~055 грн. ( т.4 а/с 33). Ухвалою суду провадження у справі викрито за правилами загального позовного провадження 04.02.2022 року ( т.4 а/с 34). Об`єднаний зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та розподілу спільного майна подружжя поданий до суду 05.04.2023 року ( т.5 а/с 2). Відзив на об`єднаний зустрічний позов подано 11.04.2023 року ( т.5 а/с 25). 29.05.2023 року у підготовчому засіданні,за участю учасників справи з обох сторін, закрите підготовче засідання із призначенням справи до судового розгляду по суті. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача [PERSON] щодо додаткового залучення в якості доказів відомостей щодо наявності у неї на банківських рахунках грошових коштів які могли бути використані на придбання квартири, так як з боку позивача та її представників не було доведено поважність порушення строку подання доказів разом із позовною заявою або під час підготовчого засідання та відсутність за весь час підготовчого провадження з 21.07.2021 року або з моменту отримання зустрічного позову в якому зазначено про придбання квартири за особисті кошти [PERSON] , повідомлень про складнощі з отриманням відповідних доказів. У зв`язку із заявою сторони [PERSON] ухвалою суд від 05.06.2023 року залишені без розгляду заяви про забезпечення позову [PERSON] шляхом накладення арешту на банківські рахунки. 3. Фактичні обставини, встановлені судом Як встановлено у судовому засіданні , згідно потворного свідоцтва про шлюб від 23.06.2021 року серії [NUMBER] ( т.1 а/с 11) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 червня 2016 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року у справі №947/19259/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2016 року, завіреного приватним нотаріусом Пучковою І.А., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 155,7 кв.м ( т.1 а/с 22). Згідно договору міни від 13.03.2020 року, завіреного приватним\~нотаріусом Рубінчик\~Л.О., [PERSON] отримав у власність машино-місце [ADDRESS] ( т.3 а/с 6). Згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2017 року, , завіреного приватним\~нотаріусом Рубінчик\~Л.О.,\~ [PERSON] придбала у власність машино-місце [ADDRESS] ( т.3 а/с 81). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] належить з 10.03.2017 року автомобіль марки « Range Rover», 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] ( т.1 а/с 26). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із поділом спільного майна подружжя врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ) та Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін та доказів Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження\~ № 14-325цс18). Також Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18\~ вказав, що зазначені норми закону свідчать про\~презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно правового висновку , викладеного Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 року у справі 359/441/20, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. Системне тлумачення ст.ст. 61,63,69, 70 СК України та ст. 372 ЦК України, дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 5.1 \~ \~ \~ \~При розгляді даної справи судом враховується що вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя у вигляді автомобіля марки « Range Rover, 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] та машино-місця [ADDRESS] , як у первісному позові [PERSON] так і зустрічному позові [PERSON] є однаковими, тобто сторони визнають дане майно спільним майном подружжя і не заявляють вимог про відступлення від рівності часток при розподілі вказаного майна. Суд, враховуючи не спростовану сторонами презумпцію рівності часток подружжя при розподілі спільного майна подружжя, та приймаючи до уваги фактичне визнання сторонами вимог один одного стосовно даного майна, приходить до висновку про те, що слід визначити спільним майном подружжя автомобіль марки "Range Rover", 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] та машино-місце № [NUMBER] , що знаходиться у будинку [ADDRESS] , та здійснити розподіл даного майна шляхом визнання право власності на частку вказаного майна за кожними з них. 5.2 Що стосується спору стосовно об`єкту нерухомості у вигляді машино-місця [ADDRESS] , суд приходить до висновку що стороною [PERSON] під час розгляду справи було спростовано належними та допустимими доказами застосування у даному випадку презумпції спільності майна придбаного у період шлюбу, а тому вказаний об`єкт нерухомості слід визнати особистою власністю [PERSON] , з наступних підстав. У власність [PERSON] отримав вказане машино місце на підставі договору міни від 13.03.2020 року ( т.3 а/с 6). Згідно п. 1 Договору предметом обміну є спірне машино місце №28 яке передається в обмін на машино місце під № [NUMBER] , розташоване у цьому ж будинку, яке належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, при цьому обмін здійснюється без доплати ( п.3 договору). Саме ж машино місце №12 було отримано у власність [PERSON] 23.08.2016 року на підставі акту прийму-передачі майнових прав , виданого 11.10.2013 року , придбаних [PERSON] у ТОВ « Лазурне узбережжя» на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 10.05.2013 року ( т.3 а/с 23). Вищевказане дозволяє суду зробити обґрунтований висновок при те, що фактичне майнові права на машино місце №12 були придбані [PERSON] до укладення шлюбу, після чого вже під час шлюбу отримане право власності на вказаний об`єкт нерухомості без додаткових доплат і у подальшому обмінене без доплат на спірне машино місце №28, що дозволяє визнати вказаний об`єкт нерухомості особистою приватною власністю [PERSON] . 5.3 Відносно спору щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 155,7 кв.м., суд вважає що стороною позивача по зустрічному позову , було доведено належними та допустимими доказами, що у даному випадку стороною спростована презумпція спільності майна, придбаного під час шлюбу, і вказана квартира повинна бути визнана особистою приватною власністю [PERSON] з наступних підстав. Як зазначено судом у п. 3 рішення шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 04.06.2016 року а квартира, згідно договору купівлі-продажу придбана 07.06.2016 року, тобто на третій день після укладення шлюбу, що дозволяє прийти до висновку що спільних заощаджень за період шлюбу подружжям зроблено до моменту придбання квартири ще не було ( спростування даного твердження сторони [PERSON] з боку сторони [PERSON] не надано), а також що для придбання квартири використовувались кошти які були зароблені кимось з подружжя вже під час шлюбу. Будь яких доказів того, що сторони проживали разом та мали спільне господарство до моменту укладення шлюбу суду не надавалось та відповідних вимог не заявлялось. Судом також враховуються надані стороною [PERSON] докази того що на його власних банківських рахунках у період з 01.01.2014 року по 03.06.2016 року знаходились гроші, зароблені до укладення шлюбу, які у своєї сукупності перебільшували вартість квартири, та ці гроші до придбання квартири були зняти з рахунку ( т. 3 а/с 153 ), при цьому авансовий платіж за квартиру було здійснено 29.04.2016 року , тобто до укладення шлюбу, що підтверджується розпискою продавця про отримання авансу у розмірі 20\~000 доларів США від [PERSON] ( т.4 а/с 9) та звороті цього ж аркушу справи розписка про отримання продавцем від [PERSON] остаточної вартості квартири у розмірі 140\~000 доларів США. Посилання сторони [PERSON] про те, що фактично спільне проживання однією сім`єю почалось значно раніше ніж укладено шлюб а крім того, що для придбання квартири [PERSON] знімала власні заощадження, не доведено належними та допустимими доказами, а факт спільного проживання до укладення шлюбу не був предметом розгляду у даної справі та не встановлювався судом в інших справах. Таким чином наявність з боку позивача по зустрічному позову доказів які у своєї сукупності із іншими обставинами справи, в тому числі і строком придбання квартири, дають суду можливість застосувати принцип «більшої переконливості» та прийти до висновку про доведеність позовних вимог по зустрічному позову. 5.4 \~ \~ \~ \~Позовні вимоги [PERSON] про розподіл в якості спільного майна подружжя рухомого майна, яке знаходиться у квартирі суд вважає такими що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В якості єдиного доказу наявності у квартирі вказаного майна, його оцінки та варіанту розподілу стороною позивача надані два переліки ( додатки 1 і 2 т.1 а/с 48,49 ), при цьому у переліку майна яке підлягає розподілу як рухоме зазначено, зокрема - вікна, шпалери, плитка, двері і душеві системи, а також матеріали які були витрачені на проведення ремонтних робіт. \~ Як зазначено у постанови у справі № 243/5477/15-ц\~яку Верховний Суд прийняв 12.05.2020 року: « відповідно до положень\~статті 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника\~зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири)\~і при домової території та проведенню ремонту. Верховний Суд вказав, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. Колегія суддів погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що вказані грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали,\~з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову у цій частині». Здійснені ремонтні роботи та витратні матеріали є невід`ємною частиною квартири\~та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому\~розподілу не підлягають. Таким чином в частині розподілу витратних матеріалів та майна яке стало облаштуванням квартири судом відмовляється. Що стосується іншого рухомого майна , яке, начебто, знаходиться у квартирі, то сторона первісного позивача не надана належних та допустимих доказів знаходження вказаного майна в квартирі та його вартості. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмету спору з власної ініціативі ( частина сьома ) та всі докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ( частина п`ята ), а у випадку неможливості подання доказів з об`єктивних причин про це повідомляється суд ( ч.4 ст. 83 ЦПК України) та можуть бути витребувані судом за відповідним клопотанням ( ст. 84 ЦПК України). Посилання позивачці у судовому засіданні що вона пам`ятає всі придбані під час шлюбу речі та у неї збереглись всі квитанції не може бути прийнято судом у зв`язку із неподанням зазначених доказів у спосіб визначений вимогами цивільного процесу. 5.5 Щодо розподілу, в якості спільного майна, грошових заощаджень, які, згідно позову, знаходяться на банківських рахунках [PERSON] , у загальному розмірі 95\~000 доларів США, суд вважає, що вказані вимоги не були доведені стороною [PERSON] у судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено під час розгляду справи на момент розірвання шлюбу на банківських рахунках [PERSON] відсутні накопичення грошових коштів, та згідно руху по рахункам всі отримані за період шлюбу кошті знімались з банківських рахунків також у період шлюбу. Одночасно із цим суд враховує що позовні вимоги щодо даного предмета ґрунтуються лише на фактичному розрахунку того, скільки коштів за період шлюбу повинно було бути отримано чоловіком в якості доходу, без урахування використання вказаний грошей за цей час, в тому числі на сімейні потреби. У відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 63 СК України існує презумпція використання грошей, одним з подружжя у період шлюбу в інтересах сім`ї, що не було спростовано у даному випадку стороною позивача по первісному позову. 6.Розподіл судових витрат \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: partial