Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач у квітні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 12 квітня 2018 р. між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко», посвідчений 12 квітня 2018 р. приватним нотаріусом Білоцерківського МНО Київської області Корнійчуком В.І. Відповідно до умов вказаного договору, позивач купив у відповідача частку у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» в розмірі 4 800,00\~ грн., що складало 16% статутного капіталу. Згідно з п. 3.1. вказаного договору ціна договору складала 4 800,00 грн., які позивач сплатив відповідачеві до підписання цього договору. Вказаний факт підтверджується письмовою розпискою відповідача від 12 квітня 2018 р., згідно з якою відповідач отримав 800 000 грн. Таким чином, різниця між ціною договору та фактично отриманою відповідачем сумою складає 795 200 грн., які відповідач набув без достатньої правової підстави. 06 квітня 2021 р. позивач направив відповідачу Вимогу про повернення грошових коштів, в якій просив відповідача повернути надлишково сплачені йому кошти в сумі 795 200 грн. в термін до 11 квітня 2021 р. Станом на дату пред`явлення цього позову відповідач надлишково сплачену суму грошових коштів позивачу не повернув та жодних дій, спрямованих на її повернення, не вчинив. Отже, чинне законодавство не ставить обов`язок відповідача повернути позивачеві безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в сумі 795 200 грн. в залежність від будь-яких причин. Обставиною, яка підлягає доказуванню в даному випадку є лише набуття таких коштів відповідачем без достатньої правової підстави. В даному випадку правочин договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» від 12 квітня 2018 р. є правовою підставою лише для сплати позивачем ціни частки 16% статутного капіталу ТОВ «Таращамолоко» в розмірі 4 800 грн. Будь-яких інших підстав для сплати позивачем на користь відповідача 795 200 грн. договір не містить. Сама розписка відповідача від 12 квітня 2018 р. не містить посилання на будь-яке зобов`язання і на підставу її видачі. Договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» від 12 квітня 2018 р. є підставою для видачі розписки лише в частині підтвердження сплати позивачем ціни 4 800 грн., оскільки її складено відповідачем того ж числа, яким укладено договір 12 квітня 2018 р. Цей факт також підтверджується змістом п. 3.1. вказаного договору, згідно з яким позивач сплатив відповідачеві ціну договору складала до підписання договору (тобто до моменту його нотаріального посвідчення). Отже, решта отриманих відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 795 200 грн. отримані відповідачем безпідставно. Вказана обставина не може трактуватися як існування між позивачем та відповідачем будь-яких інших підстав у вигляді двосторонніх чи односторонніх зобов`язань, оскільки чинне законодавство України передбачає для такого роду зобов`язань, як мінімум обов`язкову письмову форму. Таким чином, наявність у позивача розписки відповідача від 12 квітня 2018 р. на суму 800 000 грн. в силу ч. 1 ст. 545 ЦК України мала би свідчити про існування зобов`язання між позивачем та відповідачем, однак доведеним є існування зобов`язання за договором купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» від 12 квітня 2018 р. лише в сумі 4 800 грн. Існування ж зобов`язання між позивачем та відповідачем в сумі 795 200 грн. належними та допустимими доказами у письмовій формі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України не підтверджується і спростовується позивачем. Отже, відповідач набув грошові кошти позивача в сумі 795 200 грн. без достатньої правової підстави. Ухвалою судді від 12 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач та його представник, адвокат Поліщук В.А.\~ не з`явилися. У поданому клопотанні представник позивача просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник відповідача, адвокат Завгородня В.В. подала клопотання про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Зазначала, що попередній орієнтований розрахунок витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з витрат на професійну правничу допомогу (близько 40 000 грн.). Вказала, що докази оплати витрат на професійну правничу допомогу адвоката будуть надані до суду по закінченню розгляду справи судом. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 квітня 2018 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко», посвідчений 12 квітня 2018 р. приватним нотаріусом Білоцерківського МНО Київської області Корнійчуком В.І. Відповідно до умов вказаного договору позивач купив у відповідача частку у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» в розмірі 4 800 грн., що складало 16% статутного капіталу. Згідно з п. 3.1. вказаного договору ціна договору складала 4 800 грн., які позивач сплатив відповідачеві до підписання цього договору. Вказаний факт підтверджується розпискою відповідача від 12 квітня 2018 р., згідно з якою відповідач отримав 800 000 грн. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача [PERSON] . Різниця між ціною договору та фактично отриманою відповідачем сумою складає 795 200 грн. 06 квітня 2021 р. позивач направив відповідачу Вимогу про повернення грошових коштів, в якій просив відповідача повернути позивачу надлишково сплачені йому кошти в термін до 11 квітня 2021 р. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог\~\~ і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені\~ в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2018 року купив у відповідача [PERSON] частку у статутному капіталі ТОВ «Таращамолоко» у розмірі 4 800 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Отже, розрахунок за вказаним договором здійснений у сумі 4 800,00 грн. та не передбачав видачу окремої розписки. 12 квітня 2018 року [PERSON] склав розписку, згідно з якою одержав\~ 800 000 грн. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] , посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь 795 200 грн., тобто різницю між ціною договору та коштами, які отримав відповідач за розпискою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. [PERSON] сплатив [PERSON] кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 795 200 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed