Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] (змінила прізвище з [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, у якому просить стягнути з ФОП [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 25 515,00 грн., витрати за проведення експертної оцінки у розмірі 2 500,00 грн., моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.08.2019 року між нею та ФОП [PERSON] укладено угоду про надання послуг по виготовленню та монтажу кухонних меблів №149/19, відповідно до якої предметом є зобов`язання відповідача передати у власність позивача кухню, відповідно до ескізу товару. Відповідно до угоди відповідач взяв на себе зобов`язання з виготовлення та монтажу кухонних меблів, і надавав гарантію 12 місяців з моменту придбання (пункт 2.2. угоди). Монтаж меблів здійснювався у вересні 2019 року. Вартість замовлення згідно угоди складала 31 000,00 грн. Термін постачання товару: 09 - 14 вересня 2019 року. Позивач вказує, що 14.05.2020 року при поверненні до квартири виявила, що верхня секція кухні, змонтованої та прикріпленої відповідачем, зірвалася зі стіни та нанесла позивачу матеріальні збитки. Того ж дня відповідач ФОП [PERSON] був поставлений позивачем до відома про неякісне виконання робіт та запрошений на місце події. 15.05.2020 року під час огляду заподіяних пошкоджень ФОП [PERSON] категорично відмовився відремонтувати пошкоджені меблі та компенсувати матеріальні збитки нанесені позивачу внаслідок неякісного монтажу меблів. Позивач вказує, що згідно з експертною оцінкою ФОП [PERSON] від 28.05.2020 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, що настав в результаті обриву та падіння навісних кухонних шаф, заподіяного майну позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 25 515,00 грн. 12.06.2020 позивачем засобами поштового зв`язку була направлена відповідачу претензія про відшкодування матеріальної шкоди, однак станом на день звернення до суду позивач відповіді не отримала, що стало причиною звернення до суду. Представник позивача надав суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 26.08.2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено угоду про надання послуг по виготовленню та монтажу кухонних меблів №149/19, предметом якої є зобов`язання відповідача передати у власність позивача кухню, відповідно до ескізу товару. Відповідно до угоди відповідач взяв на себе зобов`язання з виготовлення та монтажу кухонних меблів, і надавав гарантію 12 місяців з моменту придбання (пункт 2.2. угоди). Монтаж меблів здійснювався у вересні 2019 року. Вартість замовлення згідно угоди складала 31 000,00 грн. Термін постачання товару: 09 - 14 вересня 2019 року. За твердженнями позивача 14.05.2020 року при поверненні до квартири нею було виявлено, що верхня секція кухні, змонтованої та прикріпленої відповідачем, зірвалася зі стіни та нанесла матеріальні збитки. 12.06.2020 позивачем засобами поштового зв`язку була направлена відповідачу претензія про відшкодування матеріальної шкоди, однак відповідач не компенсував завдані збитки. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Частинами першою та другою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правовідносини, пов`язані із виготовленням однією стороною (підрядником) за завданням другої сторони ( замовника ) речі з переданням результату та отриманням оплати є зустрічними зобов`язаннями за договором підряду та врегульовані главою 61 ЦК України. Згідно ч. 1,2 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. Відповідно до ч.1-3 ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором ( ч. 1 ст. 858 ЦК України). Частинами першою та другою статті 859 ЦК України встановлено: 1. Якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов`язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. 2. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду. Перебіг гарантійного строку починається з моменту, коли виконана робота була прийнята або мала бути прийнята замовником, якщо інше не встановлено договором підряду ( ч.1 ст. 860 ЦК України). Підрядник зобов`язаний передати замовникові разом з результатом роботи інформацію щодо експлуатації або іншого використання предмета договору підряду, якщо це передбачено договором або якщо без такої інформації використання результату роботи для цілей, визначених договором, є неможливим ( ч.1 ст. 861 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником. Якщо договором підряду або законом встановлений гарантійний строк і заява з приводу недоліків роботи зроблена у межах гарантійного строку, перебіг позовної давності починається від дня заявлення про недоліки ( ч.1 ст. 864 ЦК України). Крім того Закон України « Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема: ідомості про умови зберігання; гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій. Загальновідомими, та такими що не потребують додаткового доказування, визнається судом те, що меблі товар довготривалого використання і до кожного виду меблів є відповідні вимоги. Кухонні меблі повинні задовольняти певним експлуатаційним вимогам, які у порівнянні з будь-якими іншими є більш суворими: висока температура і волога є обов`язковими експлуатаційними ризиками а тому робочі зони кухонної меблі повинні бути вологостійкими і витримувати високі температури а також бути стійкими до механічних пошкоджень. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно з експертною оцінкою ФОП [PERSON] від 28.05.2020 року, ринкова вартість оцінки - права вимоги відшкодування збитку, що настав в результаті обриву та падіння навісних кухонних шаф, заподіяного майну позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 25 515,00 грн. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування вищевказаного звіту позивача суду не надано. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи експертну оцінку ФОП [PERSON] від 28.05.2020 року, яка не спростована відповідачем, суд вважає що вимога позивача в частині стягнення з ФОП [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 25 515,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом». При цьому, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку із небезпечною для її життя і здоров`я продукцією відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає за потрібне відмовити [PERSON] у стягненні з відповідача моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Також суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача понесенні витрати на проведення експертизи у розмірі 2 500,00 грн. Окрім того, з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмір 1073,60 грн., оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial