Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, а саме зняти заборону на відчуження нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданого 01.06.2007 року Жовтневим ВІДВС Запорізького МУЮ, ВП № 2983775, реєстраційний номер обтяження № 5482747 від 14.08.2007 року; суб`єкт [PERSON] ,причини відсутності коду: інша причина відсутності коду. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частки квартири [ADDRESS] . 12.11.2021 року приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю не ідентифікованого арешту майна боржника [PERSON] . Вказує, що відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, щодо суб`єкта [PERSON] накладено арешт нерухомого майна, тип майна: невизначене майно, все майно; підстави обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданого 01.06.2007 року Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ, ВП № 2983775, реєстраційний номер обтяження № 5482747 від 14.08.2007 року; суб`єкт [PERSON] ,причини відсутності коду: інша причина відсутності коду. За вказано змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 18.05.2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву в якій вимоги підтрималав повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1999 року квартира по [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] ,0 [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копіє свідоцтва серія [NUMBER] . Приватним нотаріусом М.П. Воєвода-Брегей 12.11.2021 року за вих .№ 59/01-16 на заяву [PERSON] від 12.11.2021 року щодо надання роз`яснення по накладеному арешту повідомлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, щодо суб`єкта [PERSON] накладено арешт нерухомого майна, тип майна: невизначене майно, все майно; підстави обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданого 01.06.2007 року Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ, ВП № 2983775, реєстраційний номер обтяження № 5482747 від 14.08.2007 року; суб`єкт [PERSON] ,причини відсутності коду: інша причина відсутності коду та зроблено висновок, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] не є можливим до зняття арешту на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] . Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18)). У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту. У абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що\~відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18). Згідно із ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. При цьому, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. За змістом положення частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про визнання права власності та зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Разом із тим, відповідачами у такій справі є боржник, та стягувач - особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №521/17712/15, від 13 листопада 2019 року у справі №745/691/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19. Із матеріалів справи вбачається, що арешт на майно [PERSON] накладений 01.06.2007 року Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ, ВП № 2983775 з примусового виконання судового наказу № 2н-562 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 10.08.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО №2» суми боргу у розмірі 907,35 грн. Тобто сторонами вказаного виконавчого провадження є стягувач КП «ВРЕЖО № 2» та боржник [PERSON] Тому саме вказана особа, а не Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) повинен бути відповідачем у вказаній справі. Враховуючи викладено, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed