Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 ( чотири тисячі ) гривень, починаючи з дня подання заяви до їх повноліття. Рішення суду допустити до негайного виконання. Судові втрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка свій заявлений позов підтримала та пояснила, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двоє синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З травня 2023 року відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч має таку можливість оскільки працює закордоном в Польщі та має високу заробітну плату. На утримання дітей потрібно одяг, взуття, продукти харчування. Тому вона змушена звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Просить стягнути з відповідача на утримання синів аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі по 4000 гривень. Фактично між ними з відповідачем припинені сімейні стосунки, останній не надає кошти на утримання сім`ї. В судове засідання відповідач не прибув, його представник - адвокат Денега Д.М. позовні вимоги визнав частково. Вважає, що позивачкою жодним чином не доведено, що [PERSON] , за своїм матеріальним станом має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 4000 гривень. Не заперечив, що відповідач знаходиться на роботі в Польщі, а також підтвердив, що його довіритель належним чином здійснював утримання сім`ї, висилав кошти в розмірі більше 8000 гривень кожного місяця. Однак, обставини можуть змінитися і [PERSON] , може не мати можливості здійснювати оплату аліментів у визначеному позивачкою розмірі. Просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 2500 гривень, вважає що саме така сума буде відповідати інтересам, як сторін так і інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Верховний Суд неодноразово в усталеній практиці наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2 і 3 ст. 150 СК України встановлено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу дії ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.08.2023 (а.с.10) підтверджено, що [PERSON] , має на утриманні двох дітей дошкільного віку, батько у вихованні дітей участі не бере. Суд звертає увагу на те, що твердження представника відповідача про відсутність у нього постійного доходу не доведено належними і допустимими доказами. При цьому, як у поданому відзиві, так і в судовому засіданні, представник відповідача вказав, що [PERSON] на належному рівні утримував та утримує своїх неповнолітніх дітей, оскільки працює за кордоном у Республіці Польща звідки постійно пересилав відповідачці кошти на платіжну картку в розмірі більше 8000 гривень на місяць. Як вбачається з загальнодоступних відомостей, мінімальна заробітна плата в Польщі у 2023 році становить 3490 злотих, що еквівалентно 30000 гривень. Представник відповідача по суті не заперечив, що [PERSON] станом на час розгляду справи може за станом свого фінансового становища сплачувати аліменти у розмірі, який просить стягувати позивачка. Побоювання у представника відповідача виникають з можливим погіршенням матеріального становища його довірителя у майбутньому, у зв`язку з чим [PERSON] не буде мати можливості здійснювати сплату аліментів у визначеному позивачкою розмірі. Суд погоджується з представником відповідача про можливе погіршення фінансового становища відповідача у майбутньому, що ймовірно може позбавити його можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Однак, у разі настання такої чи іншої обставини, відповідач не позбавлений права врегулювати питання зміни розміру аліментів у відповідності до вимог ст.192 СК України. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до обґрунтованого переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved