Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів боргу за договором позики грошових коштів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.05.2023 уклав з відповідачами договір позики грошових коштів, що підтверджується договором позики від 05.05.2023 та розпискою кожного відповідача, за яким кожний відповідач взяв у позивача в борг по 500.000,00 грн, які зобов`язався повернути до 31.05.2023. Але відповідачі суму позики не повертають, ухиляються від її повернення. Позичальники станом на 10.06.2023 борг не повернули. Тому позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики у розмірі по 500.000 грн з кожного. В судове засідання позивач не з`явився, позивач надав заяву про розгляд позов без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Кожний подав окрему заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Також, відповідачі подали спільну заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами було укладено договір позики від 05.05.2023 року, що підтверджується договором позики грошових коштів від 05.05.2023, укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з другої сторони. Розпискою [PERSON] від 05.05.2023 та розпискою [PERSON] від 05.05.2023 підтверджується отримання грошових коштів. Відповідно до умов договору та розписок, позикодавець передав кожному позичальнику грошові кошти в сумі по 500.000,00 грн кожному, які в свою чергу зобов`язалися повернути до 31.05.2023. Відповідачі не виконали умов договору належним чином. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачі отримали у позику грошові кошти, однак у встановлений договором строк їх не повернули. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, з урахуванням заяви про визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved