Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив припинити стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стягується на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2015 року у справі № 204/1411/15-ц (провадження № 2/204/1152/15 р.) згідно виконавчого листа № 2/204/1152/15, виданого 07.05.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, починаючи з 15 квітня 2022 року; визнати виконавчий лист №2/204/1152/15, виданий 07.05.2015 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2015 року у справі №204/1411/15-ц (провадження №2/204/1152/15 р.) про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в особі матері [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2015 року у справі № 204/1411/15-ц (провадження № 2/204/1152/15 р.) згідно виконавчого листа № 2/204/1152/15, виданого 07.05.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] , з 23.08.2011 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2015 р. у справі № 204/6449/15-ц, яке набрало законної сили 30.11.2015 р., шлюб між ним та [PERSON] був розірваний. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2015 р. у справі № 204/1411/15-ц (провадження № 2/204/1152/15 р.), яке набрало законної сили 19.05.2015 р., з [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 05 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . 07.05.2015 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення по справі № 204/1411/15-ц був виданий виконавчий лист на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 03.06.2015 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Турченко О.С. відкрито виконавче провадження № 47710128 з виконання виконавчого листа № 2/204/1152/15, виданого 07.05.2015 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів на утримання дитини на користь [PERSON] . З 15 квітня 2022 року і до цього часу, [PERSON] , проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не займалась вихованням дитини, не забезпечувала доньці належних умов для проживання, навчання. Як виявилось, на очах у доньки відповідачку неодноразово бив її співмешканець, а 25.03.2022 р. донька була вимушена самостійно звертатись на спецлінію «102» ГУНП з повідомленням про побиття вітчимом її матері. Всі ці обставини вкрай негативно впливали на психологічний, емоційний стан дитини, її навчання у школі, а тому він не міг залишити проживати доньку разом з відповідачем. На цей час відповідачка не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. Вказує, що отримані на дитину аліменти відповідачка, яка проживає окремо від нього та доньки, витрачає на свої власні потреби, нехтуючи цільовим призначенням аліментів. Враховуючи інтереси доньки та зміну фактичних обставин (місця проживання доньки), що сталася після ухвалення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 07.05.2015 р. у справі № 204/1411/15-ц про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, вважає, що стягнення з нього аліментів повинно бути припиненим, заборгованість по аліментам - анульована, а відповідач повинна брати участь в отриманні доньки шляхом сплати аліментів. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі, та наполягали на розгляді справи. [PERSON] вказав, що з квітня 2022 року його донька проживає разом з ним. Також, вказав, що перевів доньку в іншу школу, в районі де вони проживають. Відповідачка сама привезла доньку до нього. Зазначив, що раніше ним подавалась позовна заява про визначення місце проживання дитини, проте ним було подано заяву про закриття провадження, оскільки відповідачка не чинить будь-яких перешкод у проживанні дитини з ним. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представником було подано заяву відповідно до якої просила відкласти судове засідання на іншу дату, у зв`язку з перебуванням у відрядженні. Проте доказів підстав неможливості прибути до суду у зв`язку з відрядженням до суду не надано. Також, як вбачається із матеріалів справи, провадження у цій справі було відкрито 12 червня 2023 року. Крім того, слід зазначити, що 31.08.2023 року було подано заяву про відкладення, тобто відповідачка вже знала про розгляд справи, проте станом на 14 вересня 2023 року відзиву на позовну заяву не подано, причин не подання суду не повідомлено. Також, слід зазначити, що судом вже відкладалося судове засідання, яке було призначено на 31 серпня 2023 року. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає, з урахуванням розумних строків розгляду справи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, по наступним підставам. Частиною 1 ст. 273 СК України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сторони перебували у шлюбі та мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року у цивільній справі №204/6449/15-ц розірвано шлюб (а.с.14). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року у цивільній справі №204/1411/15-ц, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 05 березня 2015 року року і до досягнення повноліття (а.с.15-16). Згідно акту ОСББ «Янтарна 73» про встановлення факту проживання громадянина від 15 квітня 2022 року [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Таким чином, на даний час припинилися обставини, які стали підставою для стягнення аліментів з позивача, оскільки його дитина знаходиться на повному на його утриманні. Вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.1 ст.273 СК України, дають підстави для звільнення позивача від сплати аліментів. З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини у зв`язку зі зміною обставин, а саме проживання з квітня 2022 року доньки [PERSON] , окремо від матері, разом із батьком, фактичним утриманням позивачем дитини. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги про припинити стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стягується на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2015 року у справі № 204/1411/15-ц (провадження № 2/204/1152/15 р.) згідно виконавчого листа № 2/204/1152/15, виданого 07.05.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, починаючи з 15 квітня 2022 року, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2/204/1152/15 виданого 07.05.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, суд зазначає наступне. Вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, регламентовано ст.ст.430-446 ЦПК України. При цьому ЦПК України не передбачено такої процесуальної дії як відкликання судом виконавчого листа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Норма частини 2 статті 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження. Згідно з вимогами частини 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що сторонами не було надано доказів наявності/відсутності заборгованості за аліментами (розміру заборгованості). Крім того, суд зазначає, що згідно доказів, наданих позивачем, дитина до 15 квітня 2022 року проживала з [PERSON] . Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами до 15.04.2022 року. Крім того, положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. За таких обставин, враховуючи викладене, оскільки у відповідачки, зі слів позивача, є ще три дитини, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідачки, слід визначити у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Вищевказані положення кореспондуються з роз`ясненнями зазначених в п. п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якими також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд приходить до висновку про стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки повинно бути стягнено на користь позивача судовий збір по справі в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного та

Outcome: partial