Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

13 червня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовна заява обґрунтована тим, що 13.11.2015 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 29.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, тому позивач не вбачає іншої можливості вирішити майновий спір крім як судового способу поділу майна. В період перебування в шлюбі подружжям 23.03.2021 року було придбано земельну ділянку кадастровий номер 5321885701:01:001:0947 та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 52,3 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку та житловий будинок зареєстровано за [PERSON] . Оскільки майно придбане відповідачем у період шлюбу з позивачем та належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Таким чином, у порядку розділу спільної сумісної власності подружжя позивач [PERSON] прохала суд визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 5321885701:01:001:0947, площею 0,25 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 05.09.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частини житлового\~ будинку\~ з\~ господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року по даній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.31-33). Представник позивача адвокат Усенко А.О. подала заяву про розгляд справи без їх участі. Позов прохали задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень, а в разі визнання ним позову 4000,00 гривень. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов визнає. Не заперечує щодо стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 13 листопада 2015 року в Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління\~ юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 788 (а.с.19). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с.20). У період шлюбу подружжям було придбане спірне майно земельну ділянку, кадастровий номер 5321885701:01:001:0947, площею 0,25 га, та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 52,3 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.69-74). Власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки зареєстрований [PERSON] (а.с.21-22, 75-77). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 5321885701:01:001:0947, площею 0,25 га, та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 52,3 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , набуте подружжям за час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час добровільно питання про поділ земельної ділянки та житлового будинку сторонами не вирішено. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в статті 69 СК України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Нормами ст. 71 СК України встановлено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Із урахуванням викладеного, враховуючи, що спірні земельна ділянка та житловий будинок є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають поділу. Враховуючи викладене вище, оскільки земельна ділянка та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, які є предметом спору в даній справі, придбані в період шлюбу та належать сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому за ними слід визнати право власності на дане нерухоме майно по 1/2 частці за кожним. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року задоволено повністю заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] здійснювати будь-яким способом відчуження нерухомого майна: - 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 5321885701:01:001:0947, площею 0,25 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 05.09.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно і нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з набуття, зміни або припинення державної реєстрації будь-яких речових прав, похідних від права власності, щодо вказаного нерухомого майна. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, в суду на день ухвалення рішення у справі, підстави для скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою від 15 червня 2023 року відсутні. Таким чином, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, в разі задоволення позову на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем [PERSON] було сплачено мінімальний встановлений законодавством розмір судового збору в розмірі 1073,60 гривень (а.с.1). Крім цього, за подання заяви про забезпечення позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 536,80 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року відстрочено позивачу [PERSON] сплату судового збору на строк призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки на момент подання позовної заяви позивач не мав можливості вказати ціну позову та сплатити відповідний судовий збір. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при подачі позовної заяви майнового характеру позивач як фізична особа повинен сплатити 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом установлено, що ціна позову становить 133017,00 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.70). Тому\~ за\~ подання\~ позовної\~ заяви про поділ спільного майна подружжя позивач [PERSON] не доплатила 256,57 гривень (ціна позову 133017,00 1 %) = 1330,17 грн.) 1073,60 грн.). Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 665,09 гривень (1330,17 50%), а позивачу слід повернути іншу частину судового збору в розмірі 408,52 гривень (665,09 грн. 256,57 грн.).\~ Крім того, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 гривень. На підставі викладеного вище, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 201,89 гривень (665,09 грн. + 536,80 грн.). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, крім судового збору, судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з розрахунку правової (правничої) допомоги від 05.09.2023 року, позивач [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 гривень (а.с.79). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 гривень (8000,00 грн. 50%).

Outcome: approved