Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

24.07.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, як опікун в інтересах малолітньої дитини, до відповідача [PERSON] , в якому просила стягувати з останньої на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн щомісяця з моменту звернення до суду і до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач зазначила, що згідно рішення Виконкому Звягельської міської ради від 27.06.2023 року її призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , який є її онуком. Вже тривалий час дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач у справі, яка є матір`ю [PERSON] , ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати дитину. Так, вона відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, з тривалими проміжками часу відвідує дитину. Позивач самостійно опікується дитиною, виховує її, велику увагу приділяє розвитку дитини, слідкує за її здоров`ям. Дитина має статус дитини-інваліда, тим самим потребує значного догляду. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто, тому вирішила звернутися до суду за захистом прав малолітньої дитини. 24.07.2023 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити . Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якої не надходило. Причини неявки представника третьої особи суду невідомі, клопотань не надходило. 21.09.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження /а.с.7/. Згідно копії витягу з рішення Виконавчого комітету Звягельської міської ради від 27.06.2023 року № 799 № Про захист прав та законних інтересів дітей" призначено [PERSON] , [INFO] , позивача у справі, опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , як дитиною, позбавленою батьківського піклування. На неї ж покладено персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток дитини. Влаштовано дитину з 28.06.2023 року на виховання і спільне проживання у сім"ю позивача/а.с.8/. Дитина має спільне зареєстроване місце проживання з позивачем/а.с.9/. Дитина [PERSON] має статус дитини -інваліда віком до 18 років /а.с.10/. Отже, позивач посилається у позові на те, що неповнолітній онук потребує належного та достатнього матеріального утримання від матері, яка може надавати таке утримання. Відповідач інших утриманців немає, має інвалідність 2 групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності/а.с.11/. З копії довідки до акта огляду МСЕК вбачається, що вона може виконувати просту некваліфіковану роботу в спеціально створених умовах. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно до вимог ст. 67 ЦК України, ст. 249 СК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання нею матеріальної допомоги своєму синові судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON] , зокрема, інших утриманців немає, отримує пенсію по інвалідності та не приймає участі в утриманні свого сина, на спростування чого останньою не було подано заперечень ( відзиву на позову). Тому суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», доходить висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та буде відповідати як інтересам малолітньої дитини так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки позивач та відповідач ( як особа з інвалідністю 2 групи) звільнені від сплати судового збору.

Outcome: approved