Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, в обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] в с.Антонівка Рівненського району Рівненської області померла рідна матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] .Спадкоємцями по закону після смерті матері [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] .Позивач [PERSON] отримав у приватного нотаріуса Березнівського районного нотаріального округу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на частину житлового будинку [ADDRESS] та на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10.02.2023 року. Позивач [PERSON] разом зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] постійно були зареєстровані та проживали з померлою матір`ю [PERSON] в одному житловому будинку, натомість відповідач [PERSON] був тільки зареєстрований, однак фактично не проживав в будинку. Догляд за будинком та матір`ю постійно здійснювала сім`я позивача. Відповідач [PERSON] у 2010 році був засуджений Березнівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.115 КК України, за вбивство співмешканця матері. В результаті даної події матір [PERSON] дуже захворіла, в неї стався інсульт і вона потребувала постійного стороннього догляду. 22.02.2012 року матір [PERSON] було визнано інвалідом І групи загального захворювання з ураженням центральної нервової системи, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК РВН №0203244. Згідно даної виписки вона потребувала постійного стороннього догляду і допомоги. Позивач [PERSON] постійно займався доглядом матері, з 05.03.2012 року він перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення по догляду за інвалідом І групи внаслідок психічного розладу [PERSON] , що підтверджується довідкою №1520 від 29.09.2014 року. Такий же догляд з 3101.2017 року по 26.03.208 року здійснювала за хворою матір`ю і дружина позивача [PERSON] , що підтверджується довідкою №901 від 09.05.2023 року. Відповідно до заключення ЛКК №311 від 31.05.2019 року хвора [PERSON] являється інвалідом І групи, потребує постійного стороннього догляду і допомоги. Відповідач [PERSON] після повернення з місць позбавлення волі, з матір`ю не проживав та не здійснював догляду за нею, він проживав в с.Золотолин Костопільського району Рівненської області. Догляд за матір`ю здійснював позивач та його сім`я. Вони доглядали матір, готували їй їжу, прали білизну та одяг, купували продукти харчування та ліки. Відповідач [PERSON] не проживав разом з матір`ю, не навідувався до неї. Під час хвороби матері та її безпорадного стану в силу її віку та стану здоров`я, ухилився від надання їй будь якої допомоги, як фізичної так і матеріальної. Жодним чином не допомагав матері матеріально, ні разу не купував ліків, коли у тому була потреба, ні яким чином не допомагав облаштовувати нормальні побутові умови для її проживання. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 17 травня 2023 року заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Позивач та представник позивача- адвокат Оніщук М.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [INFO] в с.Антонівка Рівненського району Рівненської області померла рідна матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Спадкоємцями по закону після смерті матері [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач - [PERSON] свою маму [PERSON] , не доглядав , ліки не привозив, догляд за [PERSON] здійснювала вона та її чоловік. [PERSON] зробила заповіт на її чоловіка, але втрутилась сестра і заповіт анулювали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач - [PERSON] , не жив з його матір`ю [PERSON] , її доглядали його батьки. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач - [PERSON] , доглядав свою маму [PERSON] , по мірі можливості, приїздив з дружиною , вітав з днем народження, давав їй гроші щоб вона допомагала матері, потім почали глядіти матір по три дні, по черзі, [PERSON] купував ліки привозив невропатолога. [PERSON] хоронили за її гроші . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач - [PERSON] , їздив до матері як був у дома, інколи бував з нею п`ять днів, з 2018 року по даний час відповідач проживає з нею . Таким чином, ні пояснення свідків, ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про відмову чи ухилення відповідача - [PERSON] від надання допомоги його матері [PERSON] . Суд вважає, що сторона позивача у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1224, 1241, 1258, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed