Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач звернувся\~в суд\~з позовом\~до відповідачів\~про позбавлення\~батьківських прав\~та стягнення\~аліментів,\~до якого\~просив позбавити\~ [PERSON] та\~ [PERSON] батьківських\~прав відносно\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] -\~ [INFO] ;\~стягувати із\~ [PERSON] -\~ [INFO] ,\~аліменти на\~утримання дитини,\~ [PERSON] -\~ [INFO] ,\~на користь\~Родинного Дому\~«Жива Перлина»\~у розмірі\~по 1/4\~частки від\~її заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~починаючи з\~дня подання\~позову до\~досягнення дитиною\~повноліття;\~стягувати із\~ [PERSON] -\~ [INFO] ,\~аліменти на\~утримання дитини,\~ [PERSON] -\~ [INFO] ,\~на користь\~Родинного Дому\~«Жива Перлина»\~у розмірі\~1/4\~частки від\~її заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~починаючи з\~дня подання\~позову до\~досягнення дитиною\~повноліття та\~витрати пов`язані\~із розглядом\~справи в\~суді покласти\~солідарно на\~відповідачів [PERSON] \~-\~ [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Свій позов мотивує тим, що 15.03.2023 року до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшло звернення неповнолітнього [PERSON] , зареєстроване за №3-К-15502-35, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав його батьків [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням Городоцької районної державної адміністрації від 17.07.2015 №271 «Про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини від 10.07.2015 №40 про надання згоди на влаштування малолітнього [PERSON] - [INFO] , у Дитячий будинок «Мілес Єзу-Воїни Ісуса для хлопців» (29.12.2016 змінилась назва на «Родинний дім «Жива Перлина») за заявою батька [PERSON] влаштовано у вказаний заклад на повне державне утримання в с. Бортники. Відповідно до акту обстеження від 21.02.2022 року, за адресою проживання батьків: [ADDRESS] умови проживання незадовільні, у квартирі вибиті вікна, поламані двері, відсутнє світло, вода, для проживання [PERSON] умови відсутні. При відвідуванні вказаної адреси 17.03.2023 року [PERSON] відмовилась надати доступ до помешкання. Відповідно до інформації директора Родинного Дому «Жива Перлина» [PERSON] від 27.02.2023 №006/2023, неповнолітній [PERSON] влаштований у вказаний заклад розпорядження Городоцької районної державної адміністрації від 17.07.2015 №271 за заявою батька [PERSON] , та перебуває у Родинному домі по даний час. Батьки [PERSON] від початку влаштування відвідували дитину у закладі, час від часу забирали його до дому під час шкільних канікул. Востаннє батько забирав сина у жовтні 2019 року. Від початку 2020 року по даний час батьки відвідують дитину дужу рідко. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини батьки не надають, лише привозять солодощі та фрукти. Батько майже кожен раз приїжджає з ознаками алкогольного сп`яніння. Матір також дуже часто поводиться неадекватно- обзиває та ображає працівників закладу лайливими та нецензурними словами. Відповідно до інформації директора Школи імені святих Бориса і Гліба, [PERSON] від 17.08.2022 №035, [PERSON] навчається у даній школі з першого класу. Батьки не приділяють належної уваги вихованню сина. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] розглядалось на засіданнях комісії 20.03.2023 року та 03.04.2023 року [PERSON] та [PERSON] було запрошено на засідання комісії, проте батьки не прибули на жодне засідання, про причини неявки не повідомили. На засідання 03.04.2023 року прибув неповнолітній [PERSON] та повідомив, що його батьки фактично з народження не займаються його вихованням, не цікавляться станом його здоров`я та навчанням, не дбають про фізичний і духовний розвиток, не дзвонять та не проявляють зацікавленості в його подальшій долі. З дитинства [PERSON] знаходиться в дитячих будинках, останній вісім років проживає в Родинному домі «Жива Перлина». Більше року батьки його не відвідують. Також на засіданні комісії був присутній директор Родинного Дому «Жива Перлина» [PERSON] та повідомив, що батьки в закладі були ще до початку карантину, не цікавляться здоров`ям та навчанням сина, не дзвонять та не відвідують дитину. Враховуючи зазначене вище, з метою захисту прав та інтересів дитини, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування видано висновок 13.94.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ». Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідачі повторно у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав та вказав, батьки [PERSON] - [INFO] в їхньому закладі були ще до початку карантину, не цікавляться здоров`ям та навчанням дитини, не дзвонять та не відвідують дитину. У зв`язку з чим просив позов задоволити. Дитина [PERSON] - [INFO] у судовому засіданні позов підтримав та вказав, його батьки фактично з народження не займаються його вихованням, не цікавляться станом його здоров`я та навчанням, не дбають про фізичний і духовний розвиток, не дзвонять та не проявляють зацікавленості в його подальшій долі. З дитинства він знаходиться в дитячих будинках, останній вісім років проживає в Родинному домі «Жива Перлина» де до нього добре ставляться, йому там дуже добре. У зв`язку з чим просив позов задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи та дитини [PERSON] , дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] - [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 12.09.2014 рокуМіським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції(а.с.6). Розпорядженням Городоцької районної державної адміністрації від 17.07.2015 №271 «Про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини від 10.07.2015 №40 про надання згоди на влаштування малолітнього [PERSON] - [INFO] , у Дитячий будинок «Мілес Єзу-Воїни Ісуса для хлопців» (29.12.2016 змінилась назва на «Родинний дім «Жива Перлина») за заявою батька [PERSON] було влаштовано дитину [PERSON] - [INFO] у вказаний заклад на повне державне утримання в с. Бортники Жидачівського району(а.с.9). Як вбачається із письмової заяви [PERSON] від 15.03.2023 року, яка надійшла до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та зареєстрована за №3-К-15502-35, дитини просила позивача звернутись до суду про щоб позбавити батьківських прав його батьків [PERSON] та [PERSON] відноно ньогоь(а.с.4). Відповідно до акту обстеження від 21.02.2022 року, за адресою проживання батьків дитини: [ADDRESS] умови проживання незадовільні, у квартирі вибиті вікна, поламані двері, відсутнє світло, вода та для проживання [PERSON] умови відсутні(а.с.8). Відповідно до акту обстеження від 17.03.2023 року, при відвідуванні адреси: [ADDRESS] , [PERSON] відмовилась надати доступ до помешкання(а.с.7). Франківська районна адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки і піклування своїм висновком від 13.04.2023 № 26001-вих-45л32 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сиан [PERSON] - [INFO] (а.с.3). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він поміж іншого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 166\~СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд зауважує, що була заслухана думка дитини, яка вказала, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неї. В такій ситуації суд враховує позицію Верховного Суду від 9 листопада 2020 року по справі № 487/7241/18 (провадження № 61-22623св19), де зазначено, що думка дитини не є абсолютною для суду, що залежить від конкретних обставин справи і повинно відповідати «якнайкращим інтересам дитини». Суд приймає до уваги думку дитини в сукупності з іншими обставинами справи. За таких обставин, суд вважає, що відповідачі свідомо самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не бажають виховувати та утримувати свою дитину, не вживають жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажають їх виконувати, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Згідно із ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дана поведінка відповідачів засвідчує, що вони не проявляють до дитини належної батьківської турботи, хоча мають таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримують, а тому суд вважає, що така поведінка відповідачів є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до них, як позбавлення їх батьківських прав, а тому слід позов в частині позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дитини [PERSON] [INFO] слід задовольнити. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до\~ч.ч.\~2,3\~ст.\~166\~СК\~України\~особа,\~позбавлена\~батьківських\~прав,\~не\~звільняється\~від обов`язку\~щодо\~утримання\~дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з\~ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття,\~а у\~відповідності до\~ст.\~182\~згаданого кодексу\~при визначенні\~розміру аліментів,\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181\~СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі\~ч.1\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому\~ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Згідно частин\~2,3\~ст.\~193\~СК України\~якщо батьки\~не беруть\~участі в\~утриманні дитини,\~влаштованої до\~державного або\~комунального закладу\~охорони здоров`я,\~навчального або\~іншого закладу,\~аліменти на\~дитину можуть\~бути стягнуті\~з них\~на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до\~ст.191\~СК\~України\~аліменти на\~дитину\~присуджуються\~за рішенням\~суду\~від\~дня пред`явлення\~позову,\~а\~в\~разі подання\~заяви\~про\~видачу судового\~наказу\~-\~із\~дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідачі не надали суду доказів суду щодо перебування на їх утриманні, а саме: інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що вони утримують дитину [PERSON] [INFO] у позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини так і платників аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності також задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому слід стягувати з\~ [PERSON] на\~користь Приватного\~закладу «Родинний\~дім «Жива\~перлина» на\~утримання [PERSON] [INFO] \~аліменти у розмірі 1/4 частини від її заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 23.05.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття та стягувати з відповідача [PERSON] на\~користь Приватного\~закладу «Родинний\~дім «Жива\~перлина» на\~утримання [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 23.05.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1\~073,60 гривень кожного.

Outcome: approved