Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , [PERSON] , через свого представника адвоката Крет Ю.М., 26.07.2023 пред`явила в суд позов до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.04.1999 за № 196, яка знаходиться за адресою: с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, укладеного на Тернопільській новій товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] дійсним. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.04.1999 між Товарною Біржею «Тернопільська Нова Біржа», в особі [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, який належав продавцю на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого на основі рішення Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів від 16.08.1997, який зареєстровано в книзі запитів актів за № 256 від 02.12.1997. Зазначений договір згідно з статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Товарній Біржі «Тернопільська Нова Біржа» в «Журналі обліку та реєстрації біржових операцій» 08.04.1999 за № 196. Правочин обома сторонами повністю виконаний. [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного реєстратора для реєстрації даної земельної ділянки, проте їм повідомили про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердження її дійсності в судовому порядку, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки не були виконанні вимоги статті 220 ЦК України в частині нотаріального оформлення вказаної угоди. На час укладення договору, ні позивачі, ні відповідач не знали, що правочин, в відповідності до статті 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Як зазначили позивачі, 17.05.2023 ухвалене рішення Тернопільським міськрайонним судом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 05.04.1999 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] , [PERSON] (Покупці), незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , який зареєстрований на Товарній Біржі «Тернопільська Нова Біржа» в «Журналі обліку та реєстрації біржових операцій» 05.04.1999, реєстраційний номер № 195. Договір купівлі-продажу № 196, було складено та зареєстровано 08.04.1999, однак чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки у 1999 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статтею 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З урахуванням викладеного просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 02.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 28.08.2023 о 14 годині 05 хвилин. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28.08.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2023 на 09 год. 20 хв. У судовому засіданні 13.09.2023 представник позивачів адвокат Крет Ю.М. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Пояснив, що згаданий договір він з позивачами дійсно укладав та між ними були дотримані всі істотні умови договору. Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 08.04.1999 [PERSON] , тимчасовий член Товарної Біржі «Тернопільська Нова Біржа» (продавець), та з другої сторони [PERSON] та [PERSON] , тимчасові члени Товарної Біржі «Тернопільська Нова Біржа» (покупці), уклали даний договір про наступне: продавець продав, а покупці купили земельну ділянку, що знаходиться в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області. Відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту про право приватної власності на змелю, виданого згідно з рішенням Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів від 16.08.1997, зареєстрованого в книзі записів актів № 256 від 02.12.1997 (п. 2. Договору). Покупці набувають права власності на дану земельну ділянку з моменту реєстрації даного Договору на Товарній Біржі «Тернопільська Нова Біржа», згідно статті 224 Цивільного кодексу України та законів України «Про товарну біржу», «Про власність» (п. 5 Договору). Договір підписано в присутності уповноваженої посадової особи директора товарної біржі «Тернопільська Нова Біржа» [PERSON] та зареєстровано в журналі обліку та реєстрації біржових операцій 08.04.1999, реєстраційний номер 196. У 2022 році Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП Геодезія» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] . У якій землевласником зазначено [PERSON] , а набувачами прав [PERSON] та [PERSON] . Із даної технічної документації вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1055 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. У відомостях про встановленні межові знаки № 118 від 26.09.2022 зазначено, що при відновленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) набувачів прав [PERSON] та [PERSON] , площею 0,1055 га, за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ТР № 008933, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 256 від 02.12.1997 встановлено, що межі земельної ділянки збігаються з раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок і штучними спорудами (огорожами), а тому, згідно зі ст. 106 Земельного кодексу України межові знаки не встановлювалися. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №008933 від 02.12.1997 [PERSON] , на підставі рішення 10 сесії Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів ХХ скликання 16.08.1992 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,11 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території села Гаї Шевченківські Шляхтинецької сільської Ради, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №256. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.05.2023 у справі №607/4051/23 позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівліпродажу дійсним задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 05.04.1999 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] , [PERSON] (Покупці), незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , який зареєстрований на Товарній Біржі «Тернопільська Нова Біржа» в «Журналі обліку та реєстрації біржових операцій» 05.04.1999, реєстраційний номер № 195. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Статтею 47 Конституції України серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України, далі ЦК України). Відповідно до положень частини першої статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень частини першої статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому у даному випадку на момент переходу права власності правовідносини між позивачами та відповідачем підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до статті 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівліпродажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення сторонами договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому продавець та покупці повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу», договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін, які на момент укладення договору були тимчасовими членами товарної біржі «Тернопільська Нова біржа» та на прийнятних для них умовах, а тому наявні правові підстави для визнання договору купівліпродажу від 08.04.1999 дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved