Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, шляхом направлення позову поштою 23.04.2023, який надійшов до суду 24.04.2023, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 30000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1 097 058 грн., боргу; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 25.04.2023 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 16.05.2023 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути стягнути з відповідача на її користь 30 000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1097058 грн., боргу; стягнути з відповідача 3% річних від суми основного боргу в розмірі 4722 дол. США перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 172636 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 08.06.2023 позивач надіслала суду клопотання, в якому вказала, що відповідач в добровільному порядку сплатив основний борг в розмірі 30000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1097058 грн., після чого вона повернула йому видану розписку від 15.12.2022, тому вона відмовляється від частини своїх позовних вимог, а саме від стягнення з відповідача на її користь 30000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1097058 грн., боргу. 25.07.2023 проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.09.2023 постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в частині позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 30000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1 097 058 грн., боргу. Позивач в судове засідання не з`явилась, 07.08.2023 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив справу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 1097058 грн., боргу, закрити, оскільки відповідач добровільно сплатив даний борг позивачу, про що, вказала також позивач в клопотанні про відмову від позову в даній частині позовних вимог. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних від суми основного боргу в розмірі 4722 дол. США, що перерахунку на національну валюту гривню станом на день звернення до суду становить 172636 грн. представник відповідача не визнав та суду пояснив, що дана вимога позивача є безпідставною, оскільки строк повернення грошових коштів визначений до 15.02.202, тобто строк виконання грошового зобов`язання припав на дію військового стану, заборгованість за розпискою повернута, застосування будь-яких санкцій до відповідача згідно ст. 625 ЦК України у період з 15.02.2022 по 17.05.2023 є протиправною. Крім того, до заяви про збільшення позовних вимог від 16.05.2023 позивачем надано розрахунок суми заборгованості з 01.08.2020 по 24.02.2022, а справа стосується стягнення грошових коштів за борговою запискою, укладеною між сторонами 15.12.2022. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи зі слідуючого. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що 15.12.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики , відповідно до якого позивач передала відповідачу 50000 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути позивачу 15.02.2023, що підтверджується копією розписки від 15.12.2022 (а.с.5). Позивач разом із заявою про збільшення позовних вимог надала суду розрахунок 3% річних від основного боргу, в якому період розрахунку простроченого виконання грошового зобов`язання проведено з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, сума нарахованих процентів становить 4722,15 дол. США (а.с.30). Борг за договором позики від 15.12.2022 відповідачем повернуто позивачу добровільно 17.05.2023, про що постановлена ухвала суду від 07.09.2023 про закриття провадження у цій частині позовних вимог в зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення основного боргу, оскільки відповідач добровільно повернув борг, що не підлягає доказуванню. Відповідно до частини 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене та відповідно до положення частини 4 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч .1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено,що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Позивач в обґрунтування свого позову посилається на ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказана норма діє з 17 березня 2022 року, що видно з інформаційної картки на сайті Верховної Ради України. При здійсненні розрахунку 3 % річних, вихідними даними у позивача є сума боргу 100340 дол. США за періоди 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, тобто за борг по договору позики від 25.02.2020, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , строк повернення позики якої до 01.08.2020 (а.с. 27). Однак, відносно даного договору позики винесено ухвалу суду від 16.01.2023 по справі №386/1151/22, якою справу закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову так як 15.12.2022 частково повернуто борг по даному договору та написанням відповідачем розписки про отримання від неї у борг другої частини неповернутого боргу (а.с.63-65), що не підлягає доказуванню. Тобто, позивачем нараховано 3 % річних у справі до вимоги, яка не є предметом позову. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2481 грн., що підтверджується меморіальним ордером №6273656416 від 10.08.2022, покладаються на позивача, у зв`язку з тим, що позивачем не було сплачено судовий збір при пред`явленні позову так як останню звільнено від справи судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати у зв`язку з відмовою позивача від позову покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed