Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, в обґрунтування позову зазначивши наступне. З літа 2011 року по 2019 рік [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Після народження дитини реєстрацією народження дитини займалась відповідач, у зв`язку з чим тільки через деякий час Позивач дізнався, що у графі «Батько» зазначений [PERSON] . Відповідач пояснила позивачу, що мала намір отримувати соціальну допомогу від держави. Після завершення стосунків з відповідачкою, вона з речами привела дитину до позивача, наразі дитина знаходиться на повному утриманні позивача, він займається її вихованням та розвитком. У зв`язку з цим просить визнати батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Ухвалою судді від 03.03.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою від 30.03.2023 року витребувано у відділі реєстрації актів цивільного стану інформацію про підстави реєстрації народження дитини. Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті; задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.10.2021 року, у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, визнає заявлені позивачем вимоги та підтверджує, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, допитаного у судовому засіданні свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 13.09.2012 року, актовий запис 682. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до листа Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 311/32.19-107 від 14.06.2023 року, в актовому записі про народження № 682 від 13.09.2012 року, складеному Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на [PERSON] , [INFO] , відомості про батька, [PERSON] , зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері: заява № 97/03/7-03-06 від 13.09.2012 року.) В своєму позові позивач вказує на те, що він є батьком дитини, яка народилась в період, коли вони з відповідачем спільно проживали у незареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 02.10.2021 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 02.10.2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 227, після укладення шлюбу [PERSON] отримала прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій підтвердила, що позивач є батьком її дитини [PERSON] . Згідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України Законом № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, в тому числі якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм статті 128 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для визнання батьківства. Підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19). Слід зазначити, що для з`ясування факту батьківства може бути призначена судово-біологічна (судово-генетична) експертиза. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved