Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивач Заступник керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області 28 квітня 2023 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне підприємство «ВЛАДАР» про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. 08 травня 2023 року ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області зазначену позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Межівського районного суду Дніпропетровської області. 07 червня 2023 року справа надійшла до Межівського районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є громадянином російської федерації, (зареєстроване місце проживання : російська федерація, [ADDRESS] ). На підставі державного акту на право приватної власності на землю Р4 № 074985 від 24.06.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2002 року № 3550, земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області), перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] . Власником земельної ділянки кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га є громадянин російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 12.02.2003 року відділом внутрішніх справ району Нагатино-Садовники м.москва), дата державної реєстрації 29.11.2015 рік. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.11.2015 року НВ-4401231762015 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2002 року № 3550, документ, що посвідчує право державний акт від 24.06.2003 року Р4 074985. На даний час земельна ділянка перебуває в оренді Приватного підприємства «ВЛАДАР», про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Наведені обставини свідчать, що громадянин російської федерації [PERSON] , набувши у 2003 році спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення у власність, вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконав, що є підставою для припинення його права власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації, тому позивач просить припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га, за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області. 07 червня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 12 червня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 06 липня 2023 року. 06 липня 2023 року підготовче засідання відкладено на 18 липня 2023 рік. 18 липня 2023 року підготовче засідання відкладено на 17 серпня 2023 року. У підготовчому засіданні представник позивача Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Інших клопотань від сторін не надійшло, справу призначено до судового розгляду на 30 серпня 2023 року. 30 серпня 2023 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2023 року. У судовому засіданні представник позивача Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав. \~ \~ \~ \~ Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи ПП «ВЛАДАР» про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином російської федерації, (зареєстроване місце проживання : російська федерація, [ADDRESS] ). На підставі державного акту на право приватної власності на землю Р4 № 074985 від 24.06.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2002 року № 3550, земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області), перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] (а.с.28-29). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 29.11.2015 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Гребінюк О.В. зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку за громадянином російської федерації [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 789704444216 (а.с.34-36). Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га, за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.30). Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, громадянин російської федерації [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 площею 1,7319 га, а отже вказана земельна ділянка перебуває в його власності більше 10 років. Відповідно Договору оренди б/н, укладеного 25.11.2015 року та додаткової угоди № 2485 від 24.06.2021 року про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 25 листопада 2015 року, укладених між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР», земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:001:0025 перебуває в оренді Приватного підприємства «ВЛАДАР» (код ЄДРПОУ 32973982) (а.с.20-21, 24-27). В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). За змістом ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п.ест.140ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.в ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч. ч.1, 2, 4 ст. 145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано, передбаченої земельним законодавством, процедури щодо відчуження набутої в порядку спадкування земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровим номером 4421682600:03:001:0025\~площею 1,7319\~га підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Сєвєродонецької\~окружної прокуратури\~Луганської області\~в інтересах\~держави в\~особі:\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Луганській області\~про припинення\~права власності\~на земельну\~ділянку шляхом\~її конфіскації підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в сумі 2684,00 гривні слід стягнути на його користь з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved