Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У березні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 17 серпня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 1622. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народилася донька - [PERSON] , [INFO] . При цьому зазначала, що з початком війни в Україні ними було прийняте спільне рішення про виїзд дитини до Польщі для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дитини на час війни. На даний час вона із дитиною проживаю у Польщі, у зв`язку із чим змушена винаймати житло та дитина відвідує дитячий садочок. Однак, самостійно забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини вона самостійно не може, а відповідач відмовляється добровільно сплачувати кошти на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач офіційно працевлаштований й відповідно отримує достатній дохід та має можливість, а також зобов`язаний надавати їй грошову допомогу на утримання дитини, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 польських злотих щомісячно, що становить 15131 грн. 16 коп. за курсом НБУ від 28.03.2023 року з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак в її інтересах діяла адвокат Максимчук А.В., яка в судовому засіданні поданий позов підтримала у повному обсязі, та просила його задовольнити у повному обсязі.При цьому, в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 15 тис. грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що відповідач не ухиляється від надання матеріальної допомоги своїй дочці, матеріально її забезпечує, а також бере активну участь у вихованні та в утриманні малолітньої дитини, а саме регулярно здійснює перерахуванням коштів позивачці [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями. При цьому, вказав, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступного. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 17 серпня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис №1622(а.с.11). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON] . На даний час дитина сторін проживає разом із позивачкою, яка самостійно несе усі витрати по утриманню дитини. При цьому, будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростовували дану обставину матеріали справи не містять. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Так, положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є обставиною, яка враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку становить: у віці до 6 років - 2272 грн, віком від 6 до 18 років - 2833 грн. Крім того, відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Ураховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині наявності правових підстав для стягнення аліментів, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та є працездатною особою. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд ураховуючи положення ст. 182 СК України, виходить з наступного. З матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] є фізично здоровий, має офіційне місце роботи, де отримує щомісячний дохід й відповідно має можливість та зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а також не надав доказів на підтвердження наявності у нього інших зобов`язань чи перебування на його утриманні інших осіб. При цьому, навіть періодична участь відповідача в утриманні дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодична участь в утриманні дитини не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати від наявності чи відсутності бажання у батька в певний період часу брати участь в їх утриманні в грошовій чи у натуральній формі. Також, вирішуючи питання про стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію відповідача в частині можливості стягнення аліментів в розмірі 1/ 4 частки доходів, що становить на даний час близько 7-8 тис. щомісячно, а також не надав доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти. Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, а також зважаючи на матеріальне становище позивачки, а також те, що саме на позивачці лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дитини, забезпечення її харчуванням та одягом, а також житлом, приймаючи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, приходить до висновку, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, при визначенні розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України суд, приходить до висновку, що відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини саме у розмірі 7 000 грн. 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 29 березня 2023 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial