Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.03.2013 року було розірвано. 11.07.2013 року заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №639/2709/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, щомісячно починаючи з 28 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . На виконанні у Холодногірсько-Новобаварському ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ перебуває виконавче провадження № 40998536 з примусового виконання виконавчого листа № 639/2709/13-ц від 06.11.2013 року Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення аліментів утримання [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2022 року у справі № 639/6663/21 з [PERSON] було стягнуто пеню за прострочення аліментів на користь [PERSON] . На даний час син позивача та відповідача проживає разом з позивачкою в Польщі та навчається на 1 курсі Кошалінської політехніки. Навчається на денній форма навчання та не має можливості влаштуватися на роботу, щоб отримувати заробіток та самостійно утримувати себе. Після досягнення сином повноліття, батько жодним чином не допомагає йому, і все забезпечення покладається лише на матір, яка саам виїхала з м. Харкова до Республіки Польщі у зв`язку з військовими діями, та не має можливості самостійно забезпечувати потреби дитини на утримання та навчання. 22.06.2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Хлоповим А.В. подано до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовної заяви та просить залишити позов без задоволення. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що позивачем не надано підтвердження, що син досі проживає з позивачем. Не надано підтвердження того, що син на момент подання позовної заяви продовжує навчання, оскільки у довідці про навчання та копії студентського квитка, які наявні в матеріалах справи, зазначено, що [PERSON] знаходиться на 1 курсі, 1 семестру, зимового семестру навчального року, який триває з 01.01.2022 року по 05.03.2023 року. Не надано позивачем підтвердження що син справді потребує матеріальної допомоги і він не має можливості утримувати себе самостійно. У свою чергу представник відповідача зазначає, що відповідача є інвалідом 2 групи, із доходів отримує лише пенсію по інвалідності, що впливає на можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідач має заборгованість за виплатами аліментів, що ускладнює його можливість сплачувати їх надалі. 07.08.2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Шовковим О.С. подано відповідь на відзив в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив представник позивача зазначає, що на момент звернення до суду в студентському квитку [PERSON] була наліпка з першого курсу на даний момент вклеєно іншу наліпку, вже другого курсу, також навчання [PERSON] підтверджується відповідною довідкою в якій зазначено "прогнозований термін закінчення навчання 30.09.2025 року." Відповідач зазначив, що він є інвалідом та заборгованість зі сплати аліментів ускладнює його можливість сплачувати їх надалі. Таким чином, відповідач вказав на можливість сплачувати аліменти, зазначивши лише щодо певних ускладнень, а не можливість. Наявність інвалідності відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шовков О.С. в судове засідання не з`явилися, представником позивача було подано клопотання в якому позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить розглянути справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500, 00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Хлопов А.В. у судове засідання не з`явилися, представником подано клопотання в якому просить проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника, позовні вимоги заперечують в повному обсязі на підставі викладеної позиції в відзиві на позовну заяву. Витрати на адвоката сторони позивача не підтримують, так як ним взято участь лише в одному судовому засідання, покладені на нього процесуальні обов`язки належним чином не виконано. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.03.2013 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.07.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції місті Харкова, актовий запис № 353. 11.07.2013 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] ,17.07.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.04.2021 року, справа № 619/424/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , 11.11.2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Згідно довідки перекладеної з польської мови на українську мову, переклад виконано перекладачем [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , м. Харків, навчається в Кошалінському політехніку, Факультет економічних наук, стаціонарна форма навчання, дата початку навчання: 21.02.2022 року, прогнозований термін закінчення навчання: 30.09.2023 року. Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 03-26295-2018 від 20.11.2018 року та копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 03-02077-2022 від 28.01.2022 року за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 283374 та копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи інвалідності з 15.12.2020 року, причина інвалідності: загальне захворювання. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням системного аналізу зазначених вищезазначених норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Повнолітній син продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, знаходиться на утриманні матері, відповідач є дієздатним, суд вважає, що відповідач, спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе стягнути з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 05.06.2023 року) з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, в зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку, щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95рішення у справі "Баришевський проти України "(Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява N 72277/01), пункті 88рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути спів розмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат позивачкою надано договір про надання правової допомоги № 07-03-2023 від 07.03.2023 року в якому у п.4.1. визначено, що вартість гонорару адвоката визначено у розмірі 3 500, 00 грн. Також надано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 07-03/2023 від 07 березня 2023 року, з якого вбачається, що адвокат Шовков О.С. надавав Демчан І.В. правову допомогу відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 07.03.2023 року № 07-03/2023. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти стягнення з нього гонорару зазначаючи про те, що вказана сума є завищеною та не відповідає розумності. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, відповідь на відзив та взято участь у одному судовому засіданні. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обгрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що стягнення аліментів є малозначною справою, всі обставини по цій справі були вже встановленні в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог розумності та справедливості, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач та відповідач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору, судовий збір суд відносить за рахунок держави.

Outcome: partial