Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого вказала, що вона працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване виробниче\~підприємство «Криворіждорвибухпром» (далі ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») у шкідливих умовах на посаді машиніста конвеєру на виробничій ділянці шихтовки рудних і нерудних матеріалів (копалень) у період з 01 березня 2012 року по 05 грудня 2016 року. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 липня 2020 року позивачу встановлено професійне захворювання: сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої стадії, група [PERSON] недостатність другого ступеня. По факту виникнення хронічних професійних захворювань було проведено розслідування про що складено відповідний акт.\~Висновком МСЕК від 16 серпня 2021 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності. Висновком МСЕК від 18 жовтня 2022 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Позивач вважає, що підприємство відповідача не створило для неї належних, безпечних, нешкідливих умов праці, порушило норми охорони праці і тому вона отримала професійне захворювання, внаслідок якого вона стала інвалідом, не має змогу вести звичне життя, змушена проходити лікування. Позивач страждає сильним сухим приступоподібним кашлем, болем у грудях та міжлопатковій ділянці при фізичних навантаженнях та при тривалій ходьбі, задишкою, запамороченням, загальною слабкістю та підвищеною втомою. Вказані негативні зміни у життя позивача, також впливають на її психологічний стан, оскільки вона постійно потребує сторонньої допомоги зі сторони рідних та близьких людей для організації побуту. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 320000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01 травня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року розгляд справи відкладено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, відзив до суду не надійшов. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року розгляд даної цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до положень статті 178 ЦПК України. Позивач до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи міститься заява про проведення розгляду справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача повідомлявся у встановленому порядку про час та місце розгляду справи,\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки до\~суду не\~повідомив,\~відзиву на\~позов не\~надав,\~клопотань про\~відкладення розгляду\~справи чи\~про розгляд\~справи у\~його відсутність\~від нього\~не надходило,\~у зв`язку\~з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, 19 вересня 2023 року судом постановлена ухвала про проведення розгляду справи у заочному порядку. Судом, з огляду на приписи ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді машиніста конвеєру на виробничій ділянці шихтовки рудних і нерудних матеріалів (копалень) на підприємстві ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» у період у період з 01 березня 2012 року по 05 грудня 2016 року. Звільнена 05 грудня 2016 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою (серія [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] . (а. с. 6-10) Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 30 липня 2020 року, проведеного на\~ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача: працюючи машиністом конвеєру на виробничій ділянці шихтовки рудних і нерудних матеріалів (копалень) ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» виконувала керування конвеєрами,\~живильниками,\~приводною станцією\~конвеєра,\~змазування роликів\~та приводів,\~чищення стрічки,\~роликів в\~умовах дробильної\~фабрики ПрАТ\~«Інгулецький ГЗК». При цьому внаслідок недосконалості\~технології відкритого\~видобутку руди,\~підпадала під вплив підвищених концентрацій\~аерозолю переважно\~фіброгенної дії\~у повітрі\~робочої зони. Згідно інформаційної довідки\~про умови\~праці працівника\~гіри підозрі\~в нього\~хронічного захворювання (отруєппя)\~№ 929/4.6-9\~від 22.10.2019,\~підготовленої Головним управлінням Держпраці\~у Дніпропетровській\~області:\~за період\~роботи на\~ПрАТ «ІнГЗК»\~машиністом конвеєра\~(учнем)\~дробильної фабрики підпадала під\~вплив підвищених\~концентрацій аерозолю\~переважно фіброгенної\~дії у повітрі робочої зони. (а.с.11-14) Пунктом 18 Акту\~розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є перевищена гранично - допустима концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони. (а.с.13) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 липня 2020 року позивачу було встановлено професійне захворювання:\~сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня. Згідно довідки МСЕК від 16 серпня 2021 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності, згідно довідки Обласної МСЕК № 2 серії 12 ААА № 122302 від 18 жовтня 2022 року при переогляді змінено розмір втрати працездатності до 40 % через професійне захворювання на сидеросилікоз та встановлена третя група інвалідності з наступним переоглядом 01 жовтня 2024 року. Відповідно до рекомендацій, позивач потребує медикаментозного лікування та забезпечення виробами медичного призначення. (а. с.15) Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3\~ст.3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст.237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням [PERSON] первинно встановлено втрата професійної працездатності 20 %, а в подальшому 40 % втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності, внаслідок чого позивач потребує медикаментозного лікування, її турбує стійкий біль, вона відчуває слабкість,\~що призводить до негативних змін та зниження якості її життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках,\~і вважає необхідним визначити розмір компенсації у розмірі 90000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 320000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно \~ Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави у сумі 1073, 60 гривень.

Outcome: partial