Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) 03.03.2023 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.12.2011 в сумі 44\~197,25 грн. станом на 04.01.2023 та судові витрати. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 20.12.2011 підписала заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався (збільшувався). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Щодо зміни\~кредитного ліміту\~банк керувався\~п.1.1.3.2.3\~договору,\~на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач як власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Представник позивача вказує в позові, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.01.2023 виникла заборгованість в сумі 44\~197,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 36\~155,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 8\~041,74 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 0,00 грн. Відповідач у встановлений ухвалою строк надала відзив на позов, в якому посилається на те, що 03.07.2019 Велика Палата Верховного Суду розглянула справу №342/180/17 та зазначила, що позичальник не підписував відповідні правила, що банк не має права нараховувати проценти та неустойку, та зобов`язаний повернути лише тіло кредиту. Крім того, відповідач посилалась на те, що погашення заборгованості за тілом кредиту становить 74\~547,40 грн., тобто на 30\~350,15 грн. більше, ніж було надано відповідачу. Враховуючи, що банк має право вимагати тільки фактично отриману суму кредиту, відповідач повністю погасив тіло кредиту, навіть з переплатою. Таким чином, відповідач вважає, що кредитна заборгованість погашена, а тому просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив (а.с.122-127), в якому вона просить врахувати надані в відповіді на позов обставини та задовольнити позовні вимоги. Відповідачем надана заява про розстрочення виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області(а.с.139). Представником позивача 27.07.2023 надано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 146-146 зв.). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.4 зв., 61). В судове засідання відповідач не з`явилася, надала заяву (а.с.171), в якій просить розглянути справу за її відсутності, задовольнити заяву про розстрочку виконання рішення, та долучення довідки про доходи до матеріалів справи. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 03.03.2023 цивільну справу розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.64). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 09.03.2023 позов залишено без руху (а.с.67-68). Заявою від 24.03.2023 представник позивача усунув недоліки позову (а.с.70-71). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 05.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.105-106). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як клієнт банку звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Одночасно відповідач ознайомився із умовами кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільговий період, згідно яких відповідач отримує кредитну карту з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (1)=базова процентна ставка по договору)/30-нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць нараховується один раз в місяць, при наявності прострочки і по кредиту і по процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше. Штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів становить 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 18). Відповідач 20.12.2011 підписала надруковану «Анкету-заяву» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» про те, що вона отримала банківську картку, про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві (а.с. 13). Згідно розрахунку заборгованості за договором від 20.12.2011, укладеного між відповідачем та позивачем, виникла заборгованість\~в сумі\~42\~000 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 36\~155,51 грн.,\~заборгованість за\~відсотками за\~користування кредитом\~ 5\~844,49\~грн. (а.с. 147-153). V. Оцінка Суду. Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено вище, відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої вона отримала кредитну картку «Універсальна». Відповідно до вказаної заяви відповідач погодив, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підписала анкету заяву, в якій зазначила, що ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка містить умови щодо розміру процентної ставки - 3,0% в місяць, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1)+ (пеня2)= (базова відсоткова ставка за договором) / 30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн.; штраф при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 36\~155,51 грн.(а.с.147-153 ). В позові позивач зазначає, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який у подальшому збільшувався, що підтверджується копією довідки (а.с 12). Також, випискою по особистому рахунку відповідача підтверджується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 15\~000,00 грн., який у подальшому збільшувався до 35\~000,00 грн. (а.с.12). Відповідач починаючи з 20.12.2011 користувалася карткою, здійснюючи зняття готівки банкоматі, у відділенні банку, однак, належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Отже, суд доходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі кредитного ліміту в сумі 35\~000,00 грн. Крім того, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитом. За таких обставин суд доходить до висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» з мотивів та підстав, викладених вище. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем до позову Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за наслідком розгляду справи №342/180/17-ц. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до відповідача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, суд керується наступним. Згідно ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Із змісту п.45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, вбачається, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом при ухваленні самого рішення. Із змісту п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року вбачається, що суд, який ухвалив рішення, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити його виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Із змісту п.37 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, вбачається, що визначення порядку виконання рішення суду, надання розстрочки виконання зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Згідно ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійнює дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором та має намір сплатити заборгованість за кредитним договором, однак перебуває в скутному матеріальному становищі, є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, що підтверджується довідкою про її доходи, тому суд вважає, що існують обставини які істотно можуть ускладнити виконання рішення суду. Розстрочка виконання рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища боржника, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення або ж до неможливості його виконання. Відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги середньо - статистичні показники тривалості виконавчого провадження з виконання рішень суду, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення в межах строків, визначених ч.5 ст.435 ЦПК України, тобто на один рік, сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін, а тому клопотання відповідача підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №PROM6B3NZ0 від 16.02.2023 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2\~684,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. З цих підстав,

Outcome: partial