Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Кропивницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно: житловий будинок по [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. У лютому 2022 року позивач звернулася до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті свого чоловіка [PERSON] на житловий будинок який розташований у [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В. від 10.02.2022 року за № 205/02/-31 відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Вказує, що відповідно до інформаційної довідки, виданої ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.01.2022 року №54-17/20, в матеріалах інвентаризаційної справи ОКП КООБТІ по вул. Богдана. Хмельницького, 202 відсутній другий примірник свідоцтва про право власності 10.09.1953 року № 488. Відповідно до архівної довідки, виданої ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.11.2021 року №76428, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.1953 року №488 за станом до 01.01.2013 року, зареєстровано за: 1. Реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилася. -/ч.(). Реєстрова книга № запис Вважає, що визнання права власності на спадкове майно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому просить суд позов задовольнити. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 27.09.2022 року витребувано від Кропивницької міської нотаріальної контори № 2 та Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 належним чином завірену копію спадкової справи, інформацію після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] . 17.10.2022 року до суду від завідуючої Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Іванової І.Ю. на виконання ухвали суду від 27.09.2022 року надійшла відповідь. Згідно ухвали суду від 06.12.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано від Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області належним чином завірену копію спадкової справи, інформацію після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Лебедченко А.Д. 09.05.2023 року до суду направив відповідь на виконання ухвали суду від 06.12.2022 року. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 16.05.2023 року витребувано від Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 належним чином завірену копію спадкової справи, інформацію після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 22.06.2023 року від завідувача Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 на виконання вимог ухвал суду надійшли витребувані спадкові справи. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, представником позивача подано до суду заяву щодо розгляду справи у їх відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи ( в тому числі копії спадкових справ, які витребовувались у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1), дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно архівної довідки № 76428, виданої 23.11.2021 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», за архівними даними реєстрових книг ОКП «Кіровоградське ООБТІ» станом до 01.01.2013 року, право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] ціле (приватна), свідоцтво про право власності від 10.09.1953 року №488. Будівлі і споруди: житловий будинок літера АА1кр за планом, загальною площею 60.10 кв.м., житловою площею 49.30 кв.м., огорожа літера N за планом, вимощення літера І за планом, колодязь літера Д за планом, сарай літера Б за планом, погріб літера Вв за планом, убиральня літера Г за планом, сарай літера Е за планом. Збудовано самочинно: житловий будинок А, житлова прибудова А1, сарай Б, сарай Е. Відповідно до інформаційної довідки, виданої ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.01.2022 року №54-17/20, в матеріалах інвентаризаційної справи ОКП КООБТІ по вул. Богдана. Хмельницького, 202 відсутній другий примірник свідоцтва про право власності 10.09.1953 року № 488. [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] 14.08.2002 року звернувся до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва після померлої [INFO] матері [PERSON] . Вказав, що на день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай). 14.08.2002 року видано державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: права на земельну часу (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Кіровоградський», Обознівської сільської Ради. [PERSON] помер [INFO] . Після померлого залишилась спадщина, що складалась, в тому числі із житлового будинку по [ADDRESS] . 10.02.2022 року до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою державним\~нотаріусом Кропивницької\~міської державної\~нотаріальної контори\~№ 1\~Тимко О.В.\~від 10.02.2022\~року №\~205/02-31\~відмовлено [PERSON] \~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~після смерті\~чоловіка [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~на житловий\~будинок який\~розташований у\~ [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки державна реєстрація права власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. При цьому, спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. Постанова державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. від 10.02.2022 року № 205/02-31- не оскаржувалась. Відповідно до норм діючого законодавства - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (глава 10 розділу ІІ) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Відповідно пп. 4.18 п. 4 глави 10 Розділу 2 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За загальним правилом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, затвердженого проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Частиною 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст.ст. 177- 179, 182 цього кодексу, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб. Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Така правова позиція вкладена у Постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 127/5819/20. Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування (подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 у справі № 347/2273/17 та Постанові Верховного суду від 02.12.2020 у справі № 288/1718/19). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п. п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Позивач не надала доказів періоду побудови, а також належності спадкодавцю на праві власності або користування земельної ділянки на якій здійснена забудова житлового будинку, відсутні докази, що таке будівництво здійснювалось відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства. Відсутні докази, що спірний об`єкт введено в експлуатацію, зареєстровано за спадкодавцем. Також не доведено належними і допустимими доказами, що спадкодавець був власником будівельних матеріалів, у разі самочинного його будівництва. Таким чином, позивач не надала необхідних доказів, які б дозволили суду вважати власником вказаного будинку спадкодавця. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що заявлені\~вимоги позивача\~щодо визнання\~за [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті чоловіка\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] права\~власності на\~житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який належав\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~спадкоємцем якої\~був її\~син [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, тому у їх задоволені слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed