Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у липні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що позивач дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. З метою ознайомлення із матеріалами вказаного виконавчого провадження було надіслано адвокатський запит до приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорез Євгена Михайловича. На виконання вказаного запиту приватним виконавцем Мукорез Є.М. було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2021 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ-ФІНАНС» заборгованості на загальну суму 81947,99 грн; копію виконавчого напису від 05.05.2021 за № 27208, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення із позивача, як боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ-ФІНАНС» заборгованості у розмірі 81947,99 грн; копію постанови від 07.07.2021 про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] на користь ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 81947,99 грн; копію постанови від 09.12.2021 про накладення арешту на кошти позивача. Також представник позивача зазначив, що 09.10.2019 між позивачем та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір № 500822504, на який послався приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. Разом з тим, позивачу не відомо про існуючі кредитні боргові зобов`язання з розміром заборгованості 81947,99 грн перед ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень з розрахунками заборгованості не надходило. Позивачу не відомо із чого складається сума вказаної заборгованості. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 81947,99 грн. Ця заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 81947,99 грн та його сплату від відповідача позивачу не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 05.05.2021 та зареєстрований у реєстрі за № 27208, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ-ФІНАНС» заборгованості у розмірі 81947,00 грн, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ-ФІНАНС» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 1610,40 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 28.07.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 28.07.2023 за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. 24.08.2023 представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат разом з доказами таких витрат понесених позивачем, які просив стягнути з відповідача. Протокольною ухвалою суду від 24.08.2023 за клопотанням представника позивача у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса Остапенка Є.М. витребувано письмові докази. Ухвала суду була частково виконана відповідачем, який надав копію оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500822504 від 09.10.2019, копію додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 500822504 від 09.10.2019 у виді графіку платежів та сукупної вартості споживчого кредиту, копію договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 09.12.2019. Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. ухвалу суду не виконав та не надав витребувані докази. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки. Також відповідач не подав відзив на позов, а треті особи не надали письмових пояснень. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 09.10.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір № 500822504, відповідно до умов якого позивачеві було надано кредит готівкою у розмірі 59526,61 грн, з фіксованою річною ставкою - 23,00%, строком на 36 місяців (а.с. 12-14, 55-56). 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 27208, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ-ФІНАНС», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, якому у свою чергу Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі договору факторингу № 1 від 22.02.2021 відступлено право вимоги за кредитним договором № 500822504 від 09.10.2019, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , за період з 09.10.2019 по 27.04.2021у розмірі: 59526,61 грн -заборгованість за кредитом; 18471,38 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3900,00 - заборгованість за штрафними санкціями. Також за вчинення виконавчого напису стягнуто 50,00 грн. Загальна сума, що підлягає до стягнення складає 81947,99 грн (а.с. 9). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 27208 від 05.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом Олександром Леонідовичем постановою від 26.05.2021 було відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Також у межах вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 07.07.2021 було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує у ТОВ «МАКРУМ». Крім того, постановою приватного виконавця від 09.12.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, які належать боржнику [PERSON] (а.с. 8, 10, 11). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача не надано суду, у тому числі на виконання протокольної ухвали суду від 24.08.2023 письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] боргу в розмірі 81897,99 грн, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 500822504 від 09.10.2019,а також доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Також відповідач не надав до суду належних письмових доказів того, що він є правонаступником прав вимоги АТ «Альфа-Банк», як первісного кредитора за кредитним договором № 500822504 від 09.10.2019, укладеним з [PERSON] . Надана представником позивача та відповідачем копія оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500822504 від 09.10.2019 разом із паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , не є нотаріально посвідченим договором, а тому не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису 05.05.2021 не мав права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Відповідач не надав доказів на підтвердження факту надсилання позивачеві вимоги про порушення зобов`язання, а також не спростував доводи сторони позивача про те, що останній не отримував такої вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 1610,40 грн, зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 14.07.2023; додаток № 5 до договору про надання правової допомоги від 14.07.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 25.07.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 5 від 18.08.2023, квитанцію від 17.08.2023 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 9000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 9000,00 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість позовних вимог, а також значення справи для сторін, зокрема суму коштів які було безпідставно стягнуто з позивача, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представника позивача та не доведено неспівмірність таких витрат. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Outcome: approved