Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №4877929 про надання споживчого кредиту від 05.10.2021 у розмірі 46570 грн., інфляційні втрати в розмірі 9779,70 грн., три відсотки річних в розмірі 1852,59 грн., 2147,20 грн. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 05.10.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №4877929 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 04.11.2021. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 04.11.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок позивача в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 1140 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 03.12.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок позивача в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 11020 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 02.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим останній було автопролонговано, а строк кредитування було продовжено на 90 днів. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №18-04/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором позивач повідомив відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену в укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 20000 грн. тіло кредиту та 26570 грн. нараховані проценти, а всього 46570 грн. Ухвалою від 08.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін (а.с. 78). Судом відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору та 10.08.2023 нею отримано, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 80). Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. 05.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №4877929 про надання споживчого. Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в розмірі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, строком на 30 днів зі сплатою 1,90 % в день користування кредитом. (а.с. 16-23, 62-66, 67). 04.11.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок позивача в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 1140 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 03.12.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок позивача в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 11020 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 02.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим останній було автопролонговано, а строк кредитування було продовжено на 90 днів. Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який 05.10.2021 підписано між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 43-45). 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, та Додаток №1 до даного договору факторингу, відповідно до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги за кредитним договором №4877929 укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , згідно якого вбачається, що в реєстрі боржників за порядковим №2598, розмір заборгованості становить 46570 грн., яка складається з: 20000 грн. (тіло кредиту), 26570 грн. (заборгованість по відсотках) (а.с. 36-40, 69). Про відступлення права вимоги [PERSON] було повідомлено належним чином, а саме шляхом направлення на її електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 61). Як вбачається з картки обліку Договору №4877929 від 05.10.2021 [PERSON] порушила умови договору, в результаті чого має заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 46570 грн. (а.с. 46-60). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Таким чином, встановлення судом факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Що стосується позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, триває і на час розгляду справи. Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Наведеною нормою передбачено, звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання з 24.02.2022 на період дії воєнного стану. За викладених вище підстав, суд вважає, позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 03.04.2022 по 31.07.2023 не ґрунтується на вимогах закону, тому задоволенню в цій частині не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим (на 80,01% від заявлених вимог) задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1718,06 грн., сплачений при зверненні до суду. При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи підтверджуються наданими копіями: договору про надання правової допомоги від 10.07.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Столітнім М.М., звіту про надання правової допомоги від 31.07.2023, рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26.07.2023, платіжної інструкції №859 від 26.07.2023 у сумі 10000 грн., ордеру від 31.07.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 10, 11, 25-26, 41, 42, 68). Отже, на підставі викладеного, враховуючи, що позивачем надано належні докази витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути ці витрати в повному обсязі, а саме в сумі 10000 грн.

Outcome: partial