Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова, Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №445. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття. До суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», направлений відповідачу, без вручення, відзиву до суду також не надходило. Ухвалою від 09.08.2023 року був здійснений перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до спрощеного позовного порядку з викликом сторін. Виклик відповідача здійснювався шляхом направлення кореспонденції та розміщення оголошення. Від представника позивачки -адвоката Рябошапки А.М. надійшла заява, про розгляд справи за відсутності позивачки, оскільки вона перебуває за кордоном через введення військового стану в Україні, та не може з`явитися до суду, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. 16.08.2023 року від відповідача надійшла заява про надання строку на примирення, у якій він вказав, що позов [PERSON] не визнає, та для благополуччя їх спільного сина сім`ю можливо та необхідно зберегти, тому у зв`язку з вищевикладеним просив суд зупинити розгляд справи, призначити сторонам строк для примирення строком на 6 місяців, також зазначив, що прибути у судове засідання не може, бо знаходиться у Великобританії. 30.08.2023 року від представника позивачки надійшла заява, у якій зазначено, що позивачка отримала від відповідача заяву про надання строку для примирення, та вказує, що дана заява подана для затягування розгляду справи. Оскільки, спільне господарство між сторонами не ведеться з 2021 року, причиною розірвання шлюбу стало те, що почали виникати суперечки та конфлікти, через відсутність уваги зі сторони відповідача до позивачки та припинення виховання сина, у зв`язку з чим збереження шлюбу не можливе, тому представник позивачки на підставі вищезазначеного просив відмовити відповідачу у його заяві про надання будь-якого строку на примирення. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зазначено, що тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Зважаючи на те, що позивачка та відповідач, більше 2 років мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, на даний час перебувають у різних країнах, позивачка категорично заперечує проти надання строку для примирення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання часу для примирення сторін, а також враховуючи те, що примушування дружини до збереження шлюбу є порушенням її права на свободу, оскільки таке суперечитиме інтересам позивачки та моральним засадам. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про про надання часу для примирення сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 25.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова, Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №445, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Подружні відносини між сторонами припинилися з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, постійні сварки, скандали, робили їх сумісне життя неможливим. Спір про розподіл спільного майна та місця проживання дитини відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вище вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у ході судового розгляду скористалася своїм правом, відповідно до ст.113 СК України, та просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Судовий збір позивачка просила стягнути з відповідача на її користь. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved