Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 30.08.2022 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2010 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2022 р. №205/7192/22. Від даного шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] вже близько одного року за адресою: [ADDRESS] без матері. [PERSON] проживає окремо разом з іншим сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . позивач як батько вже створив для своєї дитини належні умови для його морального, духовного та фізичного розвитку, а також надалі має можливість виконувати усі свої батьківські обов`язки. [PERSON] має можливість сплачувати аліменти, вона за станом здоров`я та матеріальним становищем може виконувати свої аліментні обов`язки щодо втримання свого сина. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 30.08.2022 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 30.08.2022 року за реєстровим № 1829. За умовами вказаного договору, батьки домовилися, що до досягнення дітьми чотирнадцятирічного віку, [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з батьком за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] буде проживати разом з матір`ю за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] . У разі зміни місця проживання дітей, батьки зобов`язуються попереджувати один одного письмово із вказанням точного місця проживання дітей не пізніше двох тижнів з моменту зміни місця проживання. Крім того, за вказаним договором, батьки зобов`язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з моменту настання такої обставини: по досягненні дитиною чотирнадцятирічного віку, місце проживання дитини буде визначено бажанням самої дитини. Чотирнадцятирічного віку дитина [PERSON] , [INFO] , досягне [INFO] . За умовами пункту 4.3. розділу 4 вказаного договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку. На даний час між [PERSON] та [PERSON] виник спір, у зв`язку із яким сторони не можуть в позасудовому порядку шляхом переговорів вирішити питання про місце проживання однієї дитини - [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає, що відсутні підстави для перегляду досягнутої домовленості про місце проживання [PERSON] з батьком. Натомість відповідач [PERSON] вважає, що [PERSON] вже має проживати разом із матір`ю, тобто з нею. Просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Розірвати договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 30.08.2022 року, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 30.08.2022 року за реєстровим № 1829, - в частині припинення зобов`язань сторін за ним відносно місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10.04.2023 р. по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.07.2023 р. по справі закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, просить задовольнити. Крім того, надала суду пояснення в яких зазначила, що вона як мати має діяти в найкращих інтересах своєї дитини [PERSON] , що в цей нелегкий час для їх родини та всієї країни загалом, зумовлює необхідність визначення місця його проживання разом із батьком. Обдумавши ситуацію в цілому, в тому числі порадившись всередині своєї сім`ї, вважає, що позивач як батько та чоловік, натепер належним чином виховує їх дитину [PERSON] , зокрема в дусі патріотизму та любові до України, приділяє йому належну увагу та турботу, а тому вважає, що визначення місця проживання дитини з позивачем на даному етапі дійсно є більш доцільним та необхідним. Отже, ураховуючи викладене, визнає заявлений в цій справі позов в частині визначення місця проживання [PERSON] разом із позивачем. В свою чергу, оскільки згідно із законом право на отримання аліментів на дитину виникає у того з батьків, разом з яким проживає дитина, тому визнає заявлений в цій справі і в частині похідної вимоги про стягнення з неї аліментів на утримання сина. Так само визнає вимогу і про розірвання договору, бо це також відповідає найкращим інтересам дитини і призведе до гарантування його прав, що надалі здійснюватиметься вже під судовим контролем, загалом під контролем компетентних органів державної влади України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Лійбук Л.М. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15.11.2016 року, актовий запис №1098, [PERSON] народився [INFO] . Батьки: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . Згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2022 р. №205/7192/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно довідки №612 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.02.2023 р. відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - уповноважений власник, знята з реєстрації 13.01.2023 р.; [PERSON] , [INFO] - онук. Згідно довідки від 06.04.2022 р. №2114-7000349555 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої відділом соціального захисту населення Тячівської міської ради закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно акту про проживання від 07.02.2023 р. складеного мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] кв.535, [PERSON] кв.537, останні провели обстеження квартири [ADDRESS] та встановили, що в даній квартирі зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , 1986 р.н., [PERSON] , 2016 р.н. З березня 2022 р. колишня дружина [PERSON] , 1989 р.н. та син [PERSON] , 2021 р.н., фактично не проживають за даною адресою, особисті речі в квартирі відсутні. Згідно акту обстеження житло-побутових умов від 14.02.2013 р., складеного управлінням служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 10 поверсі 10 поверхового будинку, складається з трьох кімнат: кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, електро, водопостачання, опалення централізоване. Загальна площа приблизно 72 м2. Умови проживання задовільні. Є необхідні меблі та побутова техніка, чисто. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, ліжко, стіл, стілець, шафа, в наявності сезонний одяг та взуття. Особисті речі, іграшки, продукти харчування. За адресою проживають [PERSON] , [INFO] - батько, працює у Дніпровській державній митниці та [PERSON] , [INFO] - син, навчається СШ №144. Стосунки, традиції сім`ї добрі. Характеристика сім`ї: батько має намір визначити місце проживання дитини разом з ним. Результат обстеження: для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Згідно довідки від 16.02.2023 р. №21/7.5-12 та службової характеристики Дніпровської митниці, [PERSON] працює в митних органах та з 13.07.2021 р. обіймає посаду головного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення та експлуатації майна управління адміністративно-господарської діяльності Дніпровської митниці. Працездатність висока, високо розвинуті почуття обов`язку, виконавча дисципліна, розвинута здібність до обґрунтування прийняття самостійних рішень, самостійно вирішує складні проблеми та інше. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 24.07.2023 р. №3/9-126, за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на його виховання та розвиток, визнання позову відповідачем, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] . Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання його з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини, щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що [PERSON] , [INFO] вже близько року проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272,00 грн., дітей віком від 6 до 18 років на момент вирішення спору становить 2833,00 грн. Відповідно мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить 1136,00 грн. (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Відповідно мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1416,50 грн. (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу також статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч.3 ст.181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, з усіх видів доходів батька дітей відповідно п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до роз`яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи аліментний обов`язок матері дитини, що дитина проживає з позивачем, визнання позову відповідачкою [PERSON] , суд вважає можливим стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менш,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дитини. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Щодо позовних вимог про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 30.08.2022 р., суд приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом встановлено, що 30.08.2022 р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 30.08.2022 року за реєстровим № 1829, між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні. За умовами пункту 3.1. розділу 1 вказаного договору, батьки домовилися, що до досягнення дітьми чотирнадцятирічного віку, [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з батьком за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] буде проживати разом з матір`ю за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] . У разі зміни місця проживання дітей, батьки зобов`язуються попереджувати один одного письмово із вказанням точного місця проживання дітей не пізніше двох тижнів з моменту зміни місця проживання. За умовами пункту 3.3.1. пункту 3.1. розділу 3 вказаного договору, батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. За умовами пункту 4.1. розділу 4 вказаного договору, цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до часу настання повноліття дитини. За умовами пункту 4.2.1. пункту 4.2. розділу 4 вказаного договору, батьки зобов`язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з моменту настання такої обставини: по досягненні дитиною чотирнадцятирічного віку, місце проживання дитини буде визначено бажанням самої дитини. Чотирнадцятирічного віку дитина [PERSON] , [INFO] , досягне 6 листопада 2030 року. За умовами пункту 4.3. розділу 4 вказаного договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку. За умовами пункту 4.4. розділу 4 вказаного договору, всі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене та той факт, що за Договором та нормами закону вбачається паритет між обов`язками батька та матері, суд приходить до висновку, що відповідач не достатньою мірою приймає участь у вихованні сина, чим порушує п. 3.1 Договору. Разом з тим, відповідно до п. 1.3 договору визначено, що до досягнення чотирнадцятирічного віку, [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з батьком за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] , однак, як вбачається з матеріалів справи згідно листа [PERSON] від 05.03.2023р., остання зазначила, що "Даним листом інформує про наступне. На сьогоднішній день, за її внутрішнім переконанням, їх спільна дитина [PERSON] повинен проживати разом з нею тобто зі своєю матір`ю", тим самим, [PERSON] в супереч вимог Договору самоусунулася від виконання вищевказаного пункту Договору, але в ході слухання даної цивільної справи відповідачка позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком визнала та просила їх задовольнити. На підставі викладеного, враховуючи п. 1.3 Договору та того, що відповідач не виконувала належним чином умови Договору, визнала позовні вимоги, суд приходить до переконливого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання припинення зобо`язань сторін за ним відносно місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , від 30.08.2022 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 30.08.2022 року за реєстровим № 1829. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2146 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подачу позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. та 1,20 грн. недоплачений розмір судового збору за подачу позову про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 30.08.2022 р., а всього 1074,80 грн.

Outcome: approved