Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 2193629, 00 грн., що еквівалентно 85000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору. Договором позики передбачено строк повернення позики до 12 години ранку 16.12.2016 року. Того ж дня між сторонами також був укладений додатковий договір до договору позики, умовами якого передбачено право позикодавця на отримання процентів, що становлять 4,5 % від суми позики за кожні 30 днів позики. Погашення позики та процентів відбувається у відповідності до графіку розрахунків платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. В забезпечення умов договору позики 17.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки, за умовами якого [PERSON] виступила поручителем та зобов`язалась в повному обсязі відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з договору позики від 17.10.2016 року. Проте [PERSON] не здійснював вчасно встановлені Договором позики платежі щодо погашення позики і процентів, відповідно до графіка розрахунків. Відповідачам неодноразово вручались та надсилались претензії щодо неналежного виконання зобов`язання. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу, а саме стягнення основної суми боргу, відсотків за користування позикою та інфляційних збитків. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року по справі № 754/16773/17 позов задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача борг у розмірі 2053805, 63 грн. Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року залишено без змін. На даний час судове рішення відповідачами не виконано, грошові кошти не повернуто. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь 3 % річних у розмірі 111710, 05 грн. за період з 01.08.2021 року по 26.05.2023 року, інфляційні втрати у розмірі 673306, 99 грн. за період з 01.07.2021 року по 26.05.2023 року, а також судові витрати у справі. 08.07.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач [PERSON] вказує про те, що відповідачем було частково виконано боргові зобов`язання перед позивачем, а саме: за період з 17.10.2016 року по 17.03.2017 року сплачено проценти у розмірі 20400, 00 доларів США, а також частково погашено позику у розмірі 5250, 00 доларів США за період з 18.03.2017 року по 31.10.2018 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та стягнуто солідарно 3 % річних у розмірі 161578, 74 грн. за період з 17.03.2017 року по 26.09.2019 року включно, у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та штрафу відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за неправомірне користування коштами у розмірі 3696850, 13 грн. та неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті процентів в розмірі 4896272, 62 грн. за договором позики від 17.10.2016 року. Постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року скасовано і постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 3 % річних у розмірі 113938, 29 грн. за період з 26.09.2019 року по 01.08.2021 року включно та інфляційні втрати у розмірі 269443, 78 грн. Судове рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за неправомірне користування коштами у розмірі 797561, 19 грн., неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті процентів за договором позики у розмірі 2221464, 63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 142944, 87 грн. відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, з відповідачів солідарно стягнуто 3 % річних у розмірі 80495, 96 грн. за період з 01.08.2021 року по 24.11.2022 року, у задоволенні вимог про стягнення курсової різниці відмовлено. Судове рішення набрало законної сили. 16.10.2019 року позивачем було отримано виконавчий лист у справі № 754/16773/17 про стягнення коштів. 25.08.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. було відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа. 31.10.2019 року державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС Федорченком Р.А. за цим же виконавчим листом відкрито друге виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] боргу у розмірі 2053805, 63 грн., де боржником є [PERSON] . 19.01.2021 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.12.2020 року отримав виконавчий лист за № 754/15314/19 про стягнення боргу та подав його до виконання. 27.04.2021 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито 2 виконавчих провадження № [NUMBER] та № [NUMBER]. 11.02.2022 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2022 року отримав виконавчий лист у справі № 754/8484/21 про стягнення боргу та пред`явив його до виконання. 12.02.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за даним виконавчим листом. 19.01.2021 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.12.2020 року отримав виконавчий лист за № 754/15314/19 про стягнення боргу та подав його до виконання. 27.04.2021 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито 2 виконавчих провадження № [NUMBER] та № [NUMBER]. 08.09.2022 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2022 року отримав виконавчий лист у справі № 754/8484/21 про стягнення боргу та пред`явив його до виконання. 29.03.2023 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за даним виконавчим листом. 08.09.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого № 754/16773/17 від 16.10.2019 року, було стягнуто з відповідачів та частково перераховано на користь позивача борг у розмірі 17646, 73 грн., що підтверджується довідкою про інформацію станом на 01.05.2023 року № 655 від 02.05.2023 року, виданою приватним виконавцем Лисенком С.О. 14.07.2021 року та 04.11.2021 року Деснянським відділом ДВС у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого за виконавчим листом № 754/16773/17 від 16.10.2019 року, було стягнуто з відповідачів та частково перераховано на користь позивача борг у розмірі 13000, 00 грн. та 2341, 72 грн., що підтверджується листом Відділу ДВС від 30.09.2022 року. 10.11.2022 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС при примусовому виконанні виконавчого листа № 754/16773/17 від 16.10.2019 року була винесена постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складений Акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно яких [PERSON] було передано у власність в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 754/16773/17 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , вартістю 305030, 60 грн. Що стосується стягнення 3 % річних, то відповідач вказує, що за період до 24.11.2022 року судом вже стягнуто відсотки, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Що стосується стягнення інфляційних збитків, то відповідач вказує, що оскільки позика була отримана в доларах США, то підстав для стягнення інфляційних збитків немає. На підставі викладеного відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши 3 % річних у розмірі 25807, 32 грн. 04.08.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3 % річних у розмірі 122922, 87 грн. за період до 01.08.2023 року та інфляційні збитки у розмірі 702338, 53 грн. за період до 30.06.2023 року, а також судові витрати у справі. 18.08.2023 року до суду надійшов Відзив відповідача [PERSON] на заяву представника позивача про збільшення позовних вимог та про зміну позовних вимог, відповідно до якого підтримує викладену у Відзиву позицію та просить задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідачів 3 % річних у розмірі 30884, 16 грн., в іншій частині позову відмовити. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги з підстав, викладених у Відзиві на позов, просив позов задовольнити частково. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 17.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 2193629, 00 грн., що еквівалентно 85000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору. Договором позики передбачено строк повернення позики до 12 години ранку 16.12.2016 року. Того ж дня між сторонами також був укладений додатковий договір до договору позики, умовами якого передбачено право позикодавця на отримання процентів, що становлять 4,5 % від суми позики за кожні 30 днів позики. Погашення позики та процентів відбувається у відповідності до графіку розрахунків платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. В забезпечення умов договору позики 17.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки, за умовами якого [PERSON] виступила поручителем та зобов`язалась в повному обсязі відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з договору позики від 17.10.2016 року. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу, а саме стягнення основної суми боргу, відсотків за користування позикою та інфляційних збитків. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року по справі № 754/16773/17 позов задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача борг у розмірі 2053805, 63 грн. Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року залишено без змін. Відповідачем [PERSON] було частково виконано боргові зобов`язання перед позивачем, а саме: за період з 17.10.2016 року по 17.03.2017 року сплачено проценти у розмірі 20400, 00 доларів США, а також частково погашено позику у розмірі 5250, 00 доларів США за період з 18.03.2017 року по 31.10.2018 року. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та стягнуто солідарно 3 % річних у розмірі 161578, 74 грн. за період з 17.03.2017 року по 26.09.2019 року включно, у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та штрафу відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за неправомірне користування коштами у розмірі 3696850, 13 грн. та неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті процентів в розмірі 4896272, 62 грн. за договором позики від 17.10.2016 року. Постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року скасовано і постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 3 % річних у розмірі 113938, 29 грн. за період з 26.09.2019 року по 01.08.2021 року включно та інфляційні втрати у розмірі 269443, 78 грн. Судове рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за неправомірне користування коштами у розмірі 797561, 19 грн., неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті процентів за договором позики у розмірі 2221464, 63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 142944, 87 грн. відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, з відповідачів солідарно стягнуто 3 % річних у розмірі 80495, 96 грн. за період з 01.08.2021 року по 24.11.2022 року, у задоволенні вимог про стягнення курсової різниці відмовлено. Судове рішення набрало законної сили. 16.10.2019 року позивачем було отримано виконавчий лист у справі № 754/16773/17 про стягнення коштів. 25.08.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. було відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа. 31.10.2019 року державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС Федорченком Р.А. за цим же виконавчим листом відкрито друге виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] боргу у розмірі 2053805, 63 грн., де боржником є [PERSON] . 19.01.2021 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.12.2020 року отримав виконавчий лист за № 754/15314/19 про стягнення боргу та подав його до виконання. 27.04.2021 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито 2 виконавчих провадження № [NUMBER] та № [NUMBER]. 11.02.2022 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2022 року отримав виконавчий лист у справі № 754/8484/21 про стягнення боргу та пред`явив його до виконання. 12.02.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за даним виконавчим листом. 19.01.2021 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.12.2020 року отримав виконавчий лист за № 754/15314/19 про стягнення боргу та подав його до виконання. 27.04.2021 року приватним виконавцем Лисенком С.О. відкрито 2 виконавчих провадження № [NUMBER] та № [NUMBER]. 08.09.2022 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2022 року отримав виконавчий лист у справі № 754/8484/21 про стягнення боргу та пред`явив його до виконання. 29.03.2023 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за даним виконавчим листом. 08.09.2022 року приватним виконавцем Лисенком С.О. у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого № 754/16773/17 від 16.10.2019 року, було стягнуто з відповідачів та частково перераховано на користь позивача борг у розмірі 17646, 73 грн., що підтверджується довідкою про інформацію станом на 01.05.2023 року № 655 від 02.05.2023 року, виданою приватним виконавцем Лисенком С.О. 14.07.2021 року та 04.11.2021 року Деснянським відділом ДВС у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого за виконавчим листом № 754/16773/17 від 16.10.2019 року, було стягнуто з відповідачів та частково перераховано на користь позивача борг у розмірі 13000, 00 грн. та 2341, 72 грн., що підтверджується листом Відділу ДВС від 30.09.2022 року. 10.11.2022 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС при примусовому виконанні виконавчого листа № 754/16773/17 від 16.10.2019 року була винесена постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складений Акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно яких [PERSON] було передано у власність в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 754/16773/17 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , вартістю 305030, 60 грн. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем наданий розрахунок 3 % річних, які він просить стягнути. Так, за період з 01.08.2021 року по 08.09.2022 року розмір 3 % річних становить 68197, 60 грн. З 08.09.2022 року по 01.08.2023 року розмір 3 % річних становить 54725, 27 грн. Але при цьому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, з відповідачів солідарно стягнуто 3 % річних у розмірі 80495, 96 грн. за період з 01.08.2021 року по 24.11.2022 року, у задоволенні вимог про стягнення курсової різниці відмовлено. Судове рішення набрало законної сили. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів підлягають стягненню солідарно 3 % річних за період з 24.11.2022 року по 01.08.2023 року у розмірі 30884, 16 грн., оскільки зобов`язання за договором позики не були виконані відповідачами у повному обсязі, а тому є всі підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Щодо стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення інфляційних збитків, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно умов п. 1 Договору позики від 17.10.2016 року Позичальник позичив (отримав у борг) у Позикодавця грошові кошти у розмірі 2193629, 00 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору становить 85000, 00 доларів США. Відповідно до розписки позичальник отримав від кредитора 85000, 00 доларів США, а саме грошові кошти в іноземній валюті. Позичальник погашав заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті у доларах США. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст.. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-77цс15, а також у постановах Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 369/5393/15 та від 05.06.2019 року у справі № 367/5899/15. Оскільки при розгляді справи встановлено, що позичальник отримав позику в іноземній валюті та здійснював повернення коштів також у цій валюті, правові підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних витрат немає, а тому і у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем [PERSON] наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідачів 3 % річних у розмірі 30884, 16 грн., при цьому не доведено правомірність його вимог про стягнення інфляційних втрат, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 536, 80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial