Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 3558,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач з грудня 2015 року перебував на обліку в управлінні, як отрмувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Відповідачеві була призначена державна соціальна допомога на дітей одиноким матерям. Допомога на дітей одиноким матерям призначається на 6 місяців, по закінченню терміну призначення допомоги необхідно звернутися до управління соціального захисту населення Прилуцької міської ради з відповідним пакетом документів для продовження отримання допомоги. Допомога відповідачеві була призначена по 30 червня 2020 року. Однак, вищезгадана допомога була продовжена відповідачеві на липень 2020 року, з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих па запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, без звернення для всіх отримувачів на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови КМ України «Деякій питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року. Однак, для підтвердження права па отримання допомоги, включаючи період отримання (без особистого звернення) всі отримувачі повинні були звернутися до управління до кіпця серпня 2020 року. 01 липня 2020 року відповідач звернувся до управління для продовження виплати допомоги на дітей одиноким матерям та для підтвердження підстав отримання допомоги за липень 2020 року. При перевірці документів поданих до управління було встановлено факт незаконного отримання допомоги відповідачем за липень 2020 року. Про дані обставини відповідача повідомляли, однак повного повернення коштів відповідач так і не здійснила. Отже, загальний розмір коштів, що підлягає до повернення становить 3558,00 гри. Оскільки, кошти на рахунок управління на сьогоднішній день не повернуті, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував\~\~проти заочного розгляду справи. Відповідач\~\~в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася за місцем реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача позивач прийняв рішення про призначення та призначив державну соціальну допомогу на дітей одинокій матері - відповідачеві. Починаючи з грудня 2015 року відповідач перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Прилуцької міської ради, як отримувач державної соціальної на дітей одиноким матерям. Допомога призначена з січня 2020 року по 30 червня 2020 року. В зв`язку з веденням на території України карантинних обмежень та з метою посилення соціального захисту населення па період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19 спричиненої коронавірусом, без звернення для всіх отримувачів на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови КМ України «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року надання вказаної допомоги відповідачеві автоматично продовжено (а.с.4-5). Під час повторного звернення в заяві від 01.07.2020 відповідачем надано довідку про те, що вона не перебуває на обліку в Прилуцькій міськрайонній філії Чернігівського обласного центру зайнятості (довідка № 1528 від 01.07.2020). Крім того, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначення усіх видів соціальної допомоги від 01.07.2020 року відповідач зазначає, що за попередні шість місяців інших доходів, окрім як допомоги на дітей одиноким матерям та не має та надає заяву про відсутність трудової книжки, так як ніде не працювала (а.с.6). Відповідно до ч. 3 сі. 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку). Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Виходячи з доводів позовної заяви виплата відповідачу коштів пов`язана з тим, що внаслідок того, що державою автоматично без звернення з відповідною заявою продовжено виплати отримувачам матеріальної допомоги, відповідач отримала за липень 2020 матеріальну допомогу на дітей одиноким матерям, яка була призначена за її заявою раніше, тобто, з січня 2020 по червень 2020. Таким чином, недобросовісність з боку відповідача відсутня. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18). Оскільки підстави для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів відсутні, позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed