Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У листопаді 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому [PERSON] просить поділити майно, шо є спільною сумісною власністю подружжя, та: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в порядку поділу спільного май на подружжя, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.07.2010 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, складено відповідний актовий запис № 689, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що під час перебування у шлюбі в 2020 році ними, проте, фактично за його кошти, було придбано 2 об`єкти нерухомості (квартири), а саме: - однокімнатна квартира загальною площею - 37,3 м2; житловою площею - 15,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2020 року, зареєстрований приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 526 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51608659 від 13.03.2020 року); - трикімнатна квартира загальною площею - 83,2 м2; житловою площею - 45,6 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру набуто [PERSON] на підставі довідки фонду фінансування будівництва виду А ЖК «ПЕКТОРАЛЬ», серія та номер: 026, виданий 21.07.2020 року, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», Акт прийняття- передачі об`єкту інвестування (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55089189 від 11.11.2020 року). У зв`язку з тим, що відповідач у жовтні 2022 року ініціювала процес розірвання шлюбу, а добровільної згоди на поділ майна ними не досягнуто, відповідач перебуває за кордоном та уникає спілкування з ним, вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою про поділ майна подружжя. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 13 березня 2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначила, що доводи викладені у позовній заяві, вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають об`єктивним фактам, а вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом. Зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана за її особисті кошти, отримані у борг для викупу квартири її батьків, після реалізації якої й була придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 107-111). 11 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважав наведені у відзиві заперечення проти позовних вимог безпідставними та недоведеними жодними доказами, через що просив відхилити відзив та задовольнити позовну заяву (а.с. 132-139). 13 березня 2023 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій заявлено вимоги про припинення в порядку поділу майна подружжя права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , визнати право власності на автомобіль марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] та як наслідок стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 91 420,00 грн. Зустрічний позов мотивований тим, що сторони з 16.07.2010 року до 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З лютого 2021 року вони перестали вести спільне господарство, але мешкали разом до листопада 2021 року. 24.04.2019 ними придбано автомобіль «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] . Зазначено, що [PERSON] не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі, припинивши право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку, а навпаки дає згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від [PERSON] (а.с. 114-127). 13 червня 2023 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій відповідач за зустрічним позовом повністю заперечив проти заявлених вимог, вказав, що автомобіль фактично перебуває у користуванні позивача за зустрічним позовом, просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог (а.с. 161-164). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 143). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 150). У судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач - за зустрічним позовом) у повному обсязі підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та інших заявах по суті спору. Зустрічний позов визнав. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині, що стосується квартири за адресою: [ADDRESS] , проти задоволення позовних вимог в частині квартири за адресою: [ADDRESS] , заперечив з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представників сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 липня 2010 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 309813058 від 14.09.2022 року за [PERSON] на праві власності значиться: - однокімнатна квартира загальною площею - 37,3 м2; житловою площею - 15,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2020 року, зареєстрований приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 526 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51608659 від 13.03.2020 року); - трикімнатна квартира загальною площею - 83,2 м2; житловою площею - 45,6 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру набуто [PERSON] на підставі довідки фонду фінансування будівництва виду А ЖК «ПЕКТОРАЛЬ», серія та номер: 026, виданий 21.07.2020 року, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», Акт прийняття- передачі об`єкту інвестування (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55089189 від 11.11.2020 року) (а.с. 10). Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , за [PERSON] є власником автомобіля «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , реєстрацію якого проведено 24.04.2019 року (а.с. 120). Також, судом встановлено, що у вересні 2022 року [PERSON] подано до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області позовну заяву про розірвання шлюбу. За даними ЄДРСР рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2022 року у справі № 483/714/22 шлюб між сторонами розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107353679). Таким чином, суд робить висновок, що спірне майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнав зустрічний позов у повному обсязі, а відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнала первісний позов у частині, що стосується квартири за адресою: [ADDRESS] , і таке визнання сторін не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову у повному обсязі, та задоволення первісного позову у частині, що стосується квартири за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в порядку поділу спільного май на подружжя, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; та припинивши в порядку поділу майна подружжя права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , визнавши право власності на автомобіль марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] та стягнувши з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Chеvrolet Aveo», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 91 420,00 грн. В частині вимог первісного позову щодо визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У даній справі презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Доводи відповідача за первісним позовом, на які вона посилалась, спростовуючи презумпцію спільності спірного майна та, з урахуванням встановлених обставин і доказів, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу майна, недоведення факту придбання цього майна за особисті кошти відповідача, суд вважає неспроможними та такими, що не доведені доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, через що не приймаються до уваги. У справі судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , за рахунок коштів від продажу якої [PERSON] , як нею зазначено у відзиві на позов, було придбано спірну квартиру, була куплена [PERSON] у ПАТ «ПУМБ» на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2018 року, посвідченого ПН КМНО Чуловським В.А. за реєстровим № 14861. При цьому [PERSON] ПН КМНО Чуловському В.А. було подано нотаріальну заяву про те, вона надає свою згоду на придбання її чоловіком [PERSON] у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] (а.с. 137, 138). Вказане [PERSON] не спростовано належними та допустимими доказами. В той же час вбачається, що [PERSON] була надана нотаріально посвідчена заява щодо його згоди на придбання [PERSON] спірної квартири (а.с. 13). Вказане також не заперечено [PERSON] . Також, суд вважає неспроможними доводи відповідача за первісним позовом щодо придбання спірної квартири за рахунок коштів, отриманих нею у позику, оскільки останньою не доведено доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім`ї, а на її особисті потреби. Тобто [PERSON] не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем [PERSON] не надано, в тому числі не доведено факту придбання спірного майна за власні кошти, що є його процесуальним обов`язком. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , також підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved