Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

27.10.2020 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про усунення від права спадкування до Оріхівського районного суду Запорізької області. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування надійшла у провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 06.04.2023 року. Ухвалою від 19.04.2023 року у справі було відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 06.07.2023 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні представник позивачки обґрунтовував позовні вимоги тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , позивачка є спадкоємицею матері за законом, спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавицею. [PERSON] страждала на тяжку хворобу та потребувала стороннього догляду, позивачка вимушена була звільнитися з роботи та проживати разом із матір`ю, забезпечуючи її догляд. Відповідачка [PERSON] - рідна сестра позивачки ухилялася від надання допомоги матері. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області. 22.01.2002 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В., за яким мати заповіла все належне їй майно відповідачці [PERSON] . Заповіт складений [PERSON] 08.02.2016 року, яким мати заповіла позивачці [PERSON] земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В., рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, визнаний недійсним. Просить задовольнити позов та усунути [PERSON] від права спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що 22.01.2002 року мати відповідачки - [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В., за яким заповіла все належне їй майно своїй донці [PERSON] . Батько сторін - [PERSON] за життя заповів належну йому на праві власності земельну ділянку позивачці [PERSON] , у такий спосіб батьки розпорядилися майном на користь доньок. Відповідачка є спадкоємцем за заповітом, належним чином прийняла спадок після смерті матері, шляхом звернення до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Де дізналася що від імені матері 08.02.2016 року був складений заповіт, яким мати заповіла позивачці [PERSON] земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В. [PERSON] оспорила зазначений заповіт і рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, заповіт від 08.02.2016 року був визнаний недійсним, відтак відновилася чинність заповіту від 22.01.2002 року. Представник відповідачки заперечує ствердження позивачки про те, що [PERSON] ухилялася від допомоги матері, вона сама є особою з інвалідністю та страждає на тяжку хворобу, не може самостійно пересуватися. Крім того, окремою підставою для відмови у позові представник відповідачки вважає приписи ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте, відповідачка не є спадкоємицею за законом, є спадкоємицею за заповітом від 2002 рік дія якого відновилася через визнання недійсним заповіту від 2016 рік. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі (які з`явились до суду), заслухавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами сімейного та спадкового права. За життя [PERSON] , [INFO] склала заповіт від 22.04.2002 року, відповідно до якого заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 7,68 га, розташовану на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, належну спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №055123 виданого Щасливською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 25.09.2001 року за р. №170. Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В. (а.с. 104). Від імені [PERSON] , 08.02.2016 року був складений заповіт, яким вона заповіла позивачці [PERSON] земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, заповіт від 08.02.2016 року був визнаний недійсним. Відтак, оскільки заповіт складений 08.02.2026 року на користь позивачки втратив чинність через визнання його недійсним, відновилася чинність заповіту від 22.01.2002 року на користь відповідачки. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Як встановлено ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Усунення від права на спадкування врегульовує ст. 1224 ЦК України, згідно ч. 5 якої: рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системний аналіз приписів ч. 5 ст. 1224 ЦК України приводить суд до висновку, що рішенням суду можуть бути усунені від спадкування лише спадкоємці за законом. Перелік осіб, які не мають права на спадкування міститься у ч. ч. 1-4 ст. 1224 ЦК України, тобто: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя; положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом; не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду; якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. Суд у своїх висновках виходить з того, що усунення від спадкування рішенням суду та відсутність права на спадкування у осіб, які описані у ч.ч.1-4 ст. 1224 ЦК України мають різні юридичні змісти. Відповідачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом, і тому не може бути усунена від спадкування, якщо має на нього право, судовим рішенням. Відсутність у відповідачки права на спадкування не було предметом цього спору проте, [PERSON] вочевидь не відноситься до осіб, які перелічені у ч. 1-4 ст. 1224 ЦК України. За досліджуваних фактичних обставин ст. 1224 ЦК України містить імперативну норму, згідно якої спадкоємець за заповітом не може буде усунений від спадкування як такий, що ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином закон передбачає можливість усунення особи від права на спадкування за умови встановлення судом певного юридичного складу. З досліджених в судовому засіданні доказів та фактичних обставин справи суд не встановив юридичного складу для ухвалення рішення про усунення відповідача [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON] . Окрім наведеного, суд не бере до уваги покази свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які були допитані у судовому засіданні, оскільки вони не стосуються предмету доказування, свідчення цих свідків зводилися до доведення безпорадного стану спадкоємиці, який сторони визнали, та обсягу та способу участі сторін у догляду за померлою [PERSON] . З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed