Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення. Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк на подання відзиву та відповіді на відзив, а також заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 12.12.2022 року та від 03.02.2023 року, які були прийняті ухвалою суду від 27.02.2023 року, позивач посилається на те, що 01.08.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди приміщення б/н (далі по тексту -договір). Згідно п. 1 договору Орендодавець передає в оренду Орендарю, а Орендар приймає в оренду у Орендодавця приміщення за адресою: [ADDRESS] на умовах визначених договором. Площа приміщення складає 79 кв.м. Вказане приміщення належить позивачу на підставі договору дарування від 01.04.2003 року № 4601. Пунктом 7.1. договору погоджено, що щомісячна орендна плата становить 1300 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку. Згідно п. 7.2 договору орендна плата вноситься авансовим платежем готівкою за кожен місяць оренди не пізніше 10 числа розрахункового місяця. На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв в користування об`єкт оренди за актом приймання-передачі приміщення від 01.08.2018 року. Після закінчення терміну договору 01.07.2021 року, у відповідності до п.6.1 договору, договір було автоматично пролонговано спільною згодою сторін до 01.07.2022 року. Починаючи з березня 2022 року відповідач не сплачує кошти за оренду згідно договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 8300 доларів США, лише у липні 2022 року відповідач сплатила 800 доларів США. 30.09.2022 року позивачем було направлено відповідачу лист-претензію з вимогою про сплату заборгованості, а також з вимогою звільнити орендоване приміщення, яка була отримана відповідачем. Разом з тим, заборгованість не сплачена, а орендоване приміщення не звільнено. Враховуючи наведене, оскільки відповідач всупереч вимогам законодавства та умовам договору свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконала, фактично ухиляється від виконання такого, тому позивач просить виселити орендаря з орендованого нежитлового приміщення та стягнути заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 303 531, 00 грн., неустойку за жовтень - листопад 2022 року у розмірі 190 164,00 грн., за грудень, січень, лютий 2023 року в сумі 285 246,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. 21.11.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачем зазначено, що 01.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] дійсно було укладено договір оренди приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] з цільовим призначенням - для представницької діяльності. Відповідно до п.6 договору термін оренди приміщення встановлено було на 35 місяців, починаючи з 01.08.2018 року по 01.07.2021 року. Пунктом 6.1 Договору передбачено продовження терміну оренди на додатковий термін на умовах, встановлених на момент продовження оренди. При цьому, орендар і орендодавець повинні зареєструвати всі документи, необхідні для доказу факту продовження первинного терміну оренди на додатковий термін. Відповідач вказує, що очевидно, що сторони договору таким формулюванням визначили, що доказом продовження строку оренди буде письмова додаткова угода до договору. Частиною 2 п. 6.1 договору передбачено, що договір буде автоматично пролонгований, якщо обидві сторони не заперечують. Під терміном автоматично прологований сторони розуміли, що договір оренди може бути продовжений на той же строк - 35 місяців, тобто з 01.07.2021 року та до 01.06.2024 року, і на тих же умовах, які існували на момент його укладення - 01.08.2018 року та для цього не потрібно буде укладати додаткової угоди до договору. Однак автоматичної пролонгації не відбулось, оскільки сторони погодились продовжити термін дії договору лише на один рік до 01.07.2022 року, що підтверджує позивач в позовній заяві, при цьому, в порушення вимог п.6.1 договору, сторони договору не уклали додаткової угоди до договору на доказ факту продовження терміну дії договору, як і не визначили всіх інших істотних умов договору, зокрема, і розміру орендної плати, а домовились, що орендна плата може переглядатись щомісяця в залежності від кон`юнктури ринку нерухомості в місті Києві. Таким чином, відповідач зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення орендної плати за липень-жовтень 2022 року є безпідставними та такими, що не можуть бути задоволенні, оскільки правовідносини за договором припинились 01.07.2022 року. Окрім того, відповідач зазначила, що з початку запровадження на території України воєнного стану вона не мала можливості використовувати орендоване приміщення за цільовим призначенням та не здійснювала в ньому підприємницької діяльності, вказувала на настання форс-мажорних обставин у зв`язку з військовими діями та посилалась на лист Торгово-промислової палати. Крім того, в березні 2022 року з метою безпеки родини була вимушена виїхати за кордон та змогла повернутись до Києва лише у вересні 2022 року. Також, доказом того, що нею не проводилася підприємницька діяльність є довідка про обіг грошових коштів на її поточному рахунку за відповідний період, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї на користь позивача орендної плати за березень - червень 2022 року. З приводу позовної вимоги щодо виселення з орендованого приміщення зазначила, що після 01.07.2022 року, коли закінчився строк дії договору, але при умові встановлення розміру орендної плати, що склалась на ринку нерухомості міста Києва, яка зменшилась у зв`язку з дією на території України воєнного стану та суттєвим зниженням ведення підприємницької діяльності, відповідач мала намір продовжити договір. Однак, незважаючи на це, орендар наполягав на збереженні щомісячної плати в розмірі 1300 доларів США, а потім взагалі підвищив до 1700 доларів США. Відповідачем наголошено увагу на тому, що відмовилась продовжувати договір на таких умовах та запропонувала позивачу повернути приміщення за актом приймання-передачі. Вказує, що позивач погодився прийняти приміщення лише у разі визнання боргу в розмірі 303531,00 грн., на що відповідач не погодилась. 30.09.2022 року нею було отримано на електронну пошту претензію, в якій позивач поряд з вимогою сплатити борг, просив звільнити приміщення до 10.10.2022 року, при цьому не зазначаючи дату та час зустрічі. В подальшому, як вказує відповідач, нею двічі направлялись на адресу позивача рекомендовані листи з пропозицією зустрічі для повернення орендованого майна, проте позивач двічі на зустріч не з`явився. Вказані факти, на думку відповідача, свідчать про небажання позивача прийняти орендоване приміщення з метою нарахування орендної плати за час поки приміщення нею йому не повернуте, про що він вказав в позовній заяві. Таким чином, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 29.12.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог та заперечував з приводу викладених у відзиві обставин, зважаючи на те, що після 01.07.2022 року орендоване відповідачем приміщення не було звільнене та до подання даного позову відповідач жодних дій щодо звільнення приміщення не вживала. Посилання ж відповідача на форс мажорні обставини та неможливість ведення підприємницької діяльності вважав такими, що жодним чином не впливають на обов`язок сплати орендних платежів. 12.01.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вона просила пояснення та аргументи позивача, які наведені останнім у відповіді на відзив відхилити повністю, як такі, що не спростовують належними та допустимими доказами заперечення відповідача на позовні вимоги. Ухвалою суду від 27.02.2023 року було закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. 22.05.2023р. у судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання. Так, свідок [PERSON] надала пояснення, що її син заключив договір оренди приміщення з відповідачем. Після укладання договору вона приймала кошти від відповідача та була уповноважена на вирішення всіх питань за даним договором. Починаючи з березня 2022 року відповідач перестала сплачувати кошти, пояснювала, що перебуває у від`їзді у зв`язку з введенням воєнного стану і по приїзду буде вирішувати дані питання, однак до липня 2022 року не приїхала. В подальшому, в липні 2022 року відповідачем було сплачено 800 доларів США. та після чого, [PERSON] було направлено на електронну адресу відповідача лист з пропозицією встановлення іншого розміру орендної плати, однак на лист вона ніяк не реагувала, орендну плату не сплачувала, приміщення не звільняла. Лише у листопаді син отримав запрошення прийти підписати акт прийому-передачі майна, однак квартира виявилась у поганому стані і акт він не підписав. Також, свідок пояснила, що плата за оренду передавалась їй готівкою особисто в руки, від оренди на період військових дій відповідача ніхто не звільняв, зробили пропозицію, що по приїзду до Києва знайдуть порозуміння, однак відповідач не відреагувала. Свідок [PERSON] надала пояснення, що до будинку, в якому знаходилось орендоване приміщення доступу не було, бо там стояла охорона, сили територіальної оборони міста. Також свідок пояснила, що справи по оренді приміщення і здійснення діяльності в ньому вела її мати (відповідач) та підтвердила, що особисто повідомляла позивача, що її мати готова звільнити приміщення. Свідок [PERSON] надала пояснення, що в березні та квітні 2022 року до будинку, в якому [PERSON] орендувала приміщення не пропускала охорона та військові, почали пропускати лише у травні 2022 року. Представник позивача у судовому засіданні 05.09.2023р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, які були прийняті судом. Представник відповідача з приводу задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.08.2018 року було укладено договір оренди приміщення, відповідно до умов якого, [PERSON] (за договором Орендодавець) передає в оренду [PERSON] (за договором - Орендар), а Орендар приймає в оренду в орендодавця приміщення за адресою: [ADDRESS] (за договором - приміщення), на умовах визначених цим договором. Орендоване приміщення за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу, що вбачається з договору дарування від 01.04.2003 року № 4601. Відповідно до п. 3 договору, приміщення, що є предметом цього договору має 79 кв. м. загальної площі. Згідно п. 5 приміщення надається орендарю в оренду для представницької діяльності. Згідно п. 6 термін оренди приміщення встановлюється на 35 місяців, починаючи з 01.08.2018 року по 01.07.2021 року. Пунктом 6.1 визначено, що Орендар має право продовжити термін договору оренди за згодою Орендодавця, сповістивши про це Орендодавця письмово не менш ніж за 30 днів до закінчення первинного терміну оренди. Продовження терміну оренди на додатковий термін здійснюється на умовах, встановлених на момент продовження оренди. Орендар і Орендодавець повинні зареєструвати всі документи, необхідні для доказу факту продовження первинного терміну оренди на додатковий термін. Договір буде автоматично пролонгований, якщо обидві сторони не заперечують. Орендар має право в будь якому разі достроково припинити дію цього договору попередньо письмово повідомивши про це орендодавця не пізніше ніж за один місяць до дати розірвання договору. Згідно п. 6.2 договору, у випадку, якщо орендар не повідомляє орендодавця про наміри продовжити термін оренди, згідно з досягнутою домовленістю, орендар повинен звільнити приміщення в кінці терміну оренди. Пунктом 7.1 визначено, що місячна орендна плата становить 1300 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку. Відповідно до п. 7.2 Договору, орендна плата вноситься авансовим платежем готівкою за кожний місяць оренди не пізніше 10 числа розрахункового місяця. Згідно п. 7.3 перший платіж включає оплату за перший місяць оренди з 02.08.2018 року та останній місяць оренди з 02.06.2021 року по 01.07.2021 року і складає гривневий еквівалент 2600,00 доларів США. Згідно акта прийому-передачі приміщення, який є додатком № 1 до договору оренди приміщення від 01.08.2018 року, сторони підписали вказаний акт прийому-передачі майна. З метріалів цивільної справи вбачається та не спростовується сторонами те, що 01.06.2021р. сторони відповідно до п.6.1 договору погодили автоматичне продовження договору до 01.07.2022р. В свою чергу, позивач звертаючись до суду з позовом наголосив на тому, що починаючи з березня 2022 року відповідач не сплачує кошти за оренду приміщення, внаслідок чого утворилась заборгованість, орендоване приміщення у добровільному порядку не звільняє, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду з метою врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд вказує наступне. Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Аналізуючи умови договору та позовні вимоги, суд враховує, що строк дії договору між сторонами від 01.08.2018 року складав 2 роки та 11 місяців та після закінчення терміну дії договору 01.07.2021 року, у відповідності до п. 6.1 договору його було автоматично пролонговано спільною згодою сторін ще на один рік, а саме: до 01.07.2022 року. Відповідач стверджує, що оскільки між сторонами не було укладено додаткової угоди, яка б свідчила про автоматичну пролонгацію договору після 01.07.2022 року, термін договору не був автоматично пролонгований. Так, в результаті розгляду цивільної справи судом встановлено, що дійсно додаткова угода до договору оренди сторонами не укладалась і після попереднього закінчення дії договору від 01.08.2018 року, при цьому, принагідно зауважити, що після 01.07.2022 року, попри наявність вимог п. 6.2 договору, відповідно до якого у випадку, якщо орендар не повідомляє орендодавця про наміри продовжити термін оренди, згідно з досягнутою домовленістю, орендар повинен звільнити приміщення в кінці терміну оренди, однак приміщення відповідачем звільнено не було. В свою чергу, суд враховує, що у відзиві відповідач не заперечувала факт того, що при автоматичній пролонгації договору 01.07.2021 року нею з позивачем будь-які додаткові угоди не укладались та було погоджено продовження дії договору ще на один рік. З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2022 року позивач направив на адресу відповідача претензію на суму 303 531,00 грн. (8300 доларів США) з проханням сплатити вказану заборгованість у термін до 07.10.2022 року та у відповідності до п. 12.5 договору повідомив про розірвання договору з проханням до 10.10.2022 року звільнити орендоване приміщення, що вказує на те, що договір було розірвано 30.09.2022 року. 31.10.2022 року відповідач направила позивачу лист повідомлення з проханням зустрічі 01.11.2022 року для приймання-передачі орендованого приміщення та підписання акта приймання-передачі про це. Згідно акта від 01.11.2022 року, засвідченого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , орендодавець [PERSON] не з`явився для прийняття приміщення. 03.11.2022 року відповідач повторно направила позивачу лист повідомлення з проханням зустрічі 15.11.2022 року для приймання-передачі орендованого приміщення та підписання акта приймання-передачі про це. 05.11.2022 року позивач направив на адресу відповідача лист повідомлення з актом приймання-передачі (повернення) майна з оренди, в якому зазначив про наявність заборгованості з орендної плати починаючи з березня 2022 року по вересень 2022 року у сумі 303 531, 00 грн. та неустойки в розмірі 2600,00 доларів США, що еквівалентно 95082,00 грн. Згідно акта від 15.11.2022 року, засвідченого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , орендодавець [PERSON] 15.11.2022 року не з`явився для прийняття приміщення. Матеріали цивільної справи містять аналогічні за змістом акти, котрі датовані 20.12.2022 року та 28.12.2022 року. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зі змісту ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту ст. 628 ЦК України, вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Судом, в результаті розгляду цивільної справи встановлено, що внаслідок невиконання своїх зобов`язань за договором оренди, щодо сплати орендних платежів, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з березня 2022 по вересень 2022 року включно, яка відповідачем не спростована. Внаслідок вказаних обставин, позивачем 30.09.2022 року на адресу відповідача було направлено претензію. В тексті якої зазначено про порушення відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати за укладеним договором та неустойки за невиконання зобов`язань за договором. Позивач,

Outcome: partial