Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20.05.2011 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2021 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, діти постійно проживають з ним та знаходяться на його утриманні, він піклується про їх стан здоров`я, бере участь у їх вихованні, забезпечує дітям достатній рівень освіти. Однак, відповідач протягом багатьох років нехтує своїми материнськими обов`язками, ухиляється від виконання обов`язків по догляду та вихованню дітей. Відповідач з дітьми взагалі не спілкується, жодних дій для підтримання контакту з дітьми не вживала, фактично свідомо самоусунулась та ухиляється від виховання дітей, що свідчить про її абсолютну байдужість до їхнього майбутнього. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.05.2023 року зобов`язано надати суду Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію як Орган опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.07.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, направивши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, а також просила розглянути справу без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши суду листа, в якому просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20.05.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2021 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 19.06.2023 року № 103/4327/41/3, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, оскільки вона ухилилась від виховання та утримання дітей. Із даного висновку також вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було проведено бесіду із відповідачем, під час якої вона повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно синів. Позивач просить задовольнити його вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач жодним чином не приймає участі у житті дітей, нехтує покладеними на неї обов`язками, з дітьми не спілкується. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього . Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Згідно ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав зазначених у частині 1 цієї статті у випадках їх винної поведінки. Зокрема, однією з підстав зазначено ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дітей, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя (п.2 ч. 1). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і способом захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено судом, з наданих письмових доказів, долучених до позовної заяви вбачається, що відповідач не здійснює належне виховання своїх дітей, їх життям не цікавиться, свої батьківські обов`язки не виконує, а також надала заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно синів. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей ухиляється, нехтує батьківськими правами, не піклується про дітей, не вживає заходів для вирішення питання виконання батьківських обов`язків по їх вихованню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved