Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

15 червня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач у справі - [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З 21 липня 2021 року матір дитини самоусунулась від виконання покладених на неї законодавством батьківських обов`язків. Із [INFO] дитину вилучено в матері та влаштовано до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» і з цього часу матір дитини не цікавиться її життям і розвитком, не відвідує дитину. Із урахуванням викладеного позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Крім цього, прохає суд стягувати з відповідача на користь дитини аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку кожного місяця на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала повністю та проти задоволення позову не заперечує. Крім цього повідомила, що на цей час змінила прізвище на [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] (а.с.9). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.10). З 21 липня 2021 року по 18 серпня 2021 року [PERSON] , [INFO] знаходився на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КНП «Кобеляцька міська лікарня», який поступив до відділення у зв`язку з соціальним фактором - дитина вилучена з сім`ї (а.с.20). Після проведеного лікування дитина виписана для подальшого перебування у Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей Полтавської обласної ради м.Гадяч (а.с.20, 29, 30). У ході проведеної з дитиною бесіди встановлено, що дитина постійно голодна, мама на приділяє йому належної та достатньої уваги. До дитини матір`ю застосовувалось фізичне насильство ( а.с.27). 11 серпня 2021 року [PERSON] взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.28). [PERSON] станом на 27 лютого 2023 року проживала в с.Шенгури Полтавського району Полтавської області разом із співмешканцем - [PERSON] . Зарекомендувала себе з негативної сторони - зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, улаштовує бійки з співмешканцем (а.с.11). З кінця травня 2023 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання у с. Світлогірське проявила себе з негативної сторони, не працювала, вживала алкоголь, вела аморальний спосіб життя (а.с.8). 04 жовтня 2022 року між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно відомостей комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради встановлено, що матір [PERSON] - [PERSON] жодного разу до дитини не приїжджала, не телефонувала, не цікавилась життям і здоров`ям сина, не присилала посилки (а.с.31). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення будь-кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом установлено, що відповідач, свідомо допускає ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; тривалий час не спілкується з дитиною, що свідчить про те, що на цей час зв`язок матері й дитини втрачено. Крім цього, саме на свідоме ухилення від батьківських обов`язків свідчить те, що відповідач позов визнала, тобто свідомо відмовляється від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2. ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, нормами ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Тобто саме такий розмір законодавець визначає як рекомендований і безспірний при стягнення аліментів на утримання дітей. Враховуючи викладене вище, із [PERSON] необхідно стягувати на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб, де перебуватиме дитина, аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , в розмірі 1/4 частини із усіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви - 15 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, в порядку ст. 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. При подачі позову до суду позивачем судовий збір не сплачувався, а тому з відповідача, на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».Враховуючи те, що аліменти на утримання сина з відповідача вже стягуються, а вимога про стягнення аліментів у іншому розмірі чи іншим способом позивачем не заявлялась, суд не вбачає підстав для вирішення питання стягнення аліментів у цій справі.

Outcome: approved