Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказує, що 24.01.2008 р. покійна склала заповіт, яким заповіла усе своє майно в рівних частках заповіла [PERSON] та [PERSON] . При житті, покійній [PERSON] належало право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження Літинської РДА від 26.12.2007 року №716 площею 1,4356 га, яка розташована на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що він звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, проте йому було відмовлено, оскільки пропущено строк на прийняття спадщини. Строк був пропущений в зв`язку з тим, що йому не було відомо про існування заповіту. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить визначити йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Про заочний розгляд справи не заперечують. Судові витрати просить залишити за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду про розгляд справи без участі представника. Проти заявленого позову не заперечують. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки Громадського старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №172 від 05.07.2023 (а.с.7) згідно погосподарської книги Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області №1 за 2010-2015 роки номер об`єкта погосподарського обліку 0034-1 гр. [PERSON] , 1921 р.н., яка померла [INFO] а/з №22 від 20.11.2015 року являється головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії заповіту від 24 січня 2008 р. (а.с.8) [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось , що буде належати її на день смерті і на що вона матиме право за законом заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до копії Державного акту (а.с.9) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,4356 га, яка розташована на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за № 620/01-16 від 04 липня 2023 (а.с.10) [PERSON] надано роз`яснення щодо можливості оформлення спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч.1, 2 ст.1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив строк звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця у встановлений законом шестимісячний термін, в зв`язку з тим, що не знав про існування складеного на його ім`я заповіту. Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивача від спадкування лише з підстави неможливості вчасно подати відповідну заяву про прийняття спадщини, а, особливо, коли позивач значиться у такому заповіті спадкоємцем і на це була воля заповідача. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права.

Outcome: approved