Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

Адвокат Кійко О.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, передані [PERSON] в якості забезпечувального платежу (авансу), у розмірі 182 792,67 грн., з яких: 84 900,00 грн - сума забезпечувального платежу; 84 900,00 грн - сума штрафу згідно п.7 попереднього договору; 1 632,87 грн - 3% річних; 11 359,80 грн - сума інфляційного збільшення суми боргу, а також судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 18 лютого 2022 року між ним та [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. Згідно з п. 1 вказаного договору, сторони зобов`язалися у майбутньому, на умовах, що обумовлені договором та в строк до 25 березня 2022 року включно укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, інформація про яку наведена в п.2 вказаного договору. Відповідно до п.3 вказаного договору з метою виконання умов попереднього договору щодо укладення у майбутньому основного договору та в рахунок виконання зобов`язання з оплати вартості нерухомого майна [PERSON] передав відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 84900 грн, що на момент підписання попереднього договору було еквівалентно 3000 доларів США. Однак, в обумовлений строк, відповідачем не було підготовлено необхідних для продажу документів, перелічених в п.9 попереднього договору, позивача не було повідомлено про дату, місце і час його укладення, внаслідок чого основний договір купівлі-продажу так й не був укладений. При цьому, безпосередньо з продавцем позивач контакту не мав, оскільки угоду проводив ріелтор, який на телефон не відповідав, у зв`язку з чим претензія щодо повернення коштів була направлена відповідачу на його зареєстровану адресу місця проживання та на його сторінку у Фейсбуці. Крім того, відповідно до наявної офіційної інформації нотаріус, у якого повинна була бути оформлена дана угода в період війни не працював та не працює, що підтверджується інформацією з сайту переліку затверджених нотаріусів, які працюють в період війни. Відповідно п.7 попереднього договору, якщо у термін до 25 березня 2022 року Сторона-1 ( [PERSON] ) відмовиться від укладення Основного договору, то Сторона-1 повертає суму платежу, яку нею було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору Стороні-2, та додатково сплачує штраф у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу. Таким чином, [PERSON] має повернути [PERSON] отриману в порядку п. 3 попереднього договору суму платежу у розмірі 84900 грн, штраф у такій же сумі - 84900 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 02.01.2023 справу було передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 13.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву . Позивач у судове засідання не з`явився, на направив на адресу суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованим листом № 0311331923880 за зареєстрованим місцем проживання, який повернувся до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом було повторно направлено відповідачу копію ухвали про відкриття провадження разом. Однак, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0311332143862 рекомендований лист повернувся до суду без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є : 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подав, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. Згідно з п. 1 вказаного договору, сторони зобов`язалися у майбутньому, на умовах, що обумовлені договором та в строк до 25 березня 2022 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, інформація про яку наведена в п.2 вказаного договору. Відповідно до п.3 вказаного договору з метою виконання умов попереднього договору щодо укладення у майбутньому основного договору та в рахунок виконання зобов`язання з оплати вартості нерухомого майна, [PERSON] передав відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 84900 грн., що на момент підписання попереднього договору було еквівалентно 3000 доларів США. Відповідно п.7 попереднього договору, якщо у термін до 25 березня 2022 року Сторона-1 ( [PERSON] ) відмовиться від укладення Основного договору, то Сторона-1 повертає суму платежу, яку нею було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору Стороні-2, та додатково сплачує штраф у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу. Всупереч умовам вказаного договору, [PERSON] свої зобов`язання за ним не виконав. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. З огляду на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений не був у визначений договором про наміри строк, сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу забезпечувальний платіж в розмірі 84 900,00 грн є авансом, а тому має бути повернута позивачу в тому розмірі, в якому вона надавалась. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц (провадження № 61-513св18). Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі п.7 попереднього договору штрафу у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу, що становить 84900 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з п.7 попереднього договору, якщо у термін до 25 березня 2022 року Сторона-1 ( [PERSON] ) відмовиться від укладення Основного договору, то Сторона-1 повертає суму платежу, яку нею було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору Стороні-2, та додатково сплачує штраф у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу. Відтак, оскільки у термін до 25 березня 2022 року відповідач [PERSON] відмовився від укладення основного договору, 26 березня 2022 року у нього виник обов`язок повернути позивачу суму платежу, яку ним було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 01.05.2022 по 20.12.2022 у сумі 1632,87 грн та інфляційні втрати за період з 01.05.2022 по 30.11.2022 у сумі 11359,80 грн. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому суд погоджується із ним та вважає вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованою. Враховуючи, що відповідач наведені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів належного виконання зобов`язань за договором суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 84900 грн - суму забезпечувального платежу (авансу); 84900 грн - суму штрафу згідно п.7 попереднього договору; 1632,87 грн - 3% річних; 11359,80 грн - суму інфляційного збільшення суми боргу, що разом складає 182792,67 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1827,93 грн в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved