Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати припиненим правовідношення за договором кредиту «Автопакет» №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008, укладеного між [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ), [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (Код за ЄДРПОУ 20025456, вул. Січових Стрільців, 15, м. Київ, 04053); визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав -Гричук Неоніли Степанівни, Львівська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», Львівська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28218403 від 22.10.2020, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права обтяжувача за Договором відступлення прав вимоги б/н виданий 15.05.2020, видавник ПАТ «Комерційний банк «НАДРА`до [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ), [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2008 між позивачем та відповідачем_1 укладений договір кредиту «Автопакет» №47/МК71/2008-840. Предметом зазначеного договору отримання кредитних коштів з метою придбання транспортних засобів, які в подальшому виступили заставою укладеного кредитного договору, а саме: 1. Автомобіль марки «Дейву Нексія», 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 2. Автомобіль марки «Дейву Нексія», 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Договір №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008 є валютним договором кредиту. Валюта договору - Долари США. Сума договору - 15634,06 Доларів США. Зазначені транспортні засоби зареєстровані 05.03.208 в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та належать [PERSON] на підставі свідоцтв про реєстрацію [NUMBER] та [NUMBER] .Зазначена інформація міститься в спірному договорі. Позивач відповідно до умов укладеного договору транспортні засоби марки «Дейву Нексія», 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] , [NUMBER] використані в якості забезпечення кредитних зобов`язань позивача перед відповідачем_1. Третя особа на стороні позивача ( [PERSON] ) зазначена в спірному договорі поручителем. Окремий договір поручительства не укладався. 10.03.2008 на підставі укладеного договору Київській обласній філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за заявою відповідача_1 зареєстрував обтяження на рухоме майно за №6805959 строком до 18.03.2013. В подальшому, 06.03.2013 державним реєстратором за заявою відповідача подовжений термін дії обтяження до 06.03.2018. Позивач та третя особа зареєстровані в реєстрі як боржники. Позивач виконував договір з порушеннями. В зв`язку з порушенням умов виконання договору кредиту відповідач_1 звернувся до суду з метою стягнення заборгованості в примусовому порядку в порядку застосування ст. 1050 ЦК України. 04.02.2011 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалене заочне рішення у справі№2-3352/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, як з солідарних боржників. 22.02.2014 позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 13.02.2014 відкритого на підставі виконавчого листа №2-3352/11 від 12.11.2013 виданого в межах вищезазначеної судової справи. 19.05.2014 [PERSON] фактично сплачена сума боргу за рішенням суду в розмірі 132762,01 грн. на розрахунковий рахунок стягувача через касу установи банку (відповідача_1), що підтверджується квитанцією від 19.05.2014р. №k6/J/21/. Оплата здійснена в установі стягувача готівковими коштами через касу відповідача_1. ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві з підстав фактичного виконання рішення суду закінчив виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова. В зв`язку з фактичним виконанням рішення суду щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, в тому числі суми основного боргу, відсотків за користування кредитом, пені, штрафних санкцій тощо, договір №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008, позивач вважає правовідносини по договору кредиту припиненим в зв`язку з його повним виконанням в силу прямих норм Закону. Позивач та третя особа на стороні Позивача звернулись до відповідача_1 із заявою про припинення договору з фактичним виконанням правовідношення та вжиттям заходів щодо скасування обтяжень накладених на рухоме майно, а саме транспортні засоби згідно переліку наведеного вище. Позивач та третя особа на стороні позивача отримали письмову відповідь банку №1-7-10104 від 16.07.2014 на заяву про припинення правовідношення по договору кредиту та зняття застави на майно (вх. №27716 від 16.06.2014), яка підписана представником за довіреністю ПАТ «КБ «Надра» Федоренко С.В. В зазначеному листі представник відповідача_1 підтвердив виконання позивачем та третьою особою на стороні позивача рішення суду на користь кредитора (відповідач_1) та факт отримання боргових грошових коштів в повному обсязі. Також заявників було повідомлено, що відповідним підрозділам банку надані необхідні вказівки щодо припинення договору кредиту та зняття заборони на відчуження майна, яке виступало заставою зобов`язань по виконанню умов кредитного договору. 13.09.2020 позивачем було встановлено, що в провадженні приватного виконавця Русецького П.С. знаходиться виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» суми боргу. Відступлення права вимоги по договору №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008 здійснене 15.05.2020 між відповідачем_1 та відповідачем_2 за договором №GL2N79276ПВ272. 01.11.2020 позивачу стало відомо про реєстрацію приватного обтяження у вигляді застави рухомого майна із забороною відчуження здійсненого державним реєстратором Львівською регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» (третя особа на стороні відповідача), а саме на транспортні засоби марки «Дейву Нексія», 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] , [NUMBER] , що підтверджується витягом №68829401 від 22.10.2020, за заявою відповідача_2. Розмір основного зобов`язання заначений в сумі 15 634,06 Доларів США. Боржниками зазначені позивач та третя особа на стороні позивача. Термін дії застави рухомого майна до 22.10.2025. Звернення стягнення зареєстроване 22.10.2020 за заявою відповідача_2 реєстратором Гричук Неоніла Степанівна, Львівська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», Львівська область. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає що його права порушені відповідачем_1 та відповідачем_2 в зв`язку з відступленням права вимоги за договором кредиту зобов`язання за яким припинені шляхом фактичного виконання та примусовим стягненням неіснуючої заборгованості - тобто відступлене право в правовідношеннях які припинили існування. Ухвалою суду від 13.09.2022 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.11.2022 на адресу суду від відповідача_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на ту обставину, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із прийняттям судового рішення, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не звільняє його від відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи, що у позивача перед банком була наявна заборгованість за кредитним договором №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008 відповідно даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж. Переможцем аукціону було визначено ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який закінчився 11.03.2016, тобто задовго до дати звернення позивача до суду. Відповідач_2 своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. 18.11.2022 на адресу суду надійшли пояснення ДП «НАІС» до позовної заяви, в яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними та скасування рішення реєстратора, оскільки реєстратор Державного реєстру виконує лише механічну функцію по внесенню та виключення з Державного реєстру записів про обтяження на підставах, передбачених відповідними нормативно-правовими актами. ДП «НАІС» не наділений повноваженнями щодо здійснення оцінки відомостями, що містяться у заявах, а також жодним чином не уповноважений на прийняття будь-яких рішень щодо обтяження рухомого майна чи припинення такого обтяження по відношенню до будь-якої фізичної чи юридичної особи. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив. 11.03.2008 між [PERSON] та ПАТ «КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір «Автопакет» №47/МК71/2008-840, поручителем за яким є [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, кредитор ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду про стягнення заборгованості за договором №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008. 04.02.2011 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалене заочне рішення у справі №2-3352/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, як з солідарних боржників. Зазначеним рішенням стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008 року 131328,72 грн. та солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судового збору у розмірі 1313,29 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120,00 грн. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 13.02.2014 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.02.2011 у справі №2-3352/11 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 23.05.2014 закінчено виконавче провадження [NUMBER] в зв`язку із сплатою 19.05.2014 стягувачу боргу в сумі 132762,01 грн. Позивач та третя особа на стороні позивача отримали письмову відповідь банку №1-7-10104 від 16.07.2014 на заяву про припинення правовідношення по договору кредиту та зняття застави на майно (вх. №27716 від 16.06.2014), яка підписана представником за довіреністю ПАТ «КБ «Надра» Федоренко С.В. В зазначеному листі представник відповідача_1 підтвердив виконання позивачем та третьою особою на стороні позивача рішення суду на користь кредитора (відповідач_1) та факт отримання боргових грошових коштів в повному обсязі. Також заявників було повідомлено, що відповідним підрозділам банку надані необхідні вказівки щодо припинення договору кредиту та зняття заборони на відчуження майна, яке виступало заставою зобов`язань по виконанню умов кредитного договору. Встановлено, що в провадженні приватного виконавця Русецького П.С. знаходиться виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» суми боргу. Відступлення права вимоги по договору №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008 здійснене 15.05.2020 між відповідачем_1 та відповідачем_2 за договором №GL2N79276ПВ272. Листом ТОВ «ФК «ІНВЕСТХАУС» повідомило позивача, що за договором кредиту відповідачем_1 нарахована заборгованість на дату укладення договору відступлення прав №GL2N79276ПВ272 від 15.05.2020 в сумі 274 593,42 грн., яка складається з основного боргу (тіло кредиту) в сумі 73 537, 21 грн., заборгованості за відсотками - 67 825,61 грн., пеня 133 230,60 грн. Детального розрахунку заборгованості із зазначенням періоду формування заборгованості відповідач_2 не надав. Згідно витягу №68829401 від 22.10.2020, за заявою відповідача_2 державним реєстратором Львівською регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» здійснено реєстрацію приватного обтяження у вигляді застави рухомого майна із забороною відчуження а саме на транспортні засоби марки «Дейву Нексія», 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] , [NUMBER] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, позивач та [PERSON] є споживачами за договором кредиту «Автопакет» №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008. Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.02.2011 у справі №2-3352/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вказаним договором. Таким чином, вказаним рішенням була визначена сума заборгованості за договором кредиту «Автопакет» №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008, яка була погашена позивачем в межах виконавчого провадження. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. В межах виконавчого провадження позивачем виконано вказане рішення суду в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/27064/15, суд дійшов висновку, що припиненням зобов`язання за кредитним договором є не дата вказана в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а постанова, винесена відділом державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу, у зв`язку з погашенням боргу. Відповідно до п. 8 cт. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що після виконання кредитних зобов`язань, ПАТ «КБ «НАДРА» не видав позивачам довідку про закриття кредиту, що в подальшому стало причиною нарахування суми заборгованості. Разом з тим, відсутність довідки про закриття кредиту не є підставою для подальшого нарахування заборгованості за кредитним договором. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 286/1693/17, у якій вказано, що наявність або відсутність довідки про відсутність заборгованості перед банком не впливає на права позивача, оскільки він виконав зобов`язання за кредитним договором. У постанові КСЦ Верховного суду від 17.10.2018 у справі №308/10886/15, суд зробив висновок, що особи - зокрема позичальник та поручитель належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). У постанові КЦС Верховного суду від 20.02.2019 у справі №758/13462/15-ц, суд дійшов висновку, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Як вбачається із матеріалів справи, такі вимоги банком до позивача не заявлялись. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» зверталось до суду з позовом до позивача та третьої особи з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, тому нарахування відсотків і пені на час звернення і після ухвалення рішення є неможливим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Постановою Верховного Суду України 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14- 10цс18) встановлено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої стані 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема, з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до cт. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак вимога позивача про визнання зобов`язання за договором кредиту «Автопакет» №47/МК71/2008-840 від 11.03.2008, припиненим, є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що, транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», реєстрація, перереєстрація зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типі, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п. 2 Порядку). У п. 3 Порядку зазначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають державному стандарту України. Судом встановлено, що позивач набув право власності на автомобілі на законних підставах, про що свідчить свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] та [NUMBER] , виданих 05.03.2008 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. З матеріалів справи вбачається, що на належні позивачу на праві власності автомобілі 22.10.2020 було зареєстроване обтяження у виді застави рухомого майна, чим порушується його право власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до вимог ст. 3 цього Закону, заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та впливає на чинність договору застави (ст. 16 Закону України «Про заставу»). Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Відповідно до ч.1-2 ст. 12 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відзиві на позовну заяву відповідач_1 порушує питання про застосування до позовної заяви наслідки пропущення строку позовної давності, на що слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, в даному випадку суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки порушення його прав є триваючим. У ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, оскільки у частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. В деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення, зокрема, триваючого правопорушення. В теорії права триваюче правопорушення розуміється, як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону безперервно відбувається протягом якогось певного часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. Отже, особа може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення її прав. Обов`язковою умовою такого позову є існування порушення прав, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, прийшов висновку про те, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховую вищевикладене,

Outcome: partial