Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Гузєв І.Г. в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] станом на 27 червня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 27 червня 2014 року [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та працював на посаді електрослюсаря підземного. 27 червня 2014 року близько о 01-54 год. [PERSON] перебував на робочому місці в підземних умовах в шахті «Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та виконував покладені на нього трудові обов`язки, перебуваючи на 418 бортовому штреці, за вказівкою помічника начальника дільниці він здійснював підготовку до використання кутової шліфувальної машини («болгарки»). Під час виконання вказаного завдання [PERSON] торкнувся рукою до оголених кінців проводу, приготованих для підключення «болгарки», внаслідок чого потрапив під дію електричного струму і впав з секції на ґрунт виробки. В подальшому членами ланки працівників, до якої входив потерпілий, виявлено останнього в непритомному стані на ґрунті виробки, внаслідок чого членами ланки вжито заходи з підняття потерпілого на поверхню шахти, де лікар 8ВГСО за результатами огляду констатував смерть потерпілого. 27 червня 2014 року за результатами розтину тіла потерпілого встановлено причину його смерті - вплив технічного електричного струму. З метою встановлення обставин вказаного нещасного випадку зі смертельним наслідком було створено комісію, яка провела спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідком розслідування уповноваженою комісією складено акти за формами Н-1 та Н-5. Внаслідок втрати чоловіка [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона зазнала душевні страждання у зв`язку із смертю чоловіка, значний душевний біль від втрати найріднішої людини, який вона відчуває усе своє життя, позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки, а їх спільна дитина назавжди позбавлена любові рідного батька. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, бо смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що безумовно спричиняє страждання та хвилювання.Внаслідок втрати батька [PERSON] , [INFO] , завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він залишився від батька, назавжди позбавлений можливості отримувати батьківське піклування та допомогу, отримувати батьківські життєві настанови та поради у найвідповідальніші моменти свого життя.Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка на виробництві 536800,00 грн., та на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька на виробництві 536800,00 грн. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подав до суду відзив на позовну заяву з додатками. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в повному обсязі, посилаючись на те, що в позовній заяві не зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 4.2.5 акту Н-5 від 15 вересня 2014 року загиблий [PERSON] значиться як особа, яка порушила Інструкцію №6 з охорони праці для електрослюсаря підземного та Правила безпеки у вугільних шахтах. Теж саме зазначено і в п.10 акту Н-1 №26 від 15 липня 2014 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але в матеріалах справи є письмова заява представника позивача про розгляд справи без його участі та без участі позивачів, просить позов задовольнити. Представник відповідача надав суду письмову заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві підстав. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки дана цивільна справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засідання встановлено, що позивач [PERSON] (до шлюбу [PERSON] , [PERSON] ) з 17 вересня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 17 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровької області, актовий запис №157. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане 19 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровькій області, актовий запис №20. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 27 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровькій області, актовий запис №234. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 12 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровькій області, актовий запис №11, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Відповідно до акту №26 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 15 липня 2014 року за формою Н-1, 27 червня 2014 року о 01-55 год. з [PERSON] стався нещасний випадок внаслідок ураження електричним струмом, що призвело до смерті [PERSON] . В п. 3 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 27 червня 2014 року о 01-55 год. на ВСП «ШУ Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шахта «Павлоградська» від 15 липня 2014 року за формою Н-5 зазначені обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: 26 червня 2014 року у третю зміну (з 20-00 год. до 02-00 год.) помічник начальника дільниці в видобутку вугілля №5 [PERSON] видав наряд (з 18-45 год. до 19-05 год) ланці працівників у кількості 9 осіб на виїмку вугілля комбайном, кріплення сполучень, зачистка 418 лави. Електрослюсарю підземному [PERSON] був виданий наряд на обслуговування механізмів. о 00-00 год. електрослюсар підземний [PERSON] , знаходячись на 418 бортовому штреку, приєднав кабель КТПЕШВ 5*2*0,7 до кабелю КСША 4*0,6, які були складені в бухти на монтажній стороні виробки, біля демонтованих із 418 лави секцій кріплення 1МКД-90. Після цього електрослюсар підземний [PERSON] підготував інший кінець кабелю КСША 4*0,6 для підключення його до «болгарки», зробив при цьому петлі для з`єднання кабелю з вилкою. Потім [PERSON] скинув кабель КТПЕШВ 5*2*0,7 на ґрунт виробки, протягнув його до ІПШ-1, який знаходився на 418 збірному штреку, і приблизно о 00-50 год. підключив кабель та затиснув дерев`яним клином силовий контактор 220В, щоб захист і ланцюг дистанційного керування даним контактором джерела живлення ІПШ-1 не спрацювали. Включив ІПШ-1, тим подав напругу до кабелю. О 01-22 год. комбайн доїхав до секції №126 у бік 418 бортового штреку і помічник начальника дільниці [PERSON] дав команду зупинити роботи з виїмки вугілля і почати підготовку до роз`єднання тягового ланцюга ВСПК і ланцюга скребкового конвеєра. О 01-30 год. [PERSON] повернувся до розподільного пункту 418 бортового штреку і помічник начальника дільниці [PERSON] дав вказівку [PERSON] , щоб той підготував до роботи «болгарку». О 01-54 год. електрослюсар [PERSON] , перебуваючи на 418 бортовому штреку, став на демонтовану секцію кріплення 1МКД-90 і почав розмотувати бухту з кабелем КСША 4*0,6, який знаходився під напругою. Під час розмотування кабелю електрослюсар [PERSON] по необережності торкнувся рукою до оголених кінців проводу, приготованих раніше для підключення до вилки «болгарки», внаслідок чого потрапив під дію електричного струму і впав з секції на ґрунт виробки, потягнувши на себе кабель. О 01-55 год. помічник начальника дільниці [PERSON] , який знаходився на сполученні 418 лави з 418 бортовим штреком, почув приглушений стогін, що доносився з боку енергопоїзда (26 метрів від вікна 418 лави). [PERSON] спрямував у бік енергопоїзда і побачив, що електрослюсар підземний [PERSON] лежить без свідомості на ґрунті виробки, а його ноги знаходяться на раніше демонтованій секції 1МКД-90, та на ньому лежить кабель КСША 4*0,6, що знаходився під напругою. В 05-30 год. [PERSON] доставили до моргу міської лікарні №4 м. Павлограда, де при розтині тіла лікарем судово-медичної експертизи була встановлена причина смерті: вплив технічного електричного струму. В п. 6 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 27 червня 2014 року о 01-55 год. на ВСП «ШУ Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шахта «Павлоградська» від 15 липня 2014 року зазначені особи, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, в їх числі зазначено і [PERSON] . Отже, смерть [PERSON] настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що підтверджується зазначеними вище обставинами. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці. Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт заподіяння моральної шкоди позивачу [PERSON] у зв`язку з втратою чоловіка завдає їй душевних та психологічних страждань, вона зазнала душевні страждання у зв`язку із смертю чоловіка, значний душевний біль від втрати найріднішої людини, який вона відчуває усе своє життя, позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки, а їх спільна дитина назавжди позбавлена любові рідного батька, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з його боку додаткових зусиль для організації власного життя. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу [PERSON] у зв`язку з втратою батька завдає йому душевних та психологічних страждань, він залишився від батька, назавжди позбавлений можливості спілкуватися з батьком та отримувати батьківське піклування та допомогу, отримувати батьківські життєві настанови та поради у найвідповідальніші моменти свого життя, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та впливає на його емоційний стан. У зв`язку з цим, суд вважає, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті [PERSON] та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, їх переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки [PERSON] отримав тілесні ушкодження у тому числі у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] доведений матеріалами справи, а те, що померлого [PERSON] теж визнано винним у заподіянні вказаного нещасного випадку, що призвів до смерті останнього, не може бути підставою для підтвердження відсутності вини з боку відповідача. Позивачі внаслідок втрати чоловіка та батька переживають нервові потрясіння, пов`язані з його смертю вони позбавлені любові своєї рідної людини та його підтримки, турботи та утримання. Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про охорону праці» саме на роботодавця покладено обов`язок створення на кожному робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд бере до уваги, що смерть [PERSON] настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть чоловіка та батька призвела до того, що позивачі постійно перебувають у напруженому психічному стані, така втрата є невідворотною, та жодна людини не може замінити рідного батька, його любов та турботу, смертю останнього позивачам завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад їх життя. Суд не бере до уваги доводи відповідача у відзиві про те, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув [PERSON] , є порушення останнім законодавства про охорону праці та нехтування правилами безпеки, натомість відповідач не вчиняв будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральних страждань позивачу, оскільки факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом № 26 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 15 липня 2014 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. Крім того, [PERSON] загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, невідворотність, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачів, а також зважаючи на те, що винним у заподіянні вказаного нещасного випадку, що призвів до смерті [PERSON] , визнано серед інших також і останнього, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок смерті чоловіка на виробництві в сумі 200000,00 грн, та на користь позивача [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок смерті батька на виробництві в сумі 200000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення. Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди кожному позивачу в розмірі по 200000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700х4=26800,00,00 грн.). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. слід з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial