Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В.о. начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області Левченко Р. звернувся до суду з позовом про відшкодування майнових збитків, в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області 160 646 грн. (сто шістдесят тисяч шістсот сорок шість гривень) в рахунок відшкодування майнових збитків та стягнути з відповідача судовий збір та витрати пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження. Свої вимоги мотивує тим, що згідно наказу Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 08.01.2020 p. № 01-К [PERSON] 09.01.2020 р. прийнятий на посаду провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобів [NUMBER] Служба є власником автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер [NUMBER] . Пунктами 21, 22 Наказу Служби від 28.12.2020 р. № 200 вищевказаний автомобіль закріплено за відділом якості, технічного контролю та нових технологій Служби і надано дозвіл на керування автомобілем провідному інженеру цього відділу [PERSON] 11 липня 2022 року о 18.50 год. на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-16 км 144+100 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААБ № 155218 [PERSON] не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив з`їзд у кювет, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта № 162 від 25.07.2022 p., складеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., розмір матеріального збитку, завданого Службі внаслідок ДТП, яка сталась 11.07.2022 p., складає 160 646 грн. Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Не погоджуючись з постановою місцевого суду, Службою автомобільних доріг у Черкаській області подано апеляційну скаргу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022 р. апеляційну скаргу Служби задоволено, постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Протягом періоду з 13.07.2023 р. по 09.09.2022 р. [PERSON] перебував на лікарняному, а з 15.08.2022 р. по 17.08.2022 р. - у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами. Наказом Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 12.09.2022 № 31-К [PERSON] звільнено із займаної посади 12.09.2022 р. за угодою сторін на підставі поданої ним заяви, п.1 ст.36 КЗпП України. Вказує, що шкоду позивачеві з результаті пошкодження автомобіля завдано не при виконанні трудових обов`язків відповідачем, а через 1 год. 50 хв. після закінчення роботи на підприємстві. При цьому, жодних розпоряджень від керівництва Служби чи погоджень від безпосереднього керівника відповідача - заступника начальника відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби щодо залучення до роботи понаднормово [PERSON] для виконання невідкладних завдань чи вирішення нагальних виробничих питань - не надходило. З огляду на зазначене, вважає, що Відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну ним шкоду Службі у повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.07.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, яку було надіслано за офіціним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно наказу Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 08.01.2020 p. № 01-К [PERSON] 09.01.2020 р. прийнятий на посаду провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій (а.с.5. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобів [NUMBER] Служба є власником автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.14). Пунктами 21, 22 Наказу Служби від 28.12.2020 р. № 200 вищевказаний автомобіль закріплено за відділом якості, технічного контролю та нових технологій Служби і надано дозвіл на керування автомобілем провідному інженеру цього відділу [PERSON] (а.с.15-16). 11 липня 2022 року о 18.50 год. на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-16 км 144+100 сталася дорожньотранспортна пригода за участю автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] . Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.І ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.38). Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022 р. апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що [PERSON] не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив з`їзд у кювет, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.39-40). Відповідно до висновку експерта № 162 від 25.07.2022 p., складеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., розмір матеріального збитку, завданого Службі внаслідок ДТП, яка сталась 11.07.2022 p., складає 160 646 грн. (а.с.27-36). Наказом Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 12.09.2022 № 31-К [PERSON] звільнено із займаної посади 12.09.2022 р. за угодою сторін на підставі поданої ним заяви, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.6). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, за змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються Главою IX Кодексу законів про працю України та іншими нормативними актами. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності. Крім того, при вирішені справ щодо матеріальної відповідальності працівників слід керуватися роз`ясненнями, що містяться у постановах Пленуму Верховного Суду: «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 за №14; «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 за №9 та інформаційному листі ВССУ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» від 27.09.2012 за №10-1389/0/4-12. Вирішуючи питання про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, роботодавець та суд під час розгляду справи повинні визначити, порушення яких конкретних норм стали причиною завданої шкоди. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників містить стаття 130 КЗпП відповідно до якої передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК України, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються. За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Таким чином, позивачами у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками, можуть бути юридичні особи або фізичні особи, які використовують найману працю, яким завдано майнової шкоди, а відповідачами - завжди фізичні особи, які перебувають у трудових правовідносинах і заподіяли шкоду. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. (абз.3 п.3 постанови Пленуму ВС №14). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог статті 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Увідповідності до частини 3 ст. 24 КЗпП, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У даній справі, позов про відшкодування шкоди пред`явлено позивачем Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області до [PERSON] , який працював у позивача на посаді провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій та заподіяв шкоду не при виконанні ним своїх трудових обов`язків, оскільки ДТП сталася після закінчення роботи, тобто не при виконанні трудових обов`язків відповідачем. Факт перебування у трудових відносинах [PERSON] із Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області знайшов своє підтвердження у досліджених у судовому розгляді письмових доказах, зокрема наказі за №01-К від 08.01.2020, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу з 09.01.2020 на посаду провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій позивача (а.с.5). Так, пунктом 7 ч. 1 ст. 134 КзпП України передбачено, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Відповідачем не спростовано доводів позивача щодо заподіяння шкоди поза межами робочого часу, тобто не під час виконання трудових обов`язків. Вину позивача у даній ДТП, а отже у заподіянні шкоди суд також вважає доведеною. Згідно із частиною 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14). З огляду на викладене, факти та обставини, які встановлено згідно з постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022 р. у справі N 694/1178/22 мають преюдиційне значення та не підлягають повторному дослідженню та доведенню. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позивач довів порушення трудових обов`язків відповідачем, оскільки здійснення водієм, допущеним до роботи та до виконання функціональних обов`язків,керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння,що підтверджено судовими рішеннями, які були безпосереднім предметом дослідження у даній справі, про що зазначено вище, є порушення, у тому числі й трудових обов`язків. Зі статті 213ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпція щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього про стягнення заподіяної шкоди, не заперечив її розміру. З огляду на вищевикладене, оскільки завдана матеріальна шкода заподіяна позивачу з вини відповідача , не при виконанні ним свої службових обов`язків, яка завдана як працівником, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду у розмірі 160 646 грн. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзив на позов, заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2684,00 грн. та витрати за надання експертних послуг в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот гривень). На підставі ст. 47, 97, 115, 116, ,

Outcome: approved