Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

19.04.2023 року від позивача до Самарського районного суду м.Дніпропетровська надійшла зазначена позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд: - позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього доньки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; - стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] . Протягом тривалого періоду відповідачка веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи спиртними напоями. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] , відомості про батька дитини при реєстрації народження були внесені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження дитини поведінка відповідачки та спосіб її життя практично не змінилися. З моменту народження позивач доглядає та виховує онуку, а відповідачка вихованням та утриманням дитини не займається. В квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідачка не проживає, але час від часу з`являється. На правах матері вона в будь-який час може забрати дитину, ходить з нею по пивницях в нетверезому стані, залякує дитину. Неодноразово застосовувала до дитини фізичне насильство в квартирі, в зв`язку з чим позивач вимушена була викликати поліцію. Один раз навіть прийшлося викликати швидку допомогу, так як дитині були нанесені тілесні ушкодження, а також був нервовий зрив. Онука постійно просить бабусю не впускати відповідачку в квартиру, так як вона її боїться. Дитина перебуває в постійному стресовому стані. Позивач створила для дитини нормальні умови для навчання та розвитку, повністю забезпечує дитину матеріально. Відповідачка не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На будь-які зауваження з приводу її неправильної поведінки відповідачка реагує неадекватно, влаштовує сварки та скандали. Поведінка відповідачки та ставлення її до дитини свідчать про те, що дитина є для неї чужою, материнських почуттів до дитини вона не має. Дитина боїться свою матір. Викладені обставини свідчать про те, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 2-3). Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явивлась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення кореспонденції засобами поштового зв`язку. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. В матеріалах справи міститься конверт, повернутий поштою з кореспонденцією відповідачу з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29, 38, 48). Також суд завчасно (22.08.2023 року) повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 47). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Наталія Вікторівна просила розглянути справу без участі представника та врахувати інтереси дитини в межах чинного законодавства України (а.с. 39). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 23). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року зобов`язано орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради скласти та надати до Самарського районного суду м. Дніпропетровська висновок, щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 33). 22.08.2023 року від органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] (а.с. 39-41). Під час судового розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. 11.09.2023 року оголошено рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15 червня 2016 року Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Згідно із довідкою №1074 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 30 березня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: уповноважений власник [PERSON] (зареєстрована з 13.04.1972 року), [PERSON] (син, зареєстрований 05.06.1986), [PERSON] (онука, зареєстрована 24.11.1992), [PERSON] (чоловік, знято з реєстрації 05.06.2015), [PERSON] (праонука, зареєстрована 17.06.2016), [PERSON] (донька, зареєстрована 03.03.1986) (а.с. 9). За відомостями акту обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] від 28 березня 2023 року встановлено, що житло розміщене на 5 поверсі 5-поверхового будинку та складається з 3 кімнат. Дитина зареєстрована за даною адресою. У дитини є ліжко, стіл для занять. Дитина забепечена різноманітною їжею та одягом. Мати дитини - [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але не проживає, зі слів баби веде антисоціальний спосіб життя. Відомості про батька внесені згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Баба дитини - [PERSON] пояснила, що мати дитини з`являється дуже рідко, влаштовує скандали та фізичне насилля над дитиною (а.с. 5). Відповідно до характеристики на сім`ю учениці 1-в класу КЗО «СЗШ №98» ДМР [PERSON] , [INFO] , Сім`я складається з 3 осіб: дитина - [PERSON] , 2016 року народження, бабуся - [PERSON] , 1969 року народження, прабабуся - [PERSON] , 1940 року народження. Сім`я неповна, матеріальний достаток складається із пенсії прабабусі і заробітної плати бабусі. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, нічим дитині не допомагає і навіть майже не відвідує, а якщо і зустрінеться з дитиною, то обов`язково виникає сварка та крики. Виховання, навчання та забезпечення дитини всім необхідним знаходиться повністю на бабусі [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 17.08.2023 року, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 40-41). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Стаття 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Верховний Суд України в зазначеній вище постанові, надаючи оцінку ухиленню батьків від виконання своїх обов`язків, відзначив також, що воно відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, спкування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не задають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного гозвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і чоральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньги, суд вважає за необхідне позовні вимоги у цій частині задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітної плати та інших доходів щомісячно, що є визначеним мінімумом на утримання однієї дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову сплатила за вимогу немайнового характеру 1073,60 грн. та була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та на користь позивача 1073,60 грн.

Outcome: approved