Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - Відповідач 1), [PERSON] (далі - Відповідач 2) про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що 26.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - «АТ «УкрСиббанк»), як Іпотекодержателем, та [PERSON] , як Іпотекодавцем 1, [PERSON] , як Іпотекодавцем 2, був укладений Договір іпотеки №74276 (далі «Договір іпотеки»), посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №4081, у відповідності до якого в іпотеку перейшла п`ятикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві спільної власності Відповідачу 2 та Позивачу. Як стало відомо, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») був укладений договір про купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Д. Г., зареєстрованим у реєстрі за № 2949-2950. У подальшому АТ «Дельта Банк» постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 віднесено до категорії неплатоспроможних, та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Як стало відомо, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, що іпотекодержателем за Договором іпотеки №74276 посвідченим 26.12.2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 4081 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Однак в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні дані, на підставі якого правочину ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав іпотекодержателя за Договором іпотеки. Оскільки АТ «УкрСиббанк» не повідомляв майнового поручителя про збільшення строку виконання Кредитного договору та підвищення процентної ставки по ньому, враховуючи, що майновий поручитель не надавав згоди на таке підвищення обсягу її відповідальності, будь які зміни до умов Договору іпотеки не вносилися, без сумніву є порушенням ст. 559 ЦК України та ст. 19 ЗУ «Про Іпотеку», у зв`язку з чим Договір іпотеки №74276 посвідчений 26 грудня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером №4081 має бути визнаний недійсним, а іпотека припиненою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2020 року цивільну справу №756/3033/20 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11.06.2020 року на адресу суду від відповідача 2 надійшла заява про визнання позову. 26.06.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. 09.07.2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - повернуто заявнику. 23.11.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. 30.11.2020 року на адресу суду від відповідача 2 надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. 10.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшла заява про застосування строку позовної давності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування судом доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року відмовлено позивачу та відповідачу 2 у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року відмовлено відповідачу 2 у прийнятті заяви про визнання позову. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову, крім того долучив до матеріалів справи копію Договору № 1463/К Про відступлення прав вимоги від 31.05.2019 року з додатком та копію Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 31.05.2019 року з додатком. Відповідач 2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що 26.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», як Іпотекодержателем, та [PERSON] , як Іпотекодавцем 1, [PERSON] , як Іпотекодавцем 2, був укладений Договір іпотеки №74276, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №4081, у відповідності до якого в іпотеку перейшла п`ятикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві спільної власності Відповідачу 2 та Позивачу. Відповідно до матеріалів справи, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Д. Г., зареєстрованим у реєстрі за № 2949-2950. 31 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір № 1463/К про відступлення прав вимоги, та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 31.05.2019 року, за якими, в тому числі, було відступлено право вимоги за Іпотечним договором № 74276 від 26.12.2007 року. Так, відповідно, до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем за Договором іпотеки № 74276 є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ст. ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що Договір іпотеки № 74276 посвідчений 26 грудня 2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером № 4081, має бути визнаний недійсним. Так як і не надано доказів того, що протягом дії Договору іпотеки, АТ «УкрСиббанк», без повідомлення майнового поручителя [PERSON] , вносив зміни до умов Кредитного договору, в частині зміни збільшення відсоткової ставки та строку виконання умов Кредитного договору, що порушило права майнового поручителя та збільшило строк та обсяг її відповідальності без її на те згоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним не знайшли підтвердження в судовому засіданні тому в задоволенні позову слід відмовити. Щодо заяви представника відповідача 1 про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки наявні підстави для відмови у позові по суті вимог, судом питання про застосування строків позовної давності не розглядається. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed