Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Повідайчик О.І. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 27392 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 003-06000-301112 від 30.11.2012 року в розмірі 73470,40 гривень (в тому числі: 48885,40 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 22785,00 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1800,00 гривень - заборгованість по пені) та 50,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 73520,40 гривень. 14.06.2021 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Посилається на те, що вказаний виконавчий запис вчинено з численними порушеннями законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, із 22.02.2017 року редакція Переліку затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому приватний нотаріус не мав законних підстав вчинити виконавчий напис на підставі кредитного договору. Також, зазначив, те що, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на кредитному договорі без документів які б посвідчували безспірність заборгованості, крім того, посилається на відсутність зобов`язальних відносин між позивачкою та відповідачем. На підставі наведеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, від 05.05.2021 р. зареєстрований в реєстрі за № 27392 та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник Повідайчик О.І. не з`явилися, проте представник позивача надав заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Цикл Фінанс» в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу відповідача. Про причини своєї неявки суд не повідомив, у відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відзив щодо позову не подавав. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при цьому, вирішення справи по суті залишив на розсуд суду за наявними матеріалами. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М, винесено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №27392 від 05.05.2021 р. про стягнення із [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 003-06000-301112 від 30.11.2012 року, укладеним із первісним кредитором - Публічним акціонерним товариство Дельта Банк», (код ЄДРПОУ 34047020, зареєстрованим за адресою: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б) право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», (код ЄДРПОУ 38750239, зареєстрованого за адресою: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8), відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 249/К від 20.02.2018 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. В подальшому, 12.04.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», (код ЄДРПОУ: 43453613, зареєстрованим за адресою: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8), рахунок у форматі IBAN: р/р [NUMBER] відкритий у AT «Альфа-Банк», МФО 300346 було укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 249/1 від 12.04.2021 року, відповідно до якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Стягнення заборгованості із позивачки проводиться за період з 19.05.2018 року по 15.10.2019 року в розмірі: 48885,40 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 22785,00 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1800,00 гривень - заборгованість по пені; 50, 00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 73520 (сімдесят три тисячі п`ятсот двадцять) гривень 40 копійок. Матеріалами виконавчого провадження ВП № [NUMBER] підтверджено, що приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. здійснює примусове виконання даного виконавчого напису, в ході якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , про що, зокрема, свідчать відповідні постанови від 14.06.2021 р. та 11.10.2021 року, винесені в рамках даного виконавчого провадження. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. З тексту оспорюваного виконавчого напису (реєстровий №27392) від 05.05.2021р. вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., при вчиненні нотаріальної дії керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 (далі - Переліку). Так, із пункту 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі N 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: "Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття". Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису (реєстровий №27392), а саме, 05.05.2021 р., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Із огляду на наведене, судом зясовано, що у матеріалах справи відсутні докази того, що кредитний договір № 003-06000-301112 від 30.11.2012 року про надання кредиту позивачці [PERSON] було нотаріально посвідчено, і доказів протилежного судом не встановлено. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проаналізувавши наведені вище роз`яснення, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису 05.05.2021 року приватний нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості зазначений у написі є безспірним. Крім того, ні відповідачем, ні приватним нотаріусом не було надано до суду належних доказів на спростування аргументів позивача, яка заперечує факт безспірної заборгованості, та заперечує факт виникнення між сторонами договірних відносин, а саме укладання договору позики (кредитного договору) з відповідачем (іншими банківськими/фінансовими установами), посилаючись на те, що позивачка не отримувала позик (кредитів) від відповідача, про існування кредитного договору, остання дізналася тільки після отримання постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт рахунків. Зазначені обставини є безумовним підтвердженням того, що заборгованість за кредитним договором № 003-06000-301112 від 30.11.2012 р. є спірною. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що визначена у спірному виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною, а сам виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально, що в сукупності є безумовною підставою для задоволення позову та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується стягнення з відповідача ТОВ "Цикл Фінанс" на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1Закону України «Про адвокатурута адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19). Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved