Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідачів\~про [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 22 березня 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №199/7268/20 на користь його батька [PERSON] винесене рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості у сумі 37900,20 гривень. Тобто відповідачі у справі [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були зобов`язані сплатити його батькові [PERSON] наведену вище суму. На виконання рішення суду видані виконавчі листи про стягнення зазначеної суми з відповідачів. Стягувач [PERSON] помер [INFO] . На час його смерті відповідачі у справі не здійснили сплату [PERSON] заборгованості згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року у справі №199/7268/20. Згідно із спадковим договором від 24 січня 2019 року та довідки приватного нотаріусу Деллалової В.М. за спадковою справою все майно та грошові кошти його батька [PERSON] є його власністю. Позивач зазначає, що ним подані до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та задоволені заяви щодо заміни стягувача у виконавчих листах та виконавчих провадженнях. Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі відкриті виконавчі провадження та здійснена заміна стягувана у відкритих виконавчих провадженнях на [PERSON] . Станом на звернення до суду, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/7268/20 не виконане, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів 3 % річних від суми боргу в розмірі 2392,00 грн., інфляційні витрати 14473,22 грн. за період з 23 березня 2021 року по 30 квітня 2023 року. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі правом на подачу письмового відзиву на позов не скористались. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення плати за проживання та штрафних санкцій. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 7 723 (сім тисяч сімсот двадцять три) гривні 90 копійок. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 17 104 (сімнадцять тисяч сто чотири) гривні 40 копійок. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] пеню за невиконання зобов`язань з оплати за користування приміщенням в період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 11 871 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) гривня 67 копійок. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних та інфляційні витрати за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 23 копійки. Стягнути з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн. [PERSON] помер [INFO] . Згідно із спадковим договором від 24 січня 2019 року та довідки приватного нотаріусу Деллалової В.М. за спадковою справою все майно та грошові кошти [PERSON] є власністю заявника [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року було замінено стягувача [PERSON] у виконавчих провадженнях: ВП №68145362 від 13 січня 2022 року про стягнення 17104,40 гривень; ВП №68144626 від 13 січня 2022 року про стягнення 1200,23 гривень; ВП №68144723 від 13 січня 2022 року про стягнення 280,26 гривень у справі №199/7268/20 за виконавчими листами від 22 березня 2021 року на [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , п/рахунок [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», МФО 300335). Відповідно до відповіді начальника відділу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) станом на 30.05.2023 року за виконавчими документами у справі зокрема 199/7268/20 де боржниками є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вимоги виконавчих документів не виконані. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення основного боргу за договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 902/330/17, від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконали судове рішення щодо стягнення з них заборгованості в сумі 37900,20 грн., на підставі положень статті 625 ЦК України у позивача [PERSON] виникло право вимагати у відповідачки сплатити суму нарахованих інфляційних втрат за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом статті 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця,а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період з 23.03.2021 року по 30.04.2023 року. Однак суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме в частині нарахування штрафних санкцій з моменту набрання чинності рішенням суду по справі № 199/7268/20, а саме з 01.11.2021 року дата винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою було рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2021 року залишено без змін. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) = 1.32533941 Інфляційне збільшення: 37 900,20 x 1.32533941 - 37 900,20 = 12330,43 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 37 900,20 x 3 % x 546 : 365 : 100 = 1700,84 грн. За таких обставин, поданий [PERSON] позов належить задовольнити частково та стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивачки 3% річних в сумі 1700,84 грн. та інфляційні втрати в сумі 12330,43 грн. за час невиконання рішення суду, а всього 14031 (чотирнадцять тисяч тридцять одна) гривня 27 коп., та в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., з кожного по 357,87 грн.

Outcome: partial