Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 листопада 2020 року в сумі 71493,42 грн. та судового збору в розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 листопада 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3187/82/940406, відповідно до умов якої банк надав позичальнику кредит в межах поточного ліміту у розмірі 10 000 грн. та максимального ліміту у розмірі 500 000 грн., строком користування на 48 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 48 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені договором. Як зазначає представник позивача, банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши кредит у розмірі визначеному договором, однак внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 71493,42 грн., що складається із заборгованості за дозволеним овердрафтом у сумі 58286,00 грн. та заборгованості за недозволеним овердрафтом у розмірі 13207,42 грн., в тому числі із простроченої заборгованості із щомісячного внеску у розмірі 22452,34 грн. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду із даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Разом з тим, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року, представнику позивача було відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони позивача у даній справі, його правонаступником. Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі. Відповідач про розгляд справи неодноразово повідомлявся шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до неї за зареєстрованою адресою місця проживання, проте конверти з поштовими відправленнями повернулись до суду без вручення, з довідкою АТ Укрпошта «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім цього, вбачається, що про розгляд даної справи відповідач повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади України, шляхом розміщення відповідного оголошення. Згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 2019 року відповідач підписав Заяву № CMDPI-626494 про акцепт Публічної пропозиції/Угоди. Підписанням цієї заяви клієнт безумовно визнав, що Публічна пропозиція, ця Заява про акцепт, Правила, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин Сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу (а.с. 27). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2020 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» (Статут АТ «Райффайзен Банк», затверджений загальними зборами акціонерів, протокол № 3б-64 від 17 жовтня 2022 року (а.с. 35-36) було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3187/82/940406 (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За правилами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, враховуючи викладені норми закону, вбачається, що між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким відповідачу було надано картку із встановленням кредитного ліміту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до положень п. 1.2 заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/3187/82/940406, що являється додатком до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № CMDPI-626494 від 23 серпня 2019 року, Банк надає Клієнту Послугу споживчого кредиту у формі кредитування рахунку (Кредит), під яким розуміються грошові кошти, що надаються Клієнту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. У пунктах 1.3.-1.4. Заяви зазначено, що максимальний ліміт кредиту складає 500 000 грн., в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту. Розмір поточного ліміту на дату підписання Заяви становить 0 гривень та може бути змінений в порядку та на умовах, передбачених пунктом 2.1. Заяви. Розмір поточного ліміту на дату початку кредитування становить 10000,00 грн. Згідно з пунктом 1.5 Заяви, строк кредиту - сукупність періодів, протягом яких банк визначає поточний ліміт, відповідно до пункту 2 Заяви, та протягом якого клієнт має право користуватись кредитом. Строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту (дати початку кредитування). Зміна строку кредиту є можливим згідно підпункту 2.3.4. пункту 2.3. Статті 2 Розділу 6 Правил. Відповідно до пункту 1.6. Заяви проценти (за користування кредитом), в тому числі недозволеним овердрафтом складає 48% річних (фіксована процентна ставка). Пунктом 2.1. Заяви передбачено, що на дату підписання Заяви та відкриття карткового рахунку поточний ліміт становить 0 грн. Протягом тридцяти робочих днів з дати заяви, після відкриття карткового рахунку Банк може змінити розмір Поточного ліміту до суми, зазначеної у п. 1.4.1 Заяви, про що направляє клієнту SMS-повідомлення на номер телефону, що наданий клієнтом при підписанні заяви або інший номер телефону, що наданий клієнтом в процесі обслуговування. Датою початку кредитування є дата направлення Банком клієнту першого після підписання Заяви SMS-повідомлення про встановлення (зміну) поточного ліміту. Банк повідомляє клієнта про розмір поточного ліміту в наступному періоді, згідно порядку, передбаченому підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. статті 2 розділу 6 Правил. Як вбачається з пункту 6 Заяви, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил (а.с. 11). При цьому, згідно п.п. 2.5.8 п. 2.5 Статті 2 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичної осіб в АТ «Райффайзен Банк», у разі списання з карткового рахунку коштів у сумі, що перевищує Доступну суму на Картковому рахунку Клієнта виникає Недозволений овердрафт. Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за користування Недозволеним овердрафтом у визначеному заявою розмірі (а.с. 30). Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою по рахунку наданою позивачем на підтвердження користування відповідачем грошовими коштами. З розрахунку заборгованості по картковому кредиту та виписці по рахунку, які додані до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами АТ «Райффайзен Банк», але несвоєчасно погашав борг, внаслідок чого у останнього, станом на 07 лютого 2023 року, виникла заборгованість за період з 28 листопада 2020 року по 07 лютого 2023 року за дозволеним овердрафтом у розмірі 58286,00 грн.; за недозволеним овердрафтом - у розмірі 13207,42 грн., в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску у сумі 22452,34 грн., що всього становить 71493,42 грн. (а.с.7-9; 13-18). У розрахунку заборгованості по картковому рахунку зазначено, що було змінено кредитний ліміт: з 22 квітня 2021 року з 10000,00 грн. до 45700,00 грн.; з 24 грудня 2021 року з 45700,00 грн. до 50000,00 грн.; з 02 березня 2022 року з 50000,00 грн. до 51560,00 грн.; з 01 квітня 2022 року з 51560,00 грн. до 53482,00 грн.; з 31 травня 2022 року з 53482,00 грн. до 58286,00 грн. (а.с.7 зворот, 8 зворот, 9). Заборгованість підтверджується випискою по рахунку, у якій відображено користування [PERSON] кредитними коштами та часткове виконання зобов`язання щодо їх повернення станом на 01 лютого 2023 року (а.с.13-18). Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки - це рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом, та належним доказом. Проте судом встановлено, що відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту у встановлені договором строки, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно наданих позивачем доказів, зокрема, виписки по рахунку та помісячного розрахунку заборгованості, станом на 07 лютого 2023 заборгованість [PERSON] складає 71493,42 грн. З метою досудового врегулювання спору, АТ «Райффайзен Банк» надіслало на адресу відповідача вимогу від 08 лютого 2023 № 114/5-К-284647 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №010/3187/82/940406(а.с. 20). Натомість, вимога про погашення наявної заборгованості відповідачем залишена без уваги. Разом з тим, вбачається, що до позовної заяви позивач додав копію Паспорту споживчого кредиту, яка підписана відповідачем 19 листопада 2020 року (а.с. 10). Так, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Тобто, з урахуванням наведених положень Закону України «Про споживче кредитування», в даному випадку Паспорт споживчого кредиту не є документом, який посвідчує конкретні умови на яких в дійсності укладено договір кредиту, адже відповідна інформація є вимогою закону та покликана надати споживачу можливість до укладання договору здійснити порівняння різних пропозицій кредитодавця та за результатами такого порівняння прийняти обґрунтоване рішення про укладення договору кредиту, в тому числі з урахуванням обраного ним певного типу кредиту. Отже, в даному випадку суд не може прийняти до уваги вказаний Паспорт, як доказ на підтвердження викладених обставин позову щодо наявності у відповідача заборгованості перед банківською установою. Так, за правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 71493,42 грн. заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (Заявою) №010/3187/82/940406 від 19 листопада 2020 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , який підтверджує рух коштів по рахунку. В той же час, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив до позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування викладених обставин справи, а зокрема, що заборгованість є меншою або відсутня. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2684,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: approved