Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивач, в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, звернувся до суду з вказаним позовом, який було уточнено, та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2021 року по 01 січня 2023 року в сумі 159761,00 грн. Обґрунтовуючи позов зазначає, що позивач в період з 01.03.2018 року по 22.10.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 22.10.2020 року його було звільнено за ч.1 ст.36 КЗпП України. Судовим наказом виданим Добропільським міськрайонним судом Донецької області 06.04.2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 159761,80 грн. Виплату цих сум було проведено в примусовому порядку виконавцем лише 10 травня 2023 року. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що відповідач повинен виплатити, відповідно до ст.117 КЗоТ України, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Рух справи у суді Ухвалою судді від 02.06.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.06.2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 19.06.2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача докази. 13.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачем не визнаються у зв`язку з їх необґрунтованістю. Посилаючись на те, що позивач в день звільнення не працював та з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача в день звільнення та після не звертався. Про вимогу про розрахунок з позивачем відповідачу стало відомо 06.04.2021 року, коли судом було видано судовий наказ щодо стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача. Також відповідач просив поновити йому строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 05.09.2023 року в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строків подання відзиву відмовлено. Продовжено строк для подання відзиву до суду до 14.07.2023 року. Інших клопотань від сторін не надходило. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом обставини та факти. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.03.2018 року по 22.10.2020 року. 22.10.2020 року був звільнений за ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення позивач не працював, оскільки перебував у черговій відпусці. При звільненні відповідач не провів з позивачем повний розрахунок. За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказані обставини підтверджуються чинним судовим наказом виданим Добропільським міськрайонним судом Донецької області 06 квітня 2021 року відповідно до якого з ТОВ «Краснолиманське» стягнуто на користь [PERSON] суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 159761,80 грн. 10.05.2023 року судовий наказ в примусовому порядку виконано в повному обсязі. Вказану обставину відповідач не оспорював. Згідно довідки №180 від 11.07.2023 року виданої ТОВ «Краснолиманське» середньоденний заробіток [PERSON] складає 1503,23 грн. З відзиву відповідача (а.с.29-31) вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на недотримання позивачем вимог ст.116 КЗпП України, а саме на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про повний розрахунок, тому вважає, що вина підприємства в затримці виплати позивачу нарахованих сум при його звільненні відсутня. Позивач не оспорював, що його середньоденний заробіток за останні 2 місяці перед звільненням складає 1503,23 грн. Висновки суду та норми законодавства, що застосовані судом. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України (у редакції на час звернення до суду з позовом), відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника). Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21). Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Враховуючи наведену норму вбачається, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22). Враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений лише 10.05.2023 року, а також те, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду 29.05.2023 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, не пропущений. Щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого. Розмір середньоденної заробітної плати позивача згідно довідки №180 від 11.07.2023 року виданої ТОВ «Краснолиманське» дорівнює 1503,23 грн. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивач не оспорює. Період затримки розрахунку при звільненні з 07.04.2021 року (наступний день після ухвалення судового наказу та повідомлення боржника про винесення вказаного судового наказу) до 10.05.2023 року (день фактичного розрахунку по виплаті заробітної плати в примусовому порядку) становить 527 робочих днів. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 07.04.2021 року по 01.01.2023 року. Враховуючи наведене, а також вимоги ст.117 КЗпП України у редакції чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи, якою передбачена відповідальність роботодавця у вигляді виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню саме за 6 місяців з 07.04.2021 року по 07.10.2021 року (126 робочих днів = 18 р.д. квітня 2021 року + 18 р.д.травня 2021 +20 р.д.червня 2021 +22 р.д. липня 2021 + 21 р.д. серпня 2021 + 22 р.д.вересня 2021 року + 5 р.д. жовтня) в розмірі 189406,98 грн ( 126 робочих х 1503,23 грн). Але, враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також те, що позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 159761,00 грн, суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 159761,00 грн (тобто в межах заявлених позовних вимог). Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково в розмірі 159761,00 грн за період з 07.04.2021 року по 07.10.2021 року. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судового збору в розмірі 1597,60 грн(а.с.1,19), а саме у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420,00 грн). Але, оскільки позовна заява подана в електронній формі, позивач з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.4 та ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1278,08 грн., з застосуванням понижуюючого коефіцієнту 0,8 (1597,61 грн х 0,8 = 1278,08 грн). Враховуючи наведене та правила ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі задоволених позовних вимог, а саме 1278,08 грн.

Outcome: partial