Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] , до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради з позовом про про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони уклали шлюб 06.09.1996 року який зареєстрований Красносільською сільською радою Вараського району Рівненської області, про що зроблено актовий запис № 9. Шлюбне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо оскільки відповідачка перебуває за кордоном, а тому сімейне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Спорів щодо спільно нажитого майна за час подружнього життя не мають. Також позивач зазначає, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та спорів з цього приводу між сторонами немає. За наведених обставин просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на проживання з батьком. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 11.10.2022. Ухвалою суду від 27.10.2022 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28.11.2022 року представник позивача адвокат Яременко В.В., користуючись своїми процесуальними правами надав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 01.12.2022 було задоволено заяву представника позивача про збільшення позовних вимог та залучено до розгляду справи третю особу орган опіки та піклування, а також призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 04.05.2023 року педставник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради надали до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялось. Представник позивача адвокат Яременко В.В., в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі та задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] , будучи належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надала. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради не з`явився, однак попередньо надали до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, та просили суд розгляд справи проводити за відсутності їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивачки, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 20.04.2005 року. Від спільного шлюбу у сторін народилася одна дитина донька [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи свідоцтвом про народження. Спорів щодо спільно нажитого майна за час подружнього життя не мають. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Щодо вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч.3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачається з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, за даною нормою, батьки самостійно визначають місце проживання дитини і тільки за наявності спору - звертаються щодо захисту прав - до суду чи ООП. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В даному випадку судом встановлено, що ще до розірвання шлюбу відповідач [PERSON] залишила зареєстроване місце проживання, у зв"язку з чим спільна дитина подружжя проживає разом з батьком. Крім того, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Рівненської області №64 від 27.04.2023 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, а також те, що відповідачка фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків оскільки тривалий час перебуває за кордоном, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , з батьком [PERSON] . Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі наведеного,

Outcome: approved