Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

20.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю її та [PERSON] [INFO] з 01 грудня 2011 року по 05 серпня 2016 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Lancer седан, сірого кольору, державний номер [NUMBER] ; визнати за нею право власності на частину квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на її користь суму грошової компенсації за частку автомобіля у розмірі 175000,00 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що познайомилась із [PERSON] у 2010 році, коли проживала у [ADDRESS] , а він проживав за адресою: [ADDRESS] . Приблизно у жовтні 2011 року вони почали зустрічатись, а в грудні 2011 року вона переїхала до [PERSON] і вони з того часу стали проживати разом, як чоловік і дружина, але шлюб не реєстрували. Вони мали спільний бюджет, разом відпочивали, вона отримала посвідчення водія і керувала автомобілем відповідача. Її родичі та родичі [PERSON] сприймали їх, як подружню пару, як чоловіка та дружину. Під час її спільного проживання з [PERSON] у незареєстрованому шлюбі вони придбали: 07.12.2012 року квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 26.12.2014 року квартиру за адресою: кв. [ADDRESS] ; 25.06.2013 року автомобіль Mitsubishi Lancer седан, сірого кольору, державний номер [NUMBER] . В квітні 2015 року вона переїхала проживати в квартиру [ADDRESS] . Однак вже в квітні 2016 року [PERSON] зателефонував їй та запропонував розійтись і вона вимушена була переїхати до м. Харкова. Вона після цього спілкувалась з [PERSON] та він намагався налагодити стосунки. У серпні 2016 року вони розійшлись остаточно. Позивачка вважає, що є всі підстави визнати те, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю у визначений час. Крім того, вважає, що майно придбане у період її спільного проживання з [PERSON] належить їм на праві спільної сумісної власності. З огляду на викладене вона вважає, що має право на визнання за нею права власності на частку квартири в м. Ужгороді та компенсацію [PERSON] вартості частки автомобіля. Оскільки відповідач добровільно не бажає вирішити цей спір, вона вимушена звертатись до суду із цим позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, однак від її представника адвоката Головань Т.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника за наявними в матеріалах справи доказами. В заяві позовні вимоги представник позивачки адвокат Головань Т.Г. просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, неодноразово викликався в судові засідання. Суд, вислухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] [PERSON] 26.12.2014 року набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] [PERSON] 05.01.2015 року набув право власності на нежитлове приміщення, кладовку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності СТВ 313182 [PERSON] 16.12.2015 року набув право власності на нежитлове приміщення, комерційного призначення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] 25.06.2013 року набув право власності на автомобіль MITSUBISHI LANCER реєстраційний номер [NUMBER] . Із витягу про державну реєстрацію прав СУШ №832092 видно, що 07.12.2012 року [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії медичної карти [PERSON] [INFO] адресою місця проживання останньої є [ADDRESS] , місце роботи - голова ОСББ. Із свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] видно, що 08.08.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис №81. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб№00023176478 від 202.06.2019 року видно, що дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] ». Із свідоцтва про шлюб [NUMBER] видно, що [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб 01.10.1994 року, актовий запис 14. Із свідоцтва про смерть [NUMBER] видно, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис 2225. Згідно довіреності 92 АА 0052045 від 20.06.2014 року видно, що [PERSON] уповноважив [PERSON] , продати належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно довіреності НАС 1500031 від 11.11.2015 року видно, що [PERSON] уповноважив [PERSON] , представляти його інтереси в питанні оформлення права власності на нежитлове приміщення, комерційного призначення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Із сертифікату №003126-AS видно, що [PERSON] пройшов підготовку з питань безпеки. Згідно медичної карти стоматологічного хворого №3866 від 2015 року [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно додаткової угоди від 03.01.2013 року [PERSON] та провайдер ООО «Азовстройкомплект» уклали угоду про надання послуг. Із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] видно технічні характеристики квартири. Із технічного паспорту на кладовку №11 в будинку [ADDRESS] видно технічні характеристики кладовки. Із технічного паспорту на приміщення комерційного призначення № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] видно технічні характеристики приміщення комерційного призначення. Згідно звіту з незалежної оцінки майна від 22.07.2021 року вартість квартири [ADDRESS] становить 817187,00 гривень. При перегляді 12 фотографій фото таблиці №1 видно, що на фотографіях зображені [PERSON] та [PERSON] без вказівки часу та місця фотознімків. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її подругою. Їй відомо, що [PERSON] у 2011 році познайомилась з [PERSON] і вони збирались проживати разом. Разом їздили до Севастополя, де придбали квартиру. В подальшому вони вирішили жити в Ужгороді. Разом вони проживали в 2014 році, вели спільне господарство. Купили квартиру в Ужгороді, купували автомобіль, меблі. В деталі їх спільного проживання вона не вникала. [PERSON] якийсь час працювала в ОСББ в м. Ужгороді. В 2016 році [PERSON] та [PERSON] розстались. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його сестрою. Йому відомо, що [PERSON] з 2011 року жила з [PERSON] у цивільному шлюбі приблизно 5-6 років. Коли він приїжджав до них в гості в м. Маріуполь, [PERSON] представляла [PERSON] , як чоловіка. Всі родичі сприймали їх, як подружжя. Вони жили разом, мали спільний побут, придбавали разом нерухомість, автомобіль, меблі, планували бюджет, робили ремонти в квартирах. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] посилалася на фотокартки із її зображенням з відповідачем під час відпочинку у невідомий час, а також покази свідків [PERSON] (подруга позивачки) і [PERSON] (брат позивачки), інші письмові докази. Однак, аналізуючи надані [PERSON] докази, судом встановлено, що доказів того, що з 2011 року [PERSON] і [PERSON] проживали разом у м. Маріуполь суду не надано, доказів того, що [PERSON] користувалась автомобілем, належним [PERSON] не надано, те що квартири у [ADDRESS] та автомобіль MITSUBISHI LANCER придбавались за спільні кошти подружжя не надано. Доказів того, що позивачка і відповідач мали спільний бюджет, спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю суду не надано. Довіреності, видані у 2014 році [PERSON] [PERSON] на право продажі належної йому квартири у м. Севастополь та у 2015 році на представництво його інтересів в питанні оформлення права власності на нежитлове приміщення, комерційного призначення, розташоване в м. Ужгороді є документами, які не містять інформації щодо предмета доказування, а тому не можуть вважатися належними доказами підтвердження факту наявності між сторонами відносин, притаманних сім`ї. Фотокартки зі спільного відпочинку не підтверджують факт наявності між сторонами шлюбних відносин, як чоловіка і дружини. З огляду на викладене, встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, суд дійшов висновку про те, що фотокартки зі спільного відпочинку, довіреності, інші надані позивачкою та досліджені судом докази не містять інформації про те, що [PERSON] і [PERSON] проживали, як чоловік і дружина, в незареєстрованому шлюбі з 01.12.2011 року по 05.08.2016 року. Відповідно, досліджені судом докази не містять інформації щодо предмета доказування факту проживання однією сім`єю, а тому, як і покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які суд оцінює критично, з огляду на їх поверхневість і формальність, не можуть бути підставами для встановлення вказаного факту. При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в цивільній справі № 552/6659/16-ц (провадження № 61-36768св18) факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні чоловіку та жінці як подружжю. З огляду на все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з 01.12.2011 року по 05.08.2016 року. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] та автомобіля Mitsubishi Lancer, про визнання за нею право власності на частину квартиру [ADDRESS] ; про стягнення з [PERSON] на її користь суму грошової компенсації за частку автомобіля є похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання її з [PERSON] однією сім`єю, у задоволенні якої відмовлено, відповідно решта позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягає. Таким чином у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed