Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом доУстилузької міської ради Володимирського району Волинської області, [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай). Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що вона вважається такою, що прийняла усю спадщину з дати її відкриття, оскільки в її володінні перебували і перебувають правовстановлюючі документи на нерухоме майно, ощадні книжки, а тому в силу вказаних обставин має право на спадкування за законом права на земельну частку (пай), що належав спадкодавцю, відповідно до норм ЦК УРСР (1963 року). В грудні 2019 їй стало відомо, що згідно з списку працівників сільськогосподарського підприємства «Україна» на одержання земельного паю, затвердженого рішенням сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району від 28.11.1995 №5/3, [PERSON] отримала за життя право на одержання земельної частки (паю). Таке право було підтверджено Сертифікатом ВЛ №006918 від 15.07.1996 та архівним витягом з рішення сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району від 28.11.1995 №5/3. 15.07.1996 на підставі рішення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області №190 від 08.07.1996 було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВЛ №006918 на ім`я [PERSON] . Під час оформлення документів у органах нотаріату їй стало відомо, що невідомі особи самовільно внесли записи в Сертифікат ВЛ №006918 від 15.07.1996 про передачу належної [PERSON] земельної частки громадянці [PERSON] , котра не належить до кола спадкоємців ні за заповітом, ні за законом. Також у даному Сертифікаті було закреслено по батькові і зазначено замість [PERSON] , що не відповідає спискам затвердженим рішенням сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинеської області від 28.11.1995 №5/3. Вищевказаними незаконними діями невідомих осіб її, як єдину спадкоємницю [PERSON] , позбавлено можливості отримати свідоцтво про право власності на земельну частку (пай). Оскільки чоловік [PERSON] помер [INFO] , тобто до дати відкриття спадщини, а її син [PERSON] помер [INFO] та інших спадкоємців не має, а тому вона є єдиним спадкоємцем за законом. Після смерті [PERSON] , прізвище якої була самовільно внесено у Сертифікат, право власності на земельну частку в порядку спадкування перейшло до [PERSON] , а після його смерті - до [PERSON] . Оскільки свідоцтва про право на спадщину земельної частки (пай) видано з порушенням прав позивача, як спадкоємця та з включенням до свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.05.2000 прав на майно, яке не належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому позивач просить визнати недійсним: свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2000 серії [NUMBER], видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області на ім`я [PERSON] щодо сертифіката на земельну частку (пай) серія ВЛ №006918 від 15.07.1996; свідоцтво про право на спадщину за законом ВМА №226020 щодо земельної ділянки № [NUMBER] (рілля), площею 2,37 га, земельної ділянки № [NUMBER] (багаторічні насадження), площею 2,40 га, земельної ділянки № [NUMBER] (кормові) площею 1,33 га, видані [PERSON] 18.10.2008 Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.11.2012 видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,3000 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0800; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.11.2012 видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області [PERSON] щодо земельної ділянки площею 1,3300 га з кадастровим номером 07205120400:05:001:0434; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.11.2012 видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області [PERSON] щодо земельної ділянки площею 2,3700 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0799. Також просить визнати за нею, як спадкоємця за законом [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0263 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0800, земельну ділянку площею 1,3301 га з кадастровим номером 07205120400:05:001:0434, земельну ділянку площею 2,3693 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0799. 04.12.2020 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити з підстав викладених у позові. Позивач підтвердила, що [PERSON] є її батьком та сином покійної [PERSON] . На даний час батько живий, однак відмовляється приймати спадщину після смерті своєї матері. Представник Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки до даних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР (1963), відповідно до яких передбачено дві черги спадкоємців за законом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не має в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем. Оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] батько позивача був живий, а тому відповідно до норм ЦК УРСР, [PERSON] не належить до кола спадкоємців за законом, та не є належним позивачем у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, [PERSON] є бабусею [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т.2 арк. 69), довідкою відділу РАЦСу від 09.11.2004 (т.2 арк.70), свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т.2 арк. 73). Із наведених документів вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] та сином [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту посвідченого заступником Устилузького міського голови Володимир-Волинського району Волинської області 03.06.1999, [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у Волинській області, Володимир-Волинський район, с. Залужжя. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.07.2008 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться у [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] . Позивач обгрунтовує вимоги тим, що 15.07.1996 на підставі рішення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області №190 від 08.07.1996 її бабусі [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВЛ №006918. Оскільки чоловік спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] , а син - [PERSON] помер [INFO] , тобто до дати відкриття спадщини, а інших спадкоємців у [PERSON] не було, тому вона, як єдиний спадкоємець за законом майна, яке не увійшло до спадщини за заповітом, має право на спадкування права на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] . Норми права застосовані судом та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно доч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відносини спадкування за законом після смерті [PERSON] регулюються положеннями ЦК УРСР (1963 року), оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року і як стверджує позивач, що вона фактично прийняла спадщину до 01.01.2004, вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч.1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Положеннями ЦК УРСР передбачено дві черги спадкування за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: братиі сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). З аналізу наведених норм встановлено, що онуки спадкодавця спадкують спадкове майно (частину) лише у випадку, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем. Під час розгляду справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] був живий її син [PERSON] , котрий відповідно до ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем за законом майна [PERSON] . Оскільки на час відкриття спадщини батько позивача, котрий є сином спадкодавця, був живий, а тому відповідно до норм ЦК УРСР позивач, як онука [PERSON] , не входить до кола спадкоємців за законом і немає права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , котрий є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на даний час живий, а тому, якщо вважає, що його права як спадкоємця порушенні, має право звернутись до суду за захистом свої прав. Також суд звертає увагу, що подання [PERSON] через 23 роки заяви до нотаріуса, в якій зазначено, що він не претендує на спадкування за законом після смерті [PERSON] не надає [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довела, що має право на звернення до суду як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] . Відсутність у позивача права на звернення до суду є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Суд може робити висновок про порушення під час видачі свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб лише за позовом належного позивача. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи, оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Встановивши те, що правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наведених підстав.

Outcome: dismissed