Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

В квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки за період з 01 січня 2015 року по 30 березня 2020 року в розмірі 5530425 грн. 10 коп В обгрунтування позову зазначила, що рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мініміму щомісячно починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за виконавчим листом № 490/15006/14-ц від 14 лютого 2015 року виданого Центральним районним суду м.Миколаєва заборгованість на момент повноліття дитини станом на 13 листопада 2019 року становила 567 089 грн. 18 коп. Позивачка надала суду заяву про змнешення позовних вимог, в якій просила остаточно стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення аліментів за період з 01 січня 2015 року по 24 березня 2021 року в розмірі 571 575 грн 46 коп. 23 квітня 2021 року надійшов відзив на позов , в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з доданими доказами, які долучені судом до матеріалів справи. В обгрунутвання своїх заперечень посилалися на те, що з часу відкриття виконавчого провадження 23.06.2015 року регулярно та в поновму обсязі - а саме у визначеному державним виконавцем обсязі - сплачував аліменти, станом на цей час заборгованість у нього відсутня. В порушеня вимог ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем після досягнення донькою повноліття виконвче провадження не було закінчено.Проте 30.03.2020 року державним виконавцем було зроблено самостійний перерахунок заборгованості, отже розрахунок пені з 2014 року є некоректним. Він оскаржує в суді виконаний державним виконавцем розрахунок заборгованості, справа ще не розглянута судом, отже наразі позов є безпідставним. Також зазначає про неправильність зробленого розрахунку пені. Ухвалою від16.04.2020 року суддею Чулуп О.С. відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено до судового розгляду. \~Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20. \~Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 25.02.2021 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочку сплати аліментів . У зв`язку з великою навантеженістю, призначити підготовче судове засідання у справі на 29.04.2021 року на 09 год. 30 хв. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.04.2021 року зупинено провадження, до ухвалення судового рішення та набрання ним законної сили по цивільній справі № 490/15006/14-ц ( провадження н\\п 4-с/490/60/2021)за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Інгульського відділу ДВС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) , зацікавлена особа [PERSON] . Ухвалою суду від 31.08.2021 поновлено провадження у справі. Судове засідання по справі багаторазово відкладалося за клопотаннями сторони відповідача та з підстав зайнятості судді в кримінальному провадженні. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги уточненої позовної заяви, просила про її задволення, визнала, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості по аліментах, нарахований державним виконавцему сумі 567 089 грн 18 копійок, які відповідач сплатив в повному обсязі 24.03.2021 року. Зазначила, що рішеннями судів усіх трьох інстанцій у справі № 490/15006/14-ц встановлено факт свідомого ухиляння відповідача від сплати аліментів у належному розмірі , оскільки він приховував свої доходи. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили про відмову у задволенні позову . Суду пояснили, що відповідач вперше дізнався про наявність у нього заборгованості в квітні 2020 року, коли отримав від державного виконавця розрахунок заборгованості .Оскільки на той час його обмежили у праві виїзд за кордон і він не міг виїхати за кордон на роботу, він вимушений був сплатити цю сумум, проте одразу оскаржив розмір заборгованості у суді. Наведене свідчить про те, що у нього не було наміру ухилятися від сплати аліментів, він вважав, що повинен сплачувати аліменти у розмірі, який був нарахований йому державним виконавцем - отже відсутня його вина як обов`язкова ознака накладення на нього штрафних санкцій у вигляді пені. Крім того зазначили, що розмір пені повинен відповідати вимогам розумності та справедливості, проте така завелика сума коштів не є співмірною та справедливою, він зараз не працює та не має змоги її сплатити. Пр цьому відповідач визнав, що працював моряком на закордонних судах, проте там він отримував маленьку заробюітну плату, яку до того ж не завжди сплачували, про що повідомляв державного виконавця. Отже він не вважав за обов`язково повідомляти державного виконавця про свою роботу, адже достатнього доходу там не отримував. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши кожен з наявних у матеріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі докази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступне. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року задоволено позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення нею повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою державного виконавця від 23 червня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц, виданого 14 лютого 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва, тобто це рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання. 26 вересня 2019 року державний виконавець отримала відповідь з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з додатками, зокрема послужною книжкою моряка та посвідчення особи моряка на ім`я [PERSON] . Відповідно до виписки з рахунків [PERSON] в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» за період з 2015 року до 2019 року заявник отримував доходи у доларах США. 30 березня 2020 року державний виконавець здійснила перерахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів за період з грудня 2014 року до 13 листопада 2019 року, відповідно до якого заборгованість [PERSON] за цей період становить 567 089,18 грн. 30 березня 2020 року державний виконавець винесла постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та інші тимчасові обмеження боржника відновідно до ЗУ «Про виконавче провадження» ,14 квітня 2020 року винесено постанову про арешт коштів відповідача на банківських рахунках; 17 березня 2021 року винесено постанову про опис та арешт належного відповідачу автомобіля. 24 березня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що боржник погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 567 089,18 грн і штраф у розмірі 41 558, 57 грн. 26 березня 2021 року державний виконавець Брушковська О. В. у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, про зняття арешту з коштів, про скасування тимчасових обмежень боржника . Як вбачається з тексту ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року у справі за скаргою [PERSON] , заінтересовані особи Головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковська О.В., Сябро О.О. на дії державного виконавця - скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанов від 30 березня 2020 року про встановлення [PERSON] : тимчасового обмеження у праві полювання; тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В задоволенні скарги у іншій частині відмовлено, а саме у задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам вих № 49154 від 30 березня 2020 року відносно [PERSON] . Відмовивши у задоволенні скарги в частині неправомірності проведення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів у 2020 році, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Брушковська О. В. здійснила цей перерахунок відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України . Так, згідно з матеріалами виконавчого провадження державний виконавець Брушковська О. В. складала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з розрахунку розміру середньої заробітної плати для відповідної місцевості, який направляла сторонам виконавчого провадження. У жовтні 2015 року державний виконавець отримала інформацію від Миколаївського морського порту про те, що 07 листопада 2014 року [PERSON] отримав посвідчення особи моряка з терміном дії - до 07 листопада 2019 року. Проте відповідач написав пояснення на виклик державного виконавця, що фактично він працював на судноремонтному заводі (один термін) та отримував заробітну плату на рівні 3500 грн на місяць, апостійного місця роботи у нього не має. В подальшому на вимогу державного виконавця відповідач 04.09.2019 року надавав письмові пояснення, що не має постійного фіксованого доходу. Проте під час надання пояснень в судовому засіданні відповідча неодноразово зазначав, що до 2020 року періодично перебував в рейсах на іноземних суднах, отримував дохід у валюті, навіть сплачува певні податкові платежі з того доходу за кордоном- отже його заперечення, що він не знав, що повинен сплачувати аліменти у більшому , ніж нараховано державним виконавцем розмірі, зі свого реального доходу/заробітку, суд до уваги не приймає. Бвльш того, згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XI (чинний на час відкриття виконавчого провадження) (далі - Закон № 606-XI) боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини (пункти 3, 4 частини п`ятої статті 19 Закону). Рішеням суду від 05 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), а не у розмірі, який нараховано державним виконавцем отже про обов`язкове виконання свого обов`язку і згідно рішення суду, і згідно чинного законодавства достовірно було відомо відповідачеві. Незнання вимог закону, хибне їх тлумачення не звільняє боржника від обов`язку їх виконувати і від відповідальності. Наведене спростовує посилання відповідача на те, що він не знав про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів до березня-квітня 2021 року , що виключає його відповідальність у вигляді нарахування пені на цю заборгованість за минулий період. Як встановлено судом, відповідно до розрахунків головного державного виконавця Брушковської О.В. по аліментам за 2014 рік заборгованість становила 880,39 грн., за 2015-2018 рік заборгованість відсутня. З розрахунку головного державного виконавця Брушковської О.В. від 06 грудня 2019 року № 26787 слідує, що за період з квітня 2018 року по листопад 2018 року у [PERSON] наявна заборгованість по аліментам, за квітень 2551,55 грн; за травень 1544,44 грн; за червень 1682,23 грн; за липень 1762,26 грн; за серпень 2018 року 1842,29 грн; за вересень 2018 року 1923,43 грн; за жовтень 2018 року 1629,02 грн; за листопад 2018 року 1634,61 грн. Зазначений розрахунок заборгованості був проведений у зв`язку із підвищенням на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів до 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року мінімальний розмір визначено на рівні 30% від прожиткового мінімуму). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31 грудня 2018 року у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам, у період з січня по вересень 2019 року заборгованість по аліментам також відсутня. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації з 2015 року до 2019 року відповідач декілька разів виїжджав за межі України. Під час здійснення виконавчого провадження на адресу боржника направлялися запити до відповідних державних органів (Податкової інспекції, Пенсійного фонду тощо) з метою виявлення доходів боржника. Будь-якої інформації щодо наявних у боржника доходів на запити державного виконавця направлено не було. У зв`язку із цим на [PERSON] державним виконавцем направлялися вимоги, виносилися постанови про примусовий привід боржника для надання державному виконавцю пояснень щодо наявних у нього доходів. Проте відповідачем інформації про наявність у нього будь-яких доходів протягом періоду, за який він сплачував аліменти державному виконавцю надано не було, про що свідчать матеріали виконавчого провадження. У серпні 2019 року стягувач подала заяву про здійснення розрахунку аліментів не за середнім заробітком для відповідної місцевості, а за фактичними доходами платника аліментів [PERSON] , оскільки під час виконавчого провадження він працював за кордоном, де отримував заробітну плату, придбав квартиру та автомобіль. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційні скарги [PERSON] залишено без задоволення, апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено. Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Брушковської О. В. щодо винесення постанов від 30 березня 2020 року про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 березня 2020 року, здійсненого державним виконавцем Брушковською О. В., та постанов про арешт коштів від 14 квітня 2020 року є правильним. Державний виконавець правомірно здійснила перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, оскільки [PERSON] упродовж виконавчого провадження декілька років приховував факт отримання доходів за кордоном. Стягувач звернулась до державного виконавця із заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів до досягнення їх спільної з боржником дочки повноліття. Постановою від 27 квітня 2023 року у справі № 490/15006/14-ц (провадження № 61-13187св21) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2021 року залишено без змін. Як встановлено судами у вказаній цивільній справі, стягувач [PERSON] зверталася до органів ДВС із заявою про встановлення реальних доходів боржника, направлення запитів щодо надання копій документів, що підтверджують стаж роботи на суднах, та наявність коштів на рахунках боржника за період з 2015 року до 2019 року, оскільки державний виконавець стягував аліменти у частині не від фактичного доходу, а від середнього заробітку для відповідної місцевості, що підтверджено матеріалами справи ще до повноліття дитини. Отже, суд не може прийняти до уваги заперечення представника , що державним виконавцем неправильно була нарахована заборгованість по аліментах після досягнення дитиною повноліття [INFO] . Також, як встановлено судами у вказаній цивільній справі, [PERSON] не надавав на вимогу державного виконавця будь-яких документів на підтвердження майнового стану. Водночас за заявою-зверненням стягувача державний виконавець встановила, що боржник придбавав за період, визначений для стягнення з нього аліментів, майно, зокрема автомобіль та квартиру, мав роботу і доходи, що підтверджено виписками з його особових рахунків та послужною книжкою моряка . Наявні в матеріалах справи документи підтверджували факт працевлаштування боржника протягом 2015-2019 років на суднах іноземних компаній з відповідною оплатою праці.У матеріалах справи відсутні докази, що систематичні щомісячні зарахування коштів на особові рахунки заявника не є його доходами, з урахуванням його працевлаштування згідно з послужною книжкою моряка. Також суди, оцінивши матеріали виконавчого провадження № 47931705, дійшли висновку про те, що у період з 2015 року до 2019 рік боржник [PERSON] отримував доходи, про які не повідомляв державному виконавцю. Посилання відповідача на неможливість стягнення пені за заборгованістю, яка нарахована після досягнення дитиною повноліття є безпідставними , оскільки згідно з ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Також судами у межах справи № 490/15006/14-ц встановлена правомірність дій державного виконавця з нарахування заборгованості по аліментам після досягнення дочкою повноліття, оскільки виконавче провадження не було закінчено через недотримання саме боржником вимог Закону щодо надання інформації про свої доходи та її приховування. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відступаючи від\~висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16,\~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (касаційне провадження № 14-616цс18) зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць\~\~та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі\~виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду України від 03.04.2019 року, справа №333/6020/16-ц, провадження №14-616цс18, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У СК\~ України не\~ передбачено випадки,\~коли вина \~платника аліментів\~ виключається.\~Очевидно,\~ що в\~ такому разі\~підлягають застосуванню\~ норми цивільного\~законодавства.\~Якщо платник\~аліментів доведе,\~що вжив\~всіх залежних\~від нього\~заходів щодо\~належного виконання\~зобов`язання,\~то платник\~аліментів є\~невинуватим у\~виникненні заборгованості,\~і підстави\~стягувати неустойку\~(пеню)\~відсутні.\~Саме на\~платника аліментів\~ покладено обов`язок\~ доводити відсутність\~своєї вини\~в несплаті\~(неповній\~сплаті)\~аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник зазнасчили, що про наявінсть заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] дізнався лише в березні 2021 року, оскільки вважав, що в повному обсязі виконує свій обов`язок , сплачуючи аліменти у нарахованому державним виконавцем розмірі отже відсутня його вина у несплаті аліментів, що виключає підстави нарахування йому пені за вказаний період. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом\~аліментів, так і в інших діях (бездіяльності),які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 р. в справі № 661/905/19, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Проте наведені вище встановлені судом обставини та висновки суду спростовують твердження відповідача про відсутність ухиляння його від сплати аліментів у встановленому судом розмірі, отже відсутні підстави для не застосування пені, передбаченої статтею 196 СК України. Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду, під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості» розуміється наступне: в\~абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованістьза аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (Постанова від 19 січня 2022 рокуу справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 196 СК України , згідно якого з відповідача підлягає до стягненню сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 569 087 грн, оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року\~\~у справі \~\~\~\~№ 754/4461/21. Також представником відповідача зазначено, шо розмір неустойки, заявлений позивачем, є несправедливим, та зу рахуванням майнового стану відповідаач, який на теперішній час не працює та позбавленйи можливості вже отримувати дохід від роботи на іноземних судах, стан його здоров`я, отже такий розмір має бути зменшений судом. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положеннями ч.2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки:1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків;2) наявність обставин, що мають істотне значення.При цьому визначення, які саме обставини мають істотне значення Цивільним кодексом України не надається, проте якщо застосовувати системний аналіз статей Цивільного та Господарського кодексів України, то іншими обставинами, які мають істотне значення, можна визначити:1) ступінь виконання зобов`язання боржником;2) майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;3) інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Враховуючи те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, проте відповідач погасив заборгованість у повному обсязі, продовжує сплачувати аліменти на утримання вже повнолітньої доньки на час її навчання у встановленому судом розмірі, на теперішній час за об`єктивних обставин позбавлений можливості отримувати дохід у тому розмірі що під час праці на іноземних судах, проте суд враховує також і попередню поведінку платника аліментів на час утворення заборгованості по алміентах, суд вважає що розмір пені 500 000,00 грн. є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, та з урахуванням його матеріального стану та вимог розумності та справедливості. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі наведеного, у світлі вказаних правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягує з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 500 000 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: partial