Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У липні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаною позовною заявою. Позов обґрунтовують тим, що відповідно до ордеру № 21 від 22 лютого 1986 року їхній родині було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 14 травня 1993 року відділом приватизації виконкому Снігурівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження № 173 від 16 січня 1993 року та зареєстровано право власності в МП "Кошторисник" із записом у реєстрову книгу № 70. Квартира приватизована у відповідності з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", участь у приватизації приймали чотири члени їхньої родини - позивач [PERSON] , її чоловік [PERSON] та двоє їхніх синів позивачі [PERSON] , [PERSON] 29 липня 2022 року [PERSON] (чоловік та батько позивачів, відповідно) помер. За звернення до нотаріальної контори для оформлення спадкових справ після смерті [PERSON] , їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у свідоцтві про право власності на житло зазначено, що квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, при цьому власником вказано лише померлого [PERSON] . Позивачі вказують, що на момент видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1993 року вони фактично проживали в квартирі та в них також виникло таке саме право на її приватизацію. Підприємством, яке було створене для оформленння приватизаційних документів, МП "Кошторисник" не було належним чином формлено свідоцтво про право власності на квартиру, а саме не зазначено всіх осіб які брали участь у приватизації, що є перешкодою для реєстрації спільної сумісної власності. Вирішити вказане питання в позасудовому порядку не представляється можливим, оскільки діяльність МП "Кошторисник" відповідно до розпорядження голови Снігурівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2000 року № 29 припинено за заявою власника (без правонаступництва). Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , яка була приватозована у відповідності з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивачі надали суду заяви про проведення судового засідання в їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять не стягувати з відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача згідно з поданою заявою також просив справу розглядати у відсутність представника Снігурівської міської ради, позовні вимоги позивачів визнають. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 22 лютого 1986 року виконавчим комітетом Снігурівської ради народних депутатів видано [PERSON] ордер № 21 від 18 лютого 1986 року на квартиру [ADDRESS] . В ордері викладений склад сім"ї з чотирьох осіб - [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , 1958 року народження, [PERSON] , 1980 року народженння, та [PERSON] , 1985 року народження (а.с. 6). 14 травня 1993 року виконкомом Снігурівської міської радин народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло згідно з розпорядженням від 16 січня 1993 року № 173, яким посвідчено що квартира [ADDRESS] загальною площею 50,6 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (а.с.5). Також, на підставі вище вказаного свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1993 року, зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру малим підприємством "Кошторисник" та записано у реєстрову книгу за № 70. На момент приватизації в квартирі були зареєстровані та проживали [PERSON] , [INFO] та його дружина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами у будинковій книзі (а.с. 47-50). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2022 року (а.с. 11). За звернення позивачів до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульги Т.В. для оформлення спадкових прав за законом після смерті [PERSON] , 20 липня 2023 року нотаріусом надано письмове роз`яснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказану квартиру, оскільки свідоцтво про право власності на житло видане 14 травня 1993 року оформлене не належним чином. А саме у свідоцтві зазначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності, але власник зазначений тільки один [PERSON] . Якщо на день приватизації у квартирі були зареєстровані і проживали інші члени сім"ї, квартира повинна була передана у власність всім членам сім"ї у спільну сумісну власність, або у спільну часткову власність. Рекомендовано звернутись до органу приватизації або до суду (а.с. 21). Відповідно до листа начальника Снігурівської міської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області І. Кухти від 01 червня 2023 року № 306/01-270, в архіві Снігурівської міської ради відсутнє розпорядження про приватизацію квартири [ADDRESS] , у зв"язку з чим вони не мають відомостей щодо умов приватизації та про осіб, які брали у ній участь. За вказаного, міська рада не може видати дублікат свідоцтва про право власності на вказану квартиру (а.с. 8). 17 липня 2023 року Баштанською районною військовою адміністрацією надано повідомлення про те, що державну реєстрацію юридичної особи малого підприємства "Кошторисник" (ЄДРПОУ 13857110) скасовано розпорядженням голови Снігурівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2000 року № 29-р "Про скасування державної реєстрації підприємницької діяльності малого підприємства "Кошторисник" за заявою власника (а.с. 9). Судом перевірено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта, станом на 31 серпня 2023 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку спірної квартири відсутні. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 345 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Цей Закон закріплює поняття приватизації, об`єкти та способи приватизації, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло. Законом також врегульовані права і обов`язки наймачів і власників, проведення приватизації і оформлення права власності, використання одержаних коштів, утримання приватизованих квартир, сплати податку на житло та соціальний захист населення при приватизації. До об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом: а) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 м2 загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 м2 на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною першою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) Відповідно до чинного на момент приватизації спірної квартири Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72 (надалі - "Положення"), зокрема п. 5, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до пп. 13, 14 Положення, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно п. 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви. Форма заяви викладена у додатку 2 до Положення, згідно якого заява підписується наймачем та повнолітніми членами його сім`ї, а їх підписи засвідчує керівник підприємства по обслуговуванню житла. Згідно п. 19 Положення згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. За змістом пунктів 20-21 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці зазначаються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону № 2482-XII. Отже, права фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації та чи було таке приміщення постійним місцем проживання особи. Також, згідно до ст.17 ЦК УРСР місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що приватизація квартири проведена у спосіб визначений Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", що не оспорюється відповідачем Снігурівською міською радою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на момент приватизації квартири були малолітніми, а тому визначеним місцем їх проживання було місце проживання їх батьків. Відповідно до наведених вимог чинного законодавства, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачі надали достовірні та належні докази у підтвердження своїх доводів, що вони як члени сім`ї наймача, станом на травень 1993 року (на день приватизації) постійно проживали у спірній квартирі та мали право на участь у її приватизації. Суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що підприємством, яке було створено для оформлення приватизаційних документів МП "Кошторисник" належним чином не було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру, а саме не зазначено всіх осіб які брали участь у приватизації. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивачів про визнання права спільної сумісної власності на приватизовану квартиру є законною та обґрунтованою та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На прохання позивачів суд не стягує з відповідача понесені судові витрати.

Outcome: approved