Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні батьком та встановити порядок участі батька у вихованні дітей. Позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету спору обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що має бажання постійно спілкуватися з дітьми, проте, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з ними. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до суду, та прохає усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, встановити порядок участі батька у вихованні дітей. В судове засідання з`явився позивач та представник позивача в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили суд їх задовольнити. Крім того, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від неї до суду не надходило. Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Діти проживають разом із матір`ю. Позивач стверджує, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та на підтвердження своєї позиції наводить факти не допуску його до дітей, коли він намагався побачитись з ними та CD диск з фото та відео матеріалами(а.с.88), де зафіксовано, що відповідачка перешкоджає у спілкуванні з сином. Аналізуючи пояснення позивача його представника, суд дійшов висновку, що існуючі між сторонами непорозуміння іособистісний конфлікт призвели до усунення батька від участі у вихованні дітей. Оскільки складні відносини між сторонами перешкоджають їм дійти згоди у питанні спілкування батька з дітьми і діяти при цьому виключно в інтересах дітей, наявні підстави для вирішення спору щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. За нормою ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. За приписами до чч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В преамбулі Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.91 зазначено, що держави-учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до стст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дітьми, судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його сином та донькою, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дітей та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дітьми. Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації проводилось обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, за результатами якого встановлено, що в його помешканні створені належні умови для перебування, виховання та розвитку дітей. Мати дітей, [PERSON] , в телефонній розмові зі спеціалістом служби повідомила, що вона перебуває у безпечному місці разом з дітьми, адресу місця перебування повідомляти відмовилась, надати пояснення по суті позову не має можливості, свого графіку побачень батька з дітьми не запропонувала Свою позицію обґрунтувала введенням воєнного стану в Україні і наголосила, що на всі питання буде відповідати виключно після його закінчення. Отже на підставі оцінки сукупності досліджених доказів і пояснень сторін суд дійшов до переконання, що незважаючи на складні стосунки між сторонами, регулярне спілкування батька з дітьми не лише не перешкоджатиме їх нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки дітям потрібна любов і увага обох батьків, а роль батька у вихованні дітей є надзвичайно важливою. Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, враховуючи рекомендації, викладені у висновку Служби у справах дітей, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, виходячи виключно з інтересів та віку дітей, а також балансу інтересів дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved