Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває з [PERSON] у шлюбі, який було зареєстровано 25 вересня 2010 року. Разом з тим, з квітня 2020 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , батьком якого вказано позивача на підставі ч. 1 ст. 122 СК України. Проте, як вказує позивач, народження дитини через два роки після фактичного припинення шлюбних відносин унеможливлює наявність кровного споріднення між позивачем, який записаний батьком та дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджує безпосередньо відповідач [PERSON] . Посилаюсь на викладене, відповідно до ст. 136 СК України, [PERSON] просить виключити відомості про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , за №17 від 15 квітня 2022 року, складеного Виконавчим комітетом Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 рокувідкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року цивільну справу передано на розгляд до Барвінківського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. 20 липня 2023 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Представник відповідача вказує, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. У відзиві вказано, що позивач знав про те, що [PERSON] була вагітною і що він не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки остання сама йому повідомила про це восени 2021 року, та не приховувала цей факт від позивача. У подальшому позивач цікавився та піклувався про неї та дитину під час вагітності, запитував як вона почувається, приїздив до лікарні, коли [PERSON] була на зберіганні та після народження дитини цікавився дитиною. Коли дитина народилася, відповідач повідомила про це позивачу та запитала у нього щодо реєстрації дитини, на що позивач у відповідь не заперечував стосовно реєстрації себе батьком дитини та дав свою згоду на це. На підтвердження вказаного є переписка у телефоні, скріншоти якої додає до відзиву. Отже, посилаючись на викладене, ч. 5 ст. 136 СК України, той факт, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є його біологічним батьком, але погодився на реєстрацію, представник позивача просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. 01 серпня 2023 року представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив. Представник позивача вказує, що застосування ч. 5 ст. 136 СК України може мати місце виключно при активних діях батька при реєстрації народження дитини, тобто поданні безпосередньо ним відповідної заяви та документів. Проте, у даному випадку, мала місце реєстрація народження дитини за заявою матері в порядку ч. 1 ст. 122 СК України на підстав свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зміст наданих скріншотів не дає можливості встановити, що позивач давав згоду відповідачці на реєстрацію себе батьком дитини [PERSON] , та пояснюється хвилюванням позивача щодо відповідачки в умовах повномасштабної військової агресії. У відзиві на позовну заяву, до якого додано скріншоти листування начебто сторін у справі, не вказано з якого пристрою зроблено вказані скріншоти, чи наявний вказаний пристрій у відповідача і відповідно можливість продемонструвати суду оригінал вказаного доказу і чи є згода учасників листування на розкриття таємниці листування. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач визнала відсутність кровної спорідненості між позивачем та дитиною [PERSON] , подання саме нею документів на реєстрацію народження дитини, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала повністю, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію запереченнями, що буди викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 09 березня 2023 року Барвінківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року (а.с.5). [INFO] у відповідачки у шлюбі з позивачем народився син - [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 15 березня 2023 року Барвінківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.6). Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У відповідності з вимогами ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною та факт того знав чи не знав, що він не є батьком дитини при реєстрації її народження. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При цьому, за правилами ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (згідно із частиною першою статті 264 ЦПК України). Так, в судовому засіданні встановлено, що шлюбно - сімейні відносини між позивачем і відповідачкою фактично припинилися ще з квітня 2020 року. Щодо кровного споріднення між дитиною та позивачем по справі, то у наданому суду відзиві на позов представник відповідачки зазначила, що дійсно [PERSON] не є біологічним батьком її дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно, відомості про батька дитини в даному випадку органом державної реєстрації актів цивільного стану було внесено в актовий запис про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 133 СК України. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, а тому такі обставини не потребують доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Щодо заперечень представника відповідача в частині того, що позивач в момент реєстрації себе батьком [PERSON] знав, що він не є батьком дитини, а отже за приписами ч.5 ст.136 ЦПК України, не має права оспорювати батьківство, суд зазначає наступне. ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Задоволення позову позивача призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Суд відхиляє, твердження представника відповідача стосовно того, що позивачем було надана згода на реєстрацію себе батьком дитини, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. У ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При наданні в якості доказу роздруківки з мобільних додатків, відповідач не звернула увагу на зазначені вимоги закону, у зв`язку з чим суд відхиляє аргументи зазначені у відзиві щодо підтвердження доказами факту надання позивачем згоди бути записаним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , так і взагалі факту реєстрації народження дитини. Крім того, зі змісту переписок у чатах в месенджерах, скріншоти яких зроблено з мобільного телефону [PERSON] , та долучено до матеріалів справи, неможливо з точністю встановити обставини, на які посилається представник відповідача, як на підставу заперечень на позов. Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача, зазначеними у відзиві щодо того, що позивачем активних дій при проведенні реєстрації народження дитини не здійснювалось. В судовому засіданні не встановлено доказів, які б підтверджували факт надання згоди [PERSON] на реєстрацію себе батьком дитини [PERSON] , яка проводилася відповідно до ч. 1 ст. 133 СК України, за відсутності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять зокрема державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. На підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження (ст.134 СК України). У зв`язку з наведеним суд вважає, що є усі підстави для задоволення позовних вимог позивача, так як вони є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved