Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

30.01.2019 р. позивач звернувся до суду із позовом, 15.05.2023 р. на адресу суду надійшла заява [PERSON] про зміну предмету позову, у якій просить: поділити спільну сумісну власність [PERSON] і [PERSON] наступним чином: - виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , припинити. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що в період зареєстрованого шлюбу сторонами за адресою: [ADDRESS] , був побудований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м. Вказаний будинок було побудовано на земельній ділянці площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.09.2017 р. у справі №509/4566/16-ц, позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з січня 2005 р. по 30.09.2009 р. включно. Визнано спільною сумісною власністю сторін легковий автомобіль марки "Mitsubishi Outlander", земельну ділянку, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна : легкового автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», об`ємом 2360 куб.см, № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою : [ADDRESS] та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. В задоволенні решти позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та визнання зобов`язання за договором позики спільною сумісною власністю відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 р., апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 р. скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди, спільною сумісною власністю сторін. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано зобов`язання за договором позики, укладеним [PERSON] відповідно до розписки від 09.07.2010 р., розписки 29.08.2011 р. у розмірі 2690600 грн. спільним сумісним борговим зобов`язанням сторін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених боргових зобов`язань у розмірі 1422525 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених судових витрат у розмірі 5000 грн. Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 р. в частині поділу земельної ділянки скасовано. Ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині постанову залишено без змін. Позивач вказує, що визнаючи за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] , Верховний Суд зазначив, що 1/2 частина земельної ділянки є пропорційною розміру частки [PERSON] у спільній власності на спірний будинок. Житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , при цьому як вбачається з Інформаційної довідки №331844773 від 10.05.2023 р., вищевказаний будинок заресєтровано за сторонами на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, 10.07.2023 р. на адресу суду надійшов відзив [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.05.2023 р., щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] : 21.09.2018 р. заресєтровано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу сторонами за адресою: [ADDRESS] , був побудований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м. Вказаний будинок було побудовано на земельній ділянці площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.09.2017 р. у справі №509/4566/16-ц, позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з січня 2005 р. по 30.09.2009 р. включно. Визнано спільною сумісною власністю сторін легковий автомобіль марки "Mitsubishi Outlander", земельну ділянку, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна : легкового автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», об`ємом 2360 куб.см, № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою : [ADDRESS] та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. В задоволенні решти позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та визнання зобов`язання за договором позики спільною сумісною власністю відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 р., апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 р. скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ .»А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди, спільною сумісною власністю сторін. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано зобов`язання за договором позики, укладеним [PERSON] відповідно до розписки від 09.07.2010 р., розписки 29.08.2011 р. у розмірі 2690600 грн. спільним сумісним борговим зобов`язанням сторін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених боргових зобов`язань у розмірі 1422525 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених судових витрат у розмірі 5000 грн. Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 р. в частині поділу земельної ділянки скасовано. Ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині постанову залишено без змін. Позивач, в обгрунтування вимог посилається на ч.3 ст.368 ЦКУ України, ст.60,63,70 СК України, питання поділу спільної сумісної власності між сторонами розглянуто (справа №509/4566/16-ц) Овідіопольським районним судом Одеської області, Одеським апеляційним судом, Верховним Судом, у вимогах щодо поділу майна відмовлено, майно визнано спільним, без поділу часток, [PERSON] обрано не правильний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. 1. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. 2. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ст.364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Чинним законодавством не передбачено, право на виділ 1/2 частки. Вимога позивача, щодо визнання права власності не підлягає задоволенню, оскільки за сторонами право власності зареєстровано, не оспорюється. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п. 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у п.п. 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Інших доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed