Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування збитків, моральної шкоди спричиненої неправомірним рішенням. Просить суд стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради (ЄДРПОУ 04061547) на її користь матеріальну шкоду, завдану незаконним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року №1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» в сумі 202,36 гривень. Стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради (ЄДРПОУ 04061547) на її користь завдані збитки в сумі 360,00 гривень та стягнути моральну шкоду в сумі 20000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 листопада 2019 року виконавчий комітет Черкаської міської ради прийняв рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». 26 грудня 2019 року Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Зазначила, що в КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» їй відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] . На цьому рахунку їй проводять нарахування сум за послуги та зараховують сплачені позивачем кошти. На підставі цих рішень вона була змушена з січня 2020 року по 2 лютого 2021 оплачувати рахунки КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за послугу з обслуговування ІТП в житловому будинку. За період з січня 2020 року по лютий 2021 року нею було сплачено КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» грошові кошти в сумі 202,36грн., в т.ч.: 21.03.2020р.-21,84 грн.; 21.03.2020р.-45,13 грн.; 15.06.2020р.- 135,39 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року у справі № 580/2470/20, яка набрала законної сили 2 лютого 2021 року, вищеназвані рішення Черкаської міської ради та її виконавчого комітету визнано протиправними та скасовані. Між тим, незважаючи на скасування судом рішень Черкаської міської ради та її виконавчого комітету, сплачені нею грошові кошти до цього часу не відшкодовано. З огляду на викладені обставини Позивач вважає, що їй завдана шкода у сумі 202,36 грн., сплаченої нею відповідно до неправомірного рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Також позивач зазначає, що в результаті проведення суду в м.Києві вона витратила кошти на придбання квитків на проїзд з м.Черкаси до м.Києва 02.02.2021р. на судове засідання до Шостого апеляційного суду для участі у розгляді апеляційної скарги на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 580/2470/20 щодо скасування незаконних вище перелічених рішень та придбання квитків з м.Київа до м.Черкас (повернення додому) - 360,0 грн. До того ж, відстоюючи свої права та права громадян міста у доведенні незаконності рішень місцевої влади та повернення сплачених коштів за незаконну послугу мешканцям міста, враховуючи участь у двох судах адміністративному та апеляційному, складанні колективної вимоги та збору підписів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , створенні електронної петиції Че/1821-еп щодо відшкодування матеріальної шкоди мешканцям міста та списання боргу, завданого рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 №1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» вона зазнала душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює в 20\~000 грн., у зв`язку з чим вона звернулася до суду з указаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 січня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено розгляд справи. Відповідачу виконавчому комітету Черкаської міської ради було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 15.03.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що із доданих до матеріалів справи квитанцій вбачається, що Позивач самостійно сплатила кошти в сумі 202,36 грн. на розрахункові рахунки КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» (згідно квитанцій від 21.03.2020 на суму 45,13 грн., від 21.03.2020 на суму 21,48 грн., від 15.06.2020 на суму 135,39 грн.). Кошти були сплачені позивачем після винесення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021. При цьому позивач не надає докази того, що кошти були вже нараховані після винесення постанови Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 580/2470/20, а відтак по своїй суті, будучи обізнаною з рішенням Шостого апеляційного суду, позивач самостійно сплатив кошти в сумі 202,36 грн. Таким чином, на момент сплати [PERSON] коштів в сумі 202,36 грн. до КПТМ Черкаситеплокомуненерго» рішення Черкаської міської ради були чинними. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення 360 грн. як заподіяну шкоду, оскільки такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також, позивач, в свою чергу, не вказала жодних критеріїв, які вона враховувала при визначенні причинно-наслідкового взаємозв`язку наслідків, що настали з бездіяльністю відповідача та не вказала конкретних обставин, які мають значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати безспірною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про виконавче провадження, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. 23.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач посилається на те, що зобов`язання споживача послуг виконувати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом, унеможливлює його застосування саме з моменту його прийняття. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року в справі №580/2470/20 встановлено, що рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ Черкаситеплокомуненерго» прийняте поза межами повноважень відповідача. Отже, рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» унеможливлює його застосування при встановленні тарифів на обслуговування ІТП саме з моменту його прийняття. Аналогічний висновок висловлено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/1088/19. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Згідно з частини першої статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткого задоволення з наступних підстав. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 19.11.2019 виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». 26.12.2019 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та рішення Черкаської міської ради від 26.12.2019 року № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Позивач зазначає, що своїми діями відповідач завдав їй матеріальної шкоди посилаючись на ст.1173,1174 ЦК України. Так, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174ЦК України. Відповідно достатті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження№ 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 686/20441/21 (провадження № 61-3969св22). Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох обов`язкових умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173,1174 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, при прийнятті постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 02 лютого 2021 року у справі № 580/2470/20 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та рішення Черкаської міської ради від 26.12.2019 №2-5573 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». В обгрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, позивач посилається на те, що їй завдана матеріальна шкода, яка полягає в тому, що на підставі рішення виконавчого комітету нею сплачено з січня 2020 року по 02.02.2021 року на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за послуги «Технічне обслуговування ІТП» в житловому будинку грошові кошти в сумі 202,36 грн. Відповідно до норм ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю чи частково з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 805/430/18а, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням та дійшов вірного висновку, що на момент сплати позивачем коштів на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради було чинним, тому відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди у визначеному позивачем розмірі. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що на момент сплати позивачем коштів на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради було чинним. Посилання позивача на викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 висновки, є безпідставними, оскільки предмет даної справи відрізняється від предмету, яка була предметом перегляду у касаційному порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення сплачених нею коштів в сумі 202,36 грн. з виконавчого комітету Черкаської міської ради є безпідставними та не підлягають до задоволення. Також не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь завданих збитків в сумі 360,00 грн., які вона понесла в результаті придбання квитків на проїзд до м. Києва та у звротньому напрямку до м. Черкаси на судове засідання Шостого апеляційного сууд для участі у розгляду апеляційної скарги на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 580/2470/20. Слід зазначити, що відповідно до ч. 1,3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи прийняти ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Під час розгляду Шостим апеляційним адміністративним судом справи № 580/2470/20 (щодо скасувань рішень Черкаської міської ради та її виконавчого комітету) судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Позивач у вищевказаній справі не зверталася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати, а саме: відшкодування витрат пов`язаних із прибуттям Позивача до суду, а відтак позивачем обраний не вірний спосіб захисту права щодо компенсації витрат на прибуття до Шостого апеляційного адміністративного суду в призмі відшкодування останній збитків. Статтею 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні\~спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому,\~що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, а тому позов в цій частині також не підлягає до задоволення. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно дост.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Оскільки позивач зверталася до суду з позовом посилаючись на п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд вважає віднести судовий збір на рахунок держави.

Outcome: dismissed