Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

15.08.2023 до Іваничівського районного суду Волинської області надійшов позов [PERSON] , представник позивача - адвокат Улибіна - Вельгус Марта Віталіївна до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 28.10.2011 року був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області, актовий запис № 50. Подружнє життя в сторін не склалось. Шлюбні відносини фактично між ними вже припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. З відповідачем в позивачки абсолютно різні характери, погляди на життя та сім`ю. Майновий спір між сторонами та спір щодо виховання дитини відсутній, подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позивачка просить шлюб розірвати. Від спільного проживання в подружжя є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] Ухвалою судді від 18.08.2023 провадження в справі відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання учасники процесу не прибули, хоча у встановленому законом порядку належно повідомлялися про дату час і місце слухання справи. 07.09.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Улибіна - Вельгус М.В. до суду надала заяву, з тексту якої вбачається, що позовні вимоги про розірвання шлюбу вони підтримують, просять суд провести засідання без їхньої участі. 07.09.2023 відповідач [PERSON] до суду надав заяву, з тексту якої вбачається, що він позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, також просить судовий розгляд проводити за його відсутності. Враховуючи наведене, фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши письмові докази в справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.10.2011, який зареєстрований виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області, актовий запис № 50, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.10.2011 тим же відділом, мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи сторонами не заявлено вимог про наявність майнового спору з приводу спільного подружнього майна та щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що між сторонами з квітня 2023 року фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вони разом не мешкають і не ведуть спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved