Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

У червні 2023 року ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 767,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2020 об 11 год. 20 хв. у м. Києві по бульвару Чоколівському, 42 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №760/28536/20 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Оскільки автомобіль «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «УСГ» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №28-2801-20-00022 від 21.01.2020, потерпілий [PERSON] , як власник транспортного засобу, звернувся 16.12.2020 до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно з рахунком-фактурою №0000022793 від 18.12.2020, складеним ТОВ «Автосаміт ЛТД», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , склала 25 767,44 грн. Відповідно до страхового акту №ДККА-74108 від 21.12.2020 страховиком ПрАТ «СК «УСГ» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та про виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 25 767,44 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на зазначений страхувальником рахунок. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , застрахована не була. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на ремонт автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД». Таким чином, позивач стверджує, що до нього перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а тому він просить задовольнити його позовні вимоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 08.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а позивачу -відповіді на відзив. 03.08.2023 до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність правових підстав для стягнення сплаченої позивачем суми страхового відшкодування з відповідача з огляду на те, що останній має статус інваліда І групи, у зв`язку з чим суб`єктом виплати такого відшкодування, із урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має бути Моторне (транспортне) страхове бюро України. У судовому засіданні представник відповідача подала заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 21.01.2020 між ПрАТ «СК «УСГ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №28-2801-20-00022, що підтверджується копією такого договору, наявного в матеріалах справи. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. За змістом п. 2.2.2. договору страховим ризиком визнаються, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 16.12.2020 об 11 год. 20 хв. у м. Києві по бульвару Чоколівському, 42 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №760/28536/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] встановлена судом та доказуванню не підлягає. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень, внаслідок чого страхувальник зазнав матеріального збитку. 16.12.2020 потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика ПрАТ «СК «УСГ» із заявою №ДККА-74108 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу в зв`язку з ДТП. Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної [PERSON] як власнику автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , останній звернувся до ТОВ «Автосаміт ЛТД» для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, про що складено рахунок-фактуру №0000022793 від 18.12.2020. Згідно з вказаним рахунком-фактурою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , склала 25 767,44 грн. Відповідно до страхового акту №ДККА-74108 від 21.12.2020 страховиком ПрАТ «СК «УСГ» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та про виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 25 767,44 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на зазначений страхувальником рахунок, що належить ТОВ «Автосаміт ЛТД». Факт переказу грошових коштів страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» підтверджується платіжним дорученням №31966 від 22.12.2020 на суму 25 767,44 грн. Встановлено також, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , відповідача [PERSON] застрахована не була, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до статей 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як визначено пунктом 21.1. статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з п.13.1 статті 13 вказаного Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. З урахуванням офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 вказаного Закону, наведеного в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2014 від 23.12.2014, вказані положення слід розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Таким чином, законодавець звільнив осіб, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від обов`язку укладати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та відшкодовувати шкоду, завдану їх діями потерпілій особі у межах регламентної виплати. Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідач [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] та довідкою МСЕК. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги те, що в момент скоєння ДТП [PERSON] особисто керував належним йому автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , що встановлено судовим рішенням, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що правові підстави для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування відсутні, оскільки в даному випадку відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої був відповідач, має проводитися МТСБУ у порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із урахуванням встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed