Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №25104-02/2022, який був підписаний електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Зазначає, що 08 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №08122022, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25 552 грн., яка складається з заборгованості: 8 000 грн. - за основною сумою боргу; 17 552 грн. - за відсотками. Відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення кредиту в строки, передбачені кредитним договором. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №25104-02/2022 в розмірі 25 552 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17552 грн. - заборгованість за відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» у відповідності до п. 3.1.4. договору про надання фінансового кредиту №25104-02/2022 не повідомили її про відступлення права вимоги за договором. Посилається на те, що вона не відмовлялась виконувати свої зобов`язання за договором, але в неї настали форс-мажорні обставини, які наступили на наступний день після отримання кредиту, через збройну агресію рф проти України, що призвела до проблем у роботі банкоматів та фінансових установ, не мала можливості виконати свої зобов`язання перед кредитором. Представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на електронну пошту суду було направлено відповідь на відзив, в якій вона просила залишити без розгляду та задоволення відзив на позовну заяву відповідача та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, в обґрунтування зазначивши, що у своєму відзиві відповідач посилається на лист, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, та ст. 617 ЦК України, однак ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» п. 18 такого змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Звертає увагу, що ст. 625 ЦК України вказує саме на неможливість звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а не на звільнення від його виконання, отже відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень ЦК України» боржник звільняється лише від штрафних санкцій, які він зобов`язаний сплатити у разі їх неналежного виконання. Вказує також на те, що за період дії договору та до подачі позовної заяви відповідач не вчиняла жодних дій для погашення заборгованості, а сама заборгованість нарахована не позивачем, а ТОВ «ФК «Інвеструм» та з моменту отримання права вимоги (08 грудня 2022 року) позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Звертає увагу, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги, а при умові неотримання такого повідомлення відповідач не мала перешкод для реалізації свого зобов`язання зі сплати заборгованості на рахунки первісного кредитора У судове засідання представник позивача не з`явилася, але у відповіді на відзив просила проводити судові засідання за відсутності представника та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, а також зазначила, що не згодна з позовною заявою, оскільки не має змоги оплатити необґрунтовано нараховані відсотки, і просила взяти до уваги її відзив на позовну заяву. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено договір про надання фінансового кредиту №25104-02/2022, відповідно до умов якого відповідачу було надано фінансовий кредит в розмірі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності; тип кредиту - кредит; мета кредиту - на власні потреби клієнта; строк - на 30 днів, тобто до 24 березня 2022 року. Крім того, за умовами договору за користування кредитом клієнт сплачує 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу (а. с. 6-9). Матеріалами справи підтверджено, що 08 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08122022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 10-12). Також судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08122022 від 08 грудня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №25104-02/2022 в сумі 25 552 грн., з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 552 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 - сума заборгованості за пенею (а. с. 14). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Частиною 1 статті 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 28 лютого 2012 року та інформація бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг. Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «ФК «Інвеструм». Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08 грудня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних нарахувань, що підтверджується наявним розрахунком заборгованості за кредитним договором №25104-02/2022 від 23 лютого 2022 року (а. с. 15). Згідно із наданим розрахунком заборгованості, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 25 552 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17 552 грн. - заборгованість за відсотками (а. с. 15). Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеною обставину порушення відповідачем умов вказаного договору в частині своєчасного повернення суми кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування грошовими коштами відсотків у встановлені договором терміни. В свою чергу, відповідач зазначила свою позицію щодо предмету спору та не заперечувала щодо укладення кредитного договору №25104-02/2022 від 23 лютого 2022 року, однак доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та доказів щодо належного виконання [PERSON] умов кредитного договору суду не було надано. Отже, заборгованість за кредитним договором №25104-02/2022 від 23 лютого 2022 року підтверджується розрахунком заборгованості, а відповідачем не було надано власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримала вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання зі сплати заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання з повернення отриманих нею грошових коштів. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Доводи відповідача в частині настання для неї форс-мажорних обставин та необґрунтованості нарахування відсотків суд вважає необґрунтованими з огляду на такі підстави. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що розмір процентної ставки (плати за кредитом) не є сумою компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором, а є зафіксованим у договорі процентом за користування кредитними коштами, який було узгоджено з відповідачем. Відтак, за цих обставин у суду відсутні підстави вважати доречними посилання відповідача на необґрунтованість нарахування відсотків за кредитним договором. Також суд зазначає, що посилання відповідача на лист ТПП від 28 лютого 2022 року №224/02.0-7.1 не є достатнім, оскільки посилаючись на форс мажор, як на підставу звільнення від відповідальності, стороні потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. До відповідача не застосовувались штрафні санкції, вимога погасити проценти та тіло кредиту не є мірою відповідальності, а є звичайними умовами договору. Крім того, форс мажор не є підставою для змінення умов договору або припинення виконання умов договору, якщо це прямо не передбачено в договорі. Зазначена правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2022 у справі №910/15264/21. Відповідач не надала суду будь-яких доказів як саме проявився форс-мажор при виконанні нею зобов`язання за кредитним договором. Оскільки, на день розгляду справи, відповідач не виконала належним чином взятих на себе зобов`язань, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Вимогами ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови кредитного договору №25104-02/2022 від 23 лютого 2022 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved