Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-07 00:00:00

21 серпня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти у відшкодування судових витрат на загальну суму 67389,80 грн., з них: - у повернення сплаченого судового збору у розмірі 9605 грн.; - оплати вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 27784,80 грн.; - витрат на правничу допомогу у розмірі 30 тис. грн. (т. 4 а.с. 84-93). 22 серпня 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача кошти у відшкодування витрат на правничу допомогу наданих адвокатами Озірським С.О. та Ковальчуком О.М. на загальну суму 50 тис. грн. (т. 4 а.с.94-101). Позивач та відповідач, їх представники щодо даних заяв про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування судових витрат окремих письмових заяв, письмових пояснень, тощо, до суду не подавали. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року було об`єднано в одне провадження заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування судових витрат (справа № 524/3477/19, провадження № 2др/524/20/23) та заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування судових витрат (справа № 524/3477/19, провадження № 2др/524/21/23). Визначено номер справи та провадження - справа № 524/3477/19, провадження № 2др/524/20/23. У судове засідання учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяв. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Цивільна справа була розглянута з ухваленням рішення по суті 17 серпня 2023 року з проголошенням цього дня вступної та резолютивної частини рішення. Повний текст рішення було виготовлено та підписано 22 серпня 2023 року. Позов [PERSON] було задоволено частково. Припинено право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок літ. «Л, л», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку літ. «Л, л», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0509 га. з кадастровим номером 5310436100:07:003:0353 із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині вимог: - про визнання спільною сумісною власністю подружжя 3/5 частин будинку [ADDRESS] та визнання права власності за кожним із подружжя на 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] ; - про визнання спільною сумісною власністю подружжя альтанки літ. «н», що знаходиться по [ADDRESS] та визнання права власності за кожним із подружжя на 1/2 частину цієї альтанки літ. «н»; - про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0509 га. з кадастровим номером 5310436100:07:003:0353 із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо відшкодування понесених сторонами судових витрат не було вирішено, оскільки у судовому засіданні 17 серпня 2023 року сторони та їх представники заявили про те, що заяви про відшкодування витрат будуть подані протягом 5-ти днів з дати ухвалення рішення суду. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а у ч. 2 ст. 133 цього Кодексу визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У ст. 141 ЦПК України визначено, зокрема: 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 10. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд також враховує та звертає увагу учасників справи та їх представників, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони судових витрат, і зокрема витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з іншої сторони (п. 43 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі за № 755/9215/15-ц). Суд повторно звертає увагу учасників справи на обставини процесуальних дій та руху справи, які зазначалися у рішенні суду від 17 серпня 2023 року, а саме, що у травні 2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач в обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 серпня 1993 року до 16 травня 2016 року. Під час перебування у шлюбі у 2008 році ними спільно було прийнято рішення облаштувати та ремонтувати будинок батьків чоловіка у [ADDRESS] . У період перебування у шлюбі відповідач набув право власності на 3/5 частин житлового будинку батьків, житловою площею 47,6 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житлового будинку незакінченого будівництва (літ. Л, л), сараю, літньої кухні літ. И, літньої кухні літ. И1, погребу, навісу, колодязя, огорожі, вигрібної ями. Право власності було набуте відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 січня 2009 року, із якого вбачається, що житловий будинок літ. Л та прибудова літ. л є самовільно збудованими. Крім того, відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2009 року набув право власності на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки площею 0,0254 га. по [ADDRESS] . Після державної реєстрації на відповідача права власності на спадкове майно, вони разом ухвалили рішення продовжити реконструкцію та ремонт нерухомого майна отриманого чоловіком у спадщину. Позивач посилалася на те, що з 04 квітня 2000 року є суб`єктом підприємницької діяльності та за 4 квартал 2009 року та за 2010 рік отримала певний дохід. Для проведення реконструкції та ремонту нерухомого майна нею було придано товари. Роботи на будівництві велися переважно найманими спеціалістами, які виконували роботу за готівкові кошти і нею вівся облік понесених витрат. Внаслідок ремонту та реконструкції істотно збільшилася загальна площа будинку. Повноважними органами було прийнято в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] . Вважала, що за рахунок спільних коштів внаслідок реконструкції, будівництва та ремонту, ними разом було споруджено та добудовано двоповерховий будинок загальною площею 148,9 кв.м., прибудову «л» та альтанку «н», а тому ці об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя, а їй на праві власності належить 3/10 житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 148,9 кв.м., прибудови «л» та альтанки «н» за цією ж адресою. Крім того, позивач вважає, що їй також належить 1/2 частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436100:07:003:0353, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Просила визнати: - спільною сумісною власністю подружжя 3/5 частини будинку [ADDRESS] ; - за нею, [PERSON] , право власності на 3/10 житлового будинку [ADDRESS] ; - за відповідачем [PERSON] право власності на 3/10 житлового будинку [ADDRESS] ; - спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок «Л», прибудову «л» та альтанку « [INFO] », що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку «Л», прибудови «л» та альтанки «н», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку «Л», прибудови «л» та альтанки «н», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку загальною площею 0,0509 га., кадастровий номер 5310436100:07:003:0353, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436100:07:003:0353, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - за [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436100:07:003:0353, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою судді від 21 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 112). 09 липня 2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (т. 1 а.с. 124-127). Ухвалою судді від 11 липня 2019 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін та третю особу, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 128). 26 липня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід судді (т. 1 а.с. 133-135). Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року зупинено провадження у справі до вирішення заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід судді (т. 1 а.с. 137). Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року (головуючий суддя Андрієць Д.Д.) заяву [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] про відвід головуючого судді Нестеренка С.Г. залишено без задоволення (т. 1 а.с. 139). 04 вересня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову (провадження № 2-з/524/91/19), в якій просив заборонити відчуження 3/5 частин будинку [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , заборонити відчужувати житловий будинок лат. «Л,л» та альтанку «н», що знаходяться за цією ж адресою та земельну ділянку площею 0,0509 га, кадастровий номер 5310436100:07:003:0353, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду (головуючий суддя Андрієць Д.Д.) від 27 вересня 2019 року накладено заборону відчуження на майно [PERSON] , а саме: - 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 84,3 кв.м., житлова площа 47,6 кв.м., в тому числі на житловий будинок «Л», прибудову «л» та альтанку «н», земельну ділянку площею 0,0509 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436100:07:003:0353. Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи (т. 1 а.с. 144). 10 жовтня 2019 року до суду надійшла повторна заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід судді (т. 1 а.с. 163-169). Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року передано справу із заявою представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід головуючого у справі Нестеренка С.Г. для визначення судді та вирішення питання про відвід судді (т. 1 а.с. 180). Ухвалою суду під головуванням судді Предоляк О.С. від 31 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід судді Нестеренка С.Г. (т. 1 а.с. 182). 15 січня 2020 року до суду надійшли заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] про допит свідків, про витребування доказів із КП «Кременчуцьке МБТІ», призначення будівельно-технічної експертизи та про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 1 а.с. 216-219). Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків та витребування доказів з КП «Кременчуцьке «МБТІ», відмовлено у задоволення клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 247). 23 квітня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі (т. 2 а.с. 42-44). Відповідач висловив свою незгоду із позовом. Вказав, що будь-якого рішення щодо облаштування та ремонту будинку його батьків вони з позивачем не приймали та такі питання не обговорювали взагалі. Частину спірного будинку батьки придбали 12 березня 2008 року у [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Власником іншої частини будинку був [PERSON] , після смерті якого власником його майна став [PERSON] . Згодом, для покращення своїх умов батьки відповідача вирішили здійснити реконструкцію придбаного будинку. Внаслідок того, що по технічним причина вони цього не могли зробити, то вирішили збудувати окремий будинок та інші споруди поряд, що було здійснено у 2008 році за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок не було введено в експлуатацію. Після смерті батьків він став власником спадкового майна. Зазначив, що колишня дружина будь-яких коштів на реконструкцію, будівництво та ремонт ні його батькам, ні його особисто не надавала, будь-якої участі не приймала. Майно, яке позивач вказала у позовній заяві не може бути спільно сумісною власністю, а є особистою приватною власністю його, відповідача, як набуте в порядку спадкування. Просив відмовити у задоволенні позову. 15 травня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про допит свідків, витребування доказів (т. 2 а.с. 70, 86). Ухвалою суду від 15 травня 2020 року задоволено клопотання задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів з Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори (т. 2 а.с. 89). 18 червня 2020 року до суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 150-196). 14 липня 2020 року до суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 236). Ухвалою суду від 14 липня 2020 року призначено будівельно-технічну експертизу (т. 2 а.с. 244). 14 вересня 2020 року до суду від Харківського НДІСЕ із засл. Проф. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення експертизи та призначення обстеження (т. 2 а.с. 248-249). 09 лютого 2021 року до суду від Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта (т. 3 а.с. 7-10, 12). Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи (т. 3 а.с. 14). Ухвалою суду від 31 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] . Витребувано від КП «Кременчуцьке «МБТІ» інвентаризаційну справу на будинок в оригіналі. Призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено (т. 3 а.с. 33, 59-60). 23 вересня 2021 року до суду з експертної установу надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), забезпечення безперешкодного обстеження об`єкту для проведення експертизи (т. 3 а.с. 69-70). 30 серпня 2022 року до суду з експертної установу надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та про проведення натурного обстеження, необхідного для проведення судової будівельно-технічної експертизи (т. 3 а.с. 88). 09 лютого 2023 року до суду з експертної установи надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи (т. 3 а.с. 100-131). Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання (т. 3 а.с. 138). 16 травня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т. 3 а.с. 224-227). Зазначені процесуальні дії сторін у справі, їх представників, свідчать про неякісну підготовку позовної заяви, вчинення несвоєчасних дій по заявленню відповідних клопотань, у тому числі щодо витребування певних доказів, призначення експертизи, подання письмових заяв, відзиву на позов, непідготовку заяв з остаточно визначеними розмірами судових витрат станом на день ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті, затягування проведення підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті, що фактично означає про зловживання ними процесуальними правами та обов`язками. Суд також звернув увагу на те, що у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9605 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 384 грн., щодо прохань та вказівок про відшкодування інших витрат, у тому числі орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, у позовній заяві не зазначалося. Ціна позову була визначена позивачем у 2 млн. 610 тис. грн., однак відповідно до оцінки нерухомого спірного майна вартість домоволодіння була визначена у 2 млн. 090 тис. грн. (т. 1 а.с. 2-9, 61-64). Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9605 грн., заяви про забезпечення позову у розмірі 384 грн. (справа № 524/3477/19 , провадження № 2-з/524/91/19, головуючий - суддя Андрієць Д.Д., а.с. 1). Відповідно п.п. 1, 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду відповідно позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також заяви фізичною особою про забезпечення позову судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні. Отже за подання позовної заяви майнового характеру, враховуючи, що інші вимоги заявлені у позовній заяві стосувалися саме спірного нерухомого майна, а саме зміни його правового режиму, то позивачем повинно було бути сплачено судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 741,20 грн., та не більше 9265 грн. Таким чином позивач повинна була сплатити судовий збір за подання позовної заяви з вимогою майнового характеру у максимальному розмірі 9265 грн., а заяви про забезпечення позову 370,60 грн. (1853 грн. х 0,2 прож.мін.). Надлишково позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 340 грн. (9605 грн. 9265 грн.) та заяви про забезпечення позову 13,40 грн. (384 грн. 370,60 грн.), про повернення яких позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не подавали заявуз відповідними вимогами. Позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме у розмірі фактично 2/3 частини від первісно заявлених вимог. Звідси з відповідача на користь позивача підлягають поверненню кошти сплачених судових зборів за подання позову та заяви про забезпечення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно 6176,67 грн. (9265 грн. х 2/3) та 247,07 грн. (370,60 грн. х 2/3). За проведення призначеної судом за задоволеним клопотанням позивача судової будівельно-технічної експертизи позивач сплатила вартість експертизи у розмірі 27784,80 грн. (т. 4 а.с. 43), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплачених витрат на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 18523,20 грн. (27784,80 грн. х 2/3). Щодо витрат на правничу допомогу, які були визначені позивачем та його представником як гонорар у твердій грошовій одноразовій сумі в 30 тис. грн., то суд виходить з наступного. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У позовній заяві позивач не вказувала взагалі про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу. Остаточно позивач та її представник - адвокат Молодчин В.П. узгодили між собою та досягли цілковитої повної згоди щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу в 30 тис. грн. Позивачем у справі на підтвердження доказів щодо надання правничої допомоги було надано до суду: - копії ордерів на надання правничої (правової) допомоги (т. 1 а.с. 93, т. 4 а.с. 90); - копію договору № 2 від 10.02.2023 р., що був укладений та підписаний між позивачем та адвокатом (т. 4 а.с. 85-87); - копії актів та описів робіт (т. 4 а.с. 88-89). З вказаних документів постає, що предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатом за вказаним позовом наступних послуг: - надання усних та інших видів консультацій; - складання позовної заяви та інших документів, клопотань у випадку необхідності та участі у разі необхідності у судових засіданнях. При цьому сторонами зазначеного договору були чітко визначені та обумовлені між ними розміри послуг правничого характеру, зокрема фактично визначені фіксовані розміри правничої допомоги. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Ці самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Позивачем не була здійснена фактична оплата вартості наданих їй у дійсності адвокатом послуг правничої допомоги, розмір та види якої фактично була узгоджена між позивачем та адвокатом, враховуючи, що види послуг правничої допомоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що не містять ознак штучного походження. Відповідач та його представник не подали до суду належні і допустимі докази на підтвердження підстав для звільнення відповідача від сплати позивачеві понесених останньою витрат на правничу допомогу, зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту неспівмірності, надуманості (штучності), надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження того, що розмір оплачених позивачем витрат на правничу допомогу суттєво впливає на майновий стан відповідача, порушує право відповідача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд при цьому враховує правову позицію ВС у складі КЦС, яка висловлена у постанові від 15.06.2021 р. у справі за № 727/4597/19 щодо того, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично було сплачено стороною або іншою особою. Звідси з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно 20 тис. грн. (30 тис. грн. х 2/3). У відзиві представника відповідача [PERSON] [PERSON] на позовну заяву (т. 3 а.с. 224-227) вказувалося про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу надану цим адвокатом відповідачу у розмірі 20 тис. грн., про що також зазначалося і у заяві про ухвалення додаткового рішення (т. 4 а.с. 94-101). Остаточно відповідач та його представник - адвокат Ковальчук О.А. узгодили між собою та досягли цілковитої повної згоди щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу в 20 тис. грн. Відповідачем та його представником у справі на підтвердження доказів щодо надання правничої допомоги було надано до суду: - копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги (т. 3 а.с. 210); - квитанцію про сплату вартості правничої допомоги у розмірі 20 тис. грн. (т. 4 а.с. 95); - копію договору 23/04-5 від 14.04.2023 р. (т. 3 а.с. 231); - копію акту від 12.05.2023 р. (т. 3 а.с. 232). З вказаних документів постає, що предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатом Ковальчуком О.А. відповідачеві у вказаній справі наступних послуг: - ознайомлення з матеріалами справи та надання усних та інших видів консультацій; - підготовка відзиву та участі у судових засіданнях. При цьому сторонами зазначеного договору були чітко визначені та обумовлені між ними розміри послуг правничого характеру, зокрема фактично визначені фіксовані розміри правничої допомоги. Відповідач та його представник [PERSON] не надали достовірні відомості та належні докази на підтвердження факту сплати відповідачем витрат на правничу допомогу наданих адвокатами Лукієм В.В. та Озірським С.О., котрі померли. Позивач та її представник не подали до суду належні і допустимі докази на підтвердження підстав для звільнення позивача від сплати відповідачеві понесених останнім витрат на правничу допомогу наданого адвокатом Ковальчуком О.А., зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту неспівмірності, надуманості (штучності), надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження того, що розмір оплачених відповідачем витрат на правничу допомогу наданих адвокатом Ковальчуком О.А. суттєво впливає на майновий стан позивача, порушує право позивача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Звідси з позивача на користь відповідача підлягають стягненню кошти у повернення витрат на правничу допомогу пропорційно розміру незадоволених позовних вимог відповідно 6666,67 грн. (20 тис. грн. х 1/3). За таких обставин суд вважає за можливе та необхідне застосування положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України щодо того, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Звідси заяви представників сторін у справі підлягають частковому задоволенню і остаточно суд дійшов висновку про необхідність стягненню з відповідача на користь позивача коштів у сплату різниці судових витрат понесених сторонами у розмірі 19757,07 грн. ((6176,67 грн. + 247,07 грн. + 20000 грн.) 6666,67 грн.). При цьому, суд при розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу також врахував правові позиції, висловлених ЄСПЛ у рішенні у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» (заява № 31678/17),у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі за № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 року у справі за № 755/9215/15-ц, у постановах ОП КГС від 03.10.2019 року у справі за № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі за № 902/347/18, постановах ВС у складі КГС від 24.11.2020 року у справі за № 911/4242/15 та від 17.12.2020 року у справі за № 922/3708/19, у постанові ВС у складі КЦС від 23.11.2020 року у справі за № 638/7748/18.

Outcome: partial