Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

26 лютого 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просила скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , неповнолітньої дитини [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ), [INFO] , встановленого рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року, та внести зміни до актового запису № 14 від 25 липня 2011 року у Книзі реєстрації народжень Відділу державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини, та виключення з актового запису відомостей про усиновлювачів, а саме: матір`ю [PERSON] , [INFO] , записати [PERSON] ; батьком [PERSON] , [INFO] , записати [PERSON] ; прізвище усиновленому [PERSON] , [INFO] , змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по-батькові усиновленому [PERSON] , [INFO] , змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; місце народження змінити з «м. Харків» на «село Островське Мар`їнського району Донецької області». В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року заяву [PERSON] про усиновлення задоволено та оголошено [PERSON] усиновлювачем [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду про усиновлення до актового запису № 14 від 25 липня 2011 року в Книзі реєстрації народжень Відділу державної реєстрації актів цивільного стану виконкома Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області внесені зміни про матір, батька, прізвище, по батькові та місце народження [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) та видано нове свідоцтво про народження. Відповідні зміни були внесені і до актового запису № 10 від 19 квітня 2013 року в Книзі реєстрації народжень Відділу державної реєстрації актів цивільного стану виконкома Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області про матір, батька, прізвище, по батькові та місце народження [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) та видано нове свідоцтво про народження. Зазначила, що з перших днів спільного проживання дітей у її сім`ї стало зрозуміло, що це дуже складні діти. Діти є рідними братом і сестрою по матері, яка померла, батьки - невідомі. З першу позивачка вважала, що це є наслідком педагогічної запущеності дітей, тому почала приділяти дуже багато уваги до виховання, зокрема намагалася роз`яснювати основні елементарні правила поведінки, огортала любов`ю, прививала їм любов і повагу до ближніх, проводила з ним дуже багато часу, проте всі її намагання зводилися нанівець. З малолітньою донькою позивачка знайшла взаєморозуміння, незважаючи на проблеми, однак налагодити відносини з малолітнім сином так і не вдалося, оскільки він не сприймає позивачку як матір та людину, яка є старшою за нього. Поведінка малолітнього [PERSON] , як стверджує позивачка, стала нестерпною, оскільки він почав тікати з дому, обманювати, псувати меблі, робити непристойні речі, при цьому на зауваження позивачки не реагував. До сестри ніяких родинних почуттів не виявляв. У зв`язку з цим позивачка була вимушена звернутися до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, психологів та психіатра. Після обстеження малолітнього [PERSON] лікарями, його направили до психо-неврологічного диспансеру № 3, де хлопчик був поставлений на облік. У вказаному диспансері [PERSON] перебував два тижні, після чого його перевели до психоневрологічного дитячого санаторію № 1, що знаходиться в с. Лідне Харківського район Харківської області. Позивачка зауважила, що у школі у хлопчика також були постійні проблеми, оскільки він не проявляв жодної уваги до навчання, у колективі з дітьми постійно конфліктував та вів себе знервовано, на зауваження вчителів не реагував. Всі звернення позивачки до лікарів, психологів не дали жодних результатів, відносини між нею та малолітнім сином не покращилися, у зв`язку з чим у грудні 2019 року комісія ССД разом зі співробітниками поліції були змушені помістити дитину до приюту «Гармонія», де він фактично перебуває на теперішній час.Зауважила на тому, що як матір вона вжила всіх заходів щодо виховання дитини, маючи надію на виправлення поведінки малолітнього [PERSON] , але жодних позитивних результатів це не дало. Звернула увагу на те, що під час усиновлення їй була надана медична інформація, відповідно до якої діти здорові, але, як з`ясувалося пізніше, діти мають психологічні та психіатричні проблеми, зокрема відповідно до висновків про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини та інших висновків фахівців в сфері медицини [PERSON] має психіатричні та психологічні захворювання. Зазначила, що на час усиновлення вона не знала про наявність у малолітнього [PERSON] невиліковної психічної хвороби, та що йому рекомендується постійний нагляд у психолога та психіатра, оскільки у нього повна мозкова дисфункція, синдром збудливості з дефіцитом уваги на фоні раннього органічного ураження ЦНС та енурез. У психоневрологічному диспансері хлопчику також були поставлені і інші діагнози, які є невиліковними. Посилаючись на положення п. 1-3 ч. 1 ст. 238 СК України, відповідно до яких усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, просила судскасувати усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ), [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 25 березня 2020 року від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Погонцевої О. В. через канцелярію суду надійшов висновок щодо доцільності/недоцільності скасування усиновлення або визнання його недійсним та відповідність його інтересам дитини № 228 від 24 березня 2020 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року витребувано зі Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області пакет документів, який був наданий до суду з метою дослідження у судовому засіданні при розгляді справи про усиновлення (справа № 225/4706/18, н/п 2-о/225/594/2018) [PERSON] , [INFO] , громадянкою [PERSON] , а саме висновки про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , та усі наявні лікарські довідки, тощо, які стосуються [PERSON] , та на підставі яких було складено вищезазначений висновок. 03 червня 2020 року від Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області на виконання ухвали суду від 29 квітня 2020 року надійшов висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2020 року витребувано з КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» відомості про те, чи знаходиться (знаходився) під наглядом (на диспансерному обліку) в КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» дитина [PERSON] , [INFO] , та з яким діагнозом, з якого часу і по який, якщо був знятий. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року за наслідками підготовчого судового засідання справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 рокуу справі призначена судова психіатрична експертиза, проведення якої доручено Комунальному закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», у зв`язку з чим провадження у справі зипинено. 04 січня 2021 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 618 від 15 грудня 2020 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2021 року провадження у справі відновлено. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи № 953/3272/20, провадження 2/953/245/21, який здійснено 12 травня 2021 року відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (відпустка судді Якуші Н. В. у зв`язку з вагітністю та пологами»), цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Божко В. В. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи №953/3272/20, провадження 2/953/245/21, який здійснено 22 вересня 2021 року відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя № 1976/0-15-21 від 14 вересня 2021 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку») цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лях М. Ю. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи №953/3272/20, провадження 2/953/123/22, який здійснено 20 жовтня 2022 року відповідно до наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.», цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року зобов`язано КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради надати інформацію щодо можливості допиту у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради. Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 18 травня та 17 серпня 2023 року задоволено заяви представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Оганової В. В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю малолітнього [PERSON] , [INFO] з приміщення Обласного закладу оздоровлення та відпочинку «Карпатські Мрії». Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що у неї склались проблемні стосунки з [PERSON] , який зовсім не сприймає її як матір та не реагує на її зауваження. Вона зверталась до психолога та психіатра, але жодних результатів, які б покращили відношення дитини до матері і до оточуючих, немає. Між ними неодноразово виникали побутові проблеми на підставі негативної поведінки вдома, в школі, суспільстві, які призводять до нервово-емоційних зривів та негативу. На переконання позивачки, вона як матір вжила всіх заходів щодо виховання хлопчика, маючи надію на його виправлення, але жодних позитивних результатів це не дало. Наразі поведінка [PERSON] є такою, що шкодить як йому самому, так і їй, як матері. Зазначила, що на даний час вони з дитиною не спілкуються та вона не має бажання спілкуватись з хлопчиком, який впродовж тривалого часу перебуває в Обласному закладі оздоровлення та відпочинку «Карпатські Мрії», що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Під час ухвалення рішення по справі просила суд врахувати обставину, що під час усиновлення їй не була надана вся медична документація щодо стану здоров`я хлопчика, який, як виявилося у подальшому, страждає невиліковними психічними хворобами, у зв`язку з чим йому необхідний постійний нагляд у психолога та психіатра. Представник позивачки - адвокат Єна Л. А. у судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та просила суд їх задовольнити, також відмовилась від допиту заявлених нею раніше свідків. Представник відповідача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо задоволення позову не заперечувала, зазначила, що у даному випадку це буде відповідати інтересам дитини. Вказала, що посилання сторони позивача на те, що [PERSON] страждає на психічну невиліковну хворобу у справі відсутні, при цьому діагноз, який встановлений хлопчику, характеризується зниженням пам`яті, труднощами навчання, зниженою здатністю концентруватися на виконанні завдання тривалий час та є нетяжкими невиліковними хворобами. Зауважила на тому, що в матеріалах справи наявні виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] про те, що він перебував у медичному закладі у зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою, що свідчить про обізнаність позивачки про можливі ускладнення стану здоров`я хлопчика. Таким чином підстав для скасування усиновлення з причини - «дитина страждає на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення» у цьому випадку немає. Вказала, що відповідно до висновку служби у справах дітей [PERSON] , взявши на себе батьківські обов`язки, не впоралась з вихованням хлопчика, позбавленого батьківського піклування, не використала запропоновані їй можливості щодо налагодження стосунків у родині, які були запропоновані відділом соціальної роботи району. На переконання сторони відповідача, небажання позивачки підвищувати свій батьківський потенціал у вихованні усиновленої дитини, розуміти її вікові особливості, призвели до непорозумінь та конфліктів у родині та до того, що вже впродовж трьох років дитина перебуває у державних закладах, при цьому, що така дитина має усиновлювача. Зауважила на тому, що відповідач надав суду висновок щодо недоцільності скасування усиновлення усиновлення [PERSON] , [INFO] , однак, враховуючи те, що наразі ситуація в країні змінилася у зв`язку із введенням на території всієї країни воєнного стану, а також через інші обставини відповідач дійшов висновку, що усиновлення слід скасувати, бо таке суперечить інтересам дитини, та не забезпечує їй сімейного виховання з тих підстав, що позивачка за час перебування хлопчика у державних закладах жодного разу не відвідала дитину та не поцікавилася його життям та станом здоров`я, у тому числі засобами телефонного зв`язку. Під часу опитування хлопчика у судовому засіданні, а також під час спілкування вихователів з хлопчиком встановлено, що він категорично відмовляється повертатися в родину, посилаючись на жорстке поводження з ним позивачки. Наразі ж дитина повністю адаптована у дитячому середовищі та в подальшому заслуговує благополучних умов виховання в сім`ї, яких не створила для нього позивачка. Просила суд зосередити увагу позивачки на положеннях ст. 210 СК України, якою передбачено, що якщо усиновлення для дитини не є таємними, брат та сестра мають право знати про нове місце проживання, а тому позивачка не має права чинити різного роду перешкоди у спілкуванні брата та сестри. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що[PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 14; батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданимо 25 липня 2011 року виконкомом Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області. Розпорядженням керівникаВійськово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області № 83р від 20 вересня 2017 року «Про надання [PERSON] , [INFO] , статусу дитини-сироти», малолітньому [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини-сироти. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року у справі № 225/4706/18задоволено заяву [PERSON] , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк Донецької області про усиновлення дітей, та оголошено [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, громадянку України (паспорт серії [NUMBER] , виданий 2-м відділом Ялтинського МУГУМВС України в Криму 06.08.1996) усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . Оголошено [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, громадянку України (паспорт серії [NUMBER] , виданий 2-м відділом Ялтинського МУГУМВС України в Криму 06.08.1996) усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . На підставі вказаного рішення внесені змінити до актового запису №14 від 25 липня 2011 року в Книзі реєстрації народжень Відділу державної реєстрації актів цивільного стану виконкома Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області такого змісту: матір`ю [PERSON] , [INFO] записати [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, громадянку України; батьком [PERSON] , [INFO] записати [PERSON] відповідно до вимог ст.135 СК України; прізвище усиновленому [PERSON] , [INFO] змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові усиновленому [PERSON] , [INFO] змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату народження - залишити без змін; місце народження змінити з «села Острівське Мар`їнського району Донецької області» на «м. Харків». Крім того, на підставі вищевказаного рішення суду внесені зміни до актового запису №110 від 19 квітня 2013 року в Книзі реєстрації народжень, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області такого змісту: матір`ю [PERSON] , [INFO] записати [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Харків, громадянку України; батьком [PERSON] , [INFO] записати [PERSON] відповідно до вимог ст.135 СК України; прізвище усиновленій [PERSON] , [INFO] змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові усиновленій [PERSON] , [INFO] змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », дату народження - залишити без змін; місце народження змінити з «місто Дзержинськ Донецької області» на «м. Харків». Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року набрало законної сили 17 грудня 2018 року. Відповідно до акту про передачу дитини у сім`ю усиновлювачів, на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року у справі № 225/4706/18 у приміщенні Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк Донецької області у присутності начальника ССД ВЦА м. Торецьк Донецької області Никонової Т. В., 28 грудня 2018 року о 14 годині 30 хвилин передано, а усиновлювачами прийнято усиновлену ними дитину - [PERSON] , [INFO] . 11 січня 2019 року Мар`їнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повторно видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого зазначено усиновлювачів: матір - [PERSON] та батько - [PERSON] . Зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27 лютого 2019 року слідує, що [PERSON] , [INFO] з 27 лютого 2019 року по теперішній час значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . З виписки з первинної облікової документації № 112/о, складеної у серпні 2019 року, щодо історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] слідує, що за результатами психологічного обстеження [PERSON] є комунікабельним, доброзичливим, має інтерес до співпраці, намагається виконувати завдання, однак в наявності психологічна та педагогічна затримка. Недостатньо розвинута вольова і когнітивна сфера, швидко втомлюється, рівень тривоги підвищений, поведінка імпульсивна та хаотична. Загальний рівень когнітивних функцій на рівні поганої норми. Відповідно до педагогічної характеристики [PERSON] , який станом на 28 серпня 2019 року (дату надання характеристики) навчався в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 52 ХМР, він за час навчання зарекомендував себе як неврівноважений, некомунікабельний учень. Програмний матеріал засвоїв на початковому рівні. Загальний розвиток пізнавальної сфери - низький, на уроках не працює, не уважно слухає вчителя, активність не виявляє, до уроків готується не систематично, інколи ставить запитання, має схильність до предметів розвивального циклу. Логічне мислення не розвинене, хлопчик не вміє аналізувати. Мати цікавиться навчанням дитини та підтримує зв`язки з керівниками школи. Зі змісту висновку про комплексну психолого - педагогічну оцінку розвитку дитини № 431 від 29 серпня 2019 року слідує, що у [PERSON] , [INFO] встановлена соціально-педагогічна занедбаність. Крім того, хлопчику встановлений медичний діагноз, а саме: психіатр - F-06.7; невролог - наслідки раннього органічного ураження ЦНС з с-м лікворно-венозної дистензії. Енурез. Енкопрез? Отоларинголог - здоровий. Офтальмолог - без патологій. Хірург - Здоровий. Логопед - ЗНМ ІІІ рівні. Психолог - ЗІП = 82 б. Потребує особливих освітніх потреб, зокрема психолого -педагогічної корекції та лікувально-профілактичних, реабілітаційних заходів, індивідуального навчання не потребує, рекомендована освітня програма. Зазначені рекомендації батькам: дотримуватись режиму дня, запобігати виснаженню. Співпрацювати з педагогічними працівниками. Підтримувати теплі емоційні стосунки у сім`ї. Залучати дитину до виконання домашніх справ. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6183 травматологічного відділення Центральної міської лікарні м. Дзержинськ Донецької області слідує, що [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) з 14 червня по 19 червня 2014 року перебував на стаціонарі у лікарні. Анамнез захворювання - травма 12 червня 2014 року під час падіння. Стан відносно задовільний. Діагноз: забій м`яких тканин лобної області, струс головного мозку. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1083 КНП «ОКПЛ №3» ХОР, [PERSON] з 18 лютого по 13 березня 2019 року перебував на стаціонарі у лікарні з діагнозом - психічний розлад внаслідок змішаного ураження ЦНС з когнітивними мозаїчними порушеннями та емоційно-вольовою незрілістю. З виписки з історії хвороби № 483 від 01 листопада 2019 року, виданої КНП «ОДПС №2» ХОР слідує, що за час перебування [PERSON] , [INFO] в санаторії, його загальний стан був задовільний. Рекомендований нагляд невролога та психіатра. Як слідує зі змісту виписки № 2985 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 26 вересня 2019 року КНП «Харківська міська дитяча лікарня № 5», [PERSON] , [INFO] встановлений діагноз - мінімальна мозкова дисфункція, синдром збудливості з дефіцитом уваги на фоні раннього органічного ураження ЦНС. Зазначено, що в фізичному розвитку дитина розвивалась за віком. В соматичному статусі: загальний стан задовільний. В неврологічному статусі: свідомість ясна, активний. Патологічних, менінгеальних рефлексів немає. Встановлені рекомендації: нагляд невролога, психолога. З листа начальника ССД військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області № 363 від 20 березня 2023 року слідує, що відповідно до висновків про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 16 серпня 2017 року та 22 травня 2018 року, підписаних головним лікарем КНП (КЗ) «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Торецька Лясевич Л. Т., копії яких зберігаються у особовій справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діти повністю здорові та не мають жодних психіатричних захворювань. Крім того, у вказаному листі зазначено про те, що громадянка [PERSON] була ознайомлена із зазначеними висновками про стан здоров`я дітей, про що вона вказувала у свої позовні заяві про усиновлення [PERSON] та [PERSON] до Дзержинського міського суду Донецької області. Окрім того, у рішенні Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року зазначено, що діти: [PERSON] та [PERSON] - здорові. З наданого 03 червня 2020 року на виконання ухвали суду від 29 квітня 2020 року копії висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , який був наданий під час розгляду справи про усиновлення (справа № 225/4706/18) слідує, що за даними медичного обстеженнями [PERSON] здоровий. Медичне обстеження проводилося у лікарів: невролог, психіатр, дерматовенеролог, хірург, отоларинголог, офтальмолог, педіатр. Зі змісту витягу з історії розвитку [PERSON] , [INFO] вбачається, що 19 липня 2017 року хлопчик перебував в ЦСПРД м. Торецьк під наглядом педіатра. [PERSON] встановлений діагноз - здоровий. Як слідує зі змісту до висновку судово-психіатричної експертизи № 618 від 15 грудня 2020 року, [PERSON] на теперішній час недоумства та іншої психічної тяжкої невиліковної хвороби не виявляє. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності/недоцільності скасування усиновлення або визнання його недійсним та відповідність його інтересам дитини № 228 від 24 березня 2020 року, скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини. Вказаний висновок обґрунтований тим, що відсутні підстави, передбачені ст. 238 СК України, окрім того роз`єднання рідних братів і сестер призводить до розриву родинних зв`язків, що суперечить ч. 1 ст. 210 СК України та порушує право дітей на спілкування. З долучених до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 228 від 24 березня 2020 року акту про умови проживання, письмових заяв [PERSON] та інформації адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 52 ХМР Харківської області щодо усиновленої дитини, що були опрацьовані під час надання вищевказаного висновку, слідує, що умови проживання, виховання та утримання усиновленої дитини [PERSON] у сім`ї [PERSON] - задовільні, малолітній [PERSON] займає окрему кімнату, яка обладнана спальним місцем, місцем для занять, шафою для одягу. Як слідує зі змісту долучених до висновку копій заяв [PERSON] , у неї з самого початку усиновлення [PERSON] існували труднощі з його вихованням. У дитини, за словами матері, постійно виникали конфлікти у дитячому середовищі та з вчителями. Зі змісту повідомлень про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, слідує, що адміністрація ХЗОШ № 52 неодноразово повідомляла про те, що дитина [PERSON] у позаурочний час знаходиться без догляду дорослих. Зі змісту листа Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова Департаменту праці та соціальної політики № 03-22/130/20 від 21 січня 2020 року слідує, що родина [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стоять на обліку у Центрі, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. З 24 січня 2019 року з родиною [PERSON] почав працювати Центр за соціальною карткою сім`ї. За період роботи з родиною психологом Центру було встановлено, що [PERSON] після усиновлення дітей почала помічати за хлопчиком деякі проблеми (надмірна збудливість, порушення уваги, проблеми з навчанням), з якими вона звернулась до лікарів. Після того як були проведені обстеження та з`ясовано, що діагноз [PERSON] не піддається лікуванню, мати була вже повністю виснажена, що вплинуло на її психосоматичний стан. Цей факт і призвів, зі слів матері, до прийняття рішення щодо влаштування [PERSON] до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія». Відповідно до листа Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова Департаменту праці та соціальної політики № 1192 від 23 грудня 2019 року, родина [PERSON] отримує послуги за соціальною карткою клієнта, під соціальним супроводом родина не перебуває. [PERSON] з сином [PERSON] відвідували психолога ЦСССДМ та отримували консультації, з метою налагодження взаємовідносин у родині. Психологами Центру було виявлено, що через неслухняність хлопчика в родині виникають конфлікти та непорозуміння щодо поводження та відношення матері до сина. 23 жовтня 2019 року психолог Центру у складі комісії відвідали родину за місцем проживання, після чого мати до психолога Центру не зверталась. Психоемоційний стан дитини на час відвідування стабільний, хлопчик виявляв зацікавленість до присутності дорослих, але на запитання не давав чіткої відповіді. З довідки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР № 638/0/523-19 від 10 січня 2020 року слідує, що [PERSON] перебував на обстеженні в лікарні з 12 грудня 2019 року по 03 січня 2020 року. За час перебування хлопчика в стаціонарі, мати дитину не відвідувала, станом здоров`я не цікавилась. Зі змісту довідки КЗ Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія» № 12-02/249 від 12 березня 2020 року слідує, що мати вихованця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] жодного разу не відвідувала хлопчика у Центрі, не спілкувалася, не цікавилася його подальшою долею і здоров`ям, та не приймає участі у його розвиту і вихованні. У судовому засіданні також була з`ясована думка неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який пояснив суду те, що йому відомо від [PERSON] про те, що він є усиновленою дитиною. Під час з`ясування думки дитини суд встановив, що дитина не бажає повертатися у родину [PERSON] та проживати разом з останньою. Зазначив, що йому подобається знаходитися в тому місці, де він наразі перебуває (Обласний заклад оздоровлення та відпочинку «Карпатські Мрії»), де він бажає залишитися. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, опитавши малолітнього [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. За змістом ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення ефективної реалізації всіх прав, проголошених у цій Конвенції, усебічний розвиток дитини, оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити. За змістом ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, онуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням, всиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення падає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. У контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини ч. 1 ст. 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Як роз`яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905. Отже одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивачка стверджувала, що усиновлений нею [PERSON] страждає на психічну невиліковну хворобу, про що вона не знала на час усиновлення, а також на те, щоміж нею та [PERSON] склалися незалежно від її волі стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків. Однією з неодмінних умов для скасування усиновлення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 СК України є те, що усиновлювачі не знали і не могли знати про психічну чи іншу невиліковну хворобу дитини під час усиновлення. Якщо вони знали про хворобу, ознайомившись під час усиновлення з медичним висновком, в якому констатовано діагноз, що свідчить про психічну хворобу дитини, - усиновлювачі не мають права вимагати скасування усиновлення дитини. За змістом вказаної норми закону слідує, що скасування усиновлення за необізнаності про психічну хворобу дитини залежить в такому випадку виключно від волі усиновлювача, навіть якщо таке скасування усиновлення не в інтересах дитини. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] не страждає на недоумство, психічну чи іншу тяжку чи невиліковну хворобу, а тому, обставини встановлені п.2 ч.1 ст. 238 СК України, на яку як на підставу позову посилається позивач, відсутня. Також позивач як підставу для скасування усиновлення зазначає п. 1, п.3 ч. 1 ст. 238 СК України. У ході розгляду справи суд встановив, що між позивачкою та малолітнім [PERSON] склалися вкрай напружені відносини, хоча впродовж проживання хлопчика в родині позивачки вона робила все можливе, щоб дитина мала все необхідне (фізичний та духовний розвиток). У період 2019 року років після усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , у дитини були виявлені певні психічні розлади, які негативно відобразились на сімейному оточенні і вихованні дитини, що спричинило погіршення рівня її освіти та конфліктів із однокласниками тощо. Як встановлено судом в найкращих інтересах дитини за обставин, що склались є необхідність надання дитині допомоги з боку дитячих психологів та соціальних педагогів, через застосування програми реабілітації дитини, що на даний час є можливим лише у спеціалізованих дитячих закладах, де є відповідні фахівці, чого на даний час усиновлювач [PERSON] не в змозі самостійно забезпечити у домашніх умовах, в силу незалежних від неї причин. Отже обставини, які не залежать від волі позивачки, унеможливлюють подальше проживання хлопчика з нею, при цьому ні позивачка, ні малолітній [PERSON] бути надалі сім`єю не бажають, що відповідно ст. 81 ЦПК України підтверджено належними та допустимими доказами у справі. При цьому суд визнає безвідповідальним та такими, що заслуговує на осуд, ставлення позивачки до свої обов`язків як опікуна дитини після того, як між нею та дитиною дійсно незалежно від її волі сформувалася психологічна несумісність (адже забезпечення фізичних потреб дитини, що безумовно виконувала позивачка, не є тим єдиним, що повинні забезпечувати батьки) та дитину помістили у дитячий заклад, яке проявилось у тому, що за два роки позивачка навіть не поцікавилась життям та станом здоров`я дитини, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що таке усиновлення також суперечить інтересам дитини та не забезпечує їй сімейного виховання. Суд вважає, що позивачка мала можливість будувати та корегувати стосунки, які склалися між нею і дитиною, не зважаючи на ускладнення цих стосунків особливостями психоемоційного стану дитини. Посилання позивачки на відсутність можливості встановлення з дитиною взаєморозуміння, з тих підстав, що дитина не шанує її як матір, відсутність її батьківського авторитету, зміна поведінки дитини в негативну сторону носять характер припущень. Таким чином, встановлено, що тривалий час між усиновлювачем [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] склалися, незалежно від волі усиновлювача стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, що позбавляють усиновлювача можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України, крім того, таке усиновлення суперечить інтересам дитини та не забезпечує їй сімейного виховання. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини, тому першочергова увага у даній категорії справ повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що повернення дитини у сім`ю [PERSON] саме по собі завдасть ще однієї психологічної травми [PERSON] та моральних страждань, що є особливо небезпечним для дитини малолітнього віку. Про те, що перебування хлопчика в сім`ї позивачки не забезпечує йому сімейного виховання, сам [PERSON] за два роки перебування в Центрі вже не має бажання повертатися у сім`ю [PERSON] та бажає знайти собі нових батьків. Установлені судом обставини свідчать про те, що поведінка позивача також мала вплив на погіршення стосунків з дитиною, тобто такі обставини відбулись не поза волею усиновлювача. Аналізуючи пояснення сторін, досліджені у ході судового розгляду докази, суд констатує, що відношення позивачки до дитини вже сформовано таким чином, що вона не бачить і не бажає бути матір`ю [PERSON] , вона добровільно та усвідомлено відмовилася від його виховання, дитина за два роки перестала за нею сумувати, отже повернення дитини до таких батьків дійсно суперечить інтересам дитини, не забезпечить їй сімейного виховання, адже сама позивачка заперечує обставини, які б могли стати підставами для нормалізації відносин між нею та усиновленим. З огляду на викладене, враховуючи якнайкращі інтереси дитини - [PERSON] , з метою забезпечення йому можливості реалізувати право на гідний рівень життя, належний духовний та моральний розвиток, на виховання у сім`ї, суд знайшов об`єктивне підтвердження факту того, що на теперішній час усиновлення дитини суперечить інтересам хлопчика, не забезпечує йому сімейного виховання, а тому дійшов висновку про наявність підстав для скасування його усиновлення усиновлювачкою [PERSON] на підставі п.1, п.3 ч.1 ст. 238 СК України, що відповідатиме якнайкращим інтересами самої дитини. Положеннями ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, суд вважає його таким, що суперечить інтересам [PERSON] , враховуючи, що недоцільність скасування усиновлення органом опіки і піклування обґрунтовується виключно невідповідністю інтересам дитини, тоді як дослідженими судом письмовими доказами та наданими у судовому засіданні поясненнями сторін встановлено, що позивачка усунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього [PERSON] . Суд бере до уваги той факт, що [PERSON] після влаштування малолітнього [PERSON] до комунального закладу соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія» та обласного закладу оздоровлення та відпочинку «Карпатські Мрії» дитину не відвідувала, його здоров`ям та розвитком не цікавилася, хоча продовжувала бути його матір`ю й мала відповідні як права, так і обов`язки щодо дитини. Тобто повинна була нести повну відповідальність за здоров`я та психоемоційний стан дитини, чого остання не робила. Крім того, у судовому засіданні представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Оганова В. В. зазначила, що на теперішній час дитина адаптована у дитячому середовищі та в подальшому заслуговує благополучних умов виховання в сім`ї, яких не створила для нього позивачка, а тому в найкращих інтересах дитини доцільним буде скасувати усиновлення хлопчика усиновлювачкою [PERSON] урахування викладеного, суд не приймає до уваги вищевказаний висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у справі. Суд, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно зі ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами, відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. В силу ст. 241 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Суд роз`яснює [PERSON] , що відповідно до положень ч. 2 ст. 210 СК України, якщо усиновлення для дитини не є таємним, брат та сестра мають право знати про нове місце її проживання. З огляду на те, що для [PERSON] , його усиновлення та усиновлення його сестри - [PERSON] , не є таємним, тому [PERSON] має право знати про місце проживання його сестри, при цьому [PERSON] не має права забороняти чи іншими чином чинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] з його сестрою [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved