Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У лютому 2023 року до суду надійшла позовна заява Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів, у якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 201\~320,97 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що боржник ПАТ «Банк Форум» після ліквідації передав їй на депозитне зберігання кошти, згідно реєстру вимог кредиторів банку №1088 від 02.05.2019 року. Станом на 25.06.2021 року вхідний залишок на її депозитному рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Глобус» складав 17\~422\~182,50 грн. Проте, 18.01.2022 року позивач, через систему «Клієнт-банк» зайшла на свій рахунок депозиту нотаріуса щоб підготувати річний звіт щодо рахунку коштів та з`ясувала, що залишок коштів значно менший ніж той, який має бути. Згідно інформації виписок по рахунку, нотаріус побачила велику кількість транзакцій від 25.06.2021 року, в результаті чого з її рахунку було списано кошти на загальну суму 10\~729\~120,62 грн. За даним фактом за заявою позивача порушено кримінальне провадження №12022100060000103, позивача визнано потерпілою. В рамках вищевказаного кримінального провадження встановлено, що 25.06.2021 року кошти з депозитного рахунку позивача в АТ «КБ «Глобус» з призначенням платежу «Повернення за депонованих коштів ПІБ, зг. Реєстру деп. Вимог кредиторів ПАТ «Банк Форум» №1088 від 02.05.2019 р.» були перераховані на рахунок відповідача в АБ «Укргазбанк» [NUMBER] в сумі 201\~320,97 грн. Відповідач не є кредитором ПАТ «Банк Форум», згідно реєстру вимог, відповідно не має право на повернення від приватного нотаріуса за депонованих банком-боржником коштів, зазначені кошти набуто відповідачем без законної підстави, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Демченко М.М. позовну заяву підтримала та наполягала на її задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзиву, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Встановлено, та як вбачається зі свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №7393 виданого [PERSON] 27 травня 2009 року, остання зареєструвала приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу 23.09.2010 року та отримала реєстраційне посвідчення №1163 (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2019 року ПАТ «Банк Форум» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. із заявою (а.с.16), якою просили останню прийняти від імені ПАТ «Банк Форум» на депозит 13\~240\~388,28 грн. для передачі кредиторам, вимоги яких включені до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Форум» (а.с.17-48). Платіжним дорученням №84897 (#2062044401) від 06 травня 2019 року підтверджується отримання [PERSON] від ПАТ «Банк Форум» грошових коштів у сумі 1 240\~388 грн. 28 коп. із призначенням платежу «задовол. вимог 1764 кредиторів 4 черги ПАТ «Банк Форум»; за платіжним дорученням №85883 (#2062044601) Верповська О.В. отримала від ПАТ «Банк Форум» грошові кошти у розмірі 564\~480 грн. із призначенням платежу «сплата винагороди нотаріусу Верповській О.В. згідно рішення ВД ФГВФО №1088 від 02.05.2019 р.» (а.с.49). 21.01.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. звернулась до ГУ НП України в місті Києві із заявою про вчинення злочину (а.с.11-12) у якій вказала, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з рахунку-депозиту АТ КБ «Глобус», який зареєстрований на неї. На підставі вищевказаної заяви (ЄО1924) розпочато досудове розслідування за номером кримінального провадження 12022100060000103 від 21.01.2022 року (а.с.10). Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 21.01.2022 року попередньо кваліфіковано злочин за заявою [PERSON] від 21.01.2022 року за ч.3 ст.190 КК України (а.с.13). На підтвердження незаконного списання грошових коштів з депозитного рахунку, позивачем надано суду виписку по рахункам за період з 25.06.2021 року по 01.07.2021 року (а.с.14-15), заяву-договір №2021/І_С/448-002180 від 01.06.2021 року укладену між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с.54-55); довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.56) та виписку з рахунку [NUMBER] , IBAN [NUMBER] клієнта [PERSON] (а.с.57-58). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондиція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 154/948/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що «… положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали». У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.112018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що «… предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Положеннями ст.ст. 76, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доводи позивача, що саме відповідач - [PERSON] безпідставно набув грошові кошти, що зберігались на депозитному рахунку приватного нотаріуса не підтверджені жодним належним доказом. Так, із витягу з ЄРДР №12022100060000103 від 21.01.2022 року судом вбачається лише факт реєстрації заяви [PERSON] щодо заволодіння шахрайським шляхом коштів невідомою особою (а.с.10). А отже, зазначене, не є належним доказом того, що саме відповідач шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, як і відсутнє відповідне рішення суду (обвинувальний вирок), яке набрало законної сили відносно саме відповідача. Крім того, із наданої позивачем виписки/особового рахунку за період з 25.06.2021 року по 05.07.2022 року (а.с.57-58) неможливо встановити правомірність руху коштів за вказаним особовим рахунком, що виключає можливість безпідставного набуття відповідачем грошових коштів. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на долучені та досліджені докази, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, належним чином не обґрунтовані та документально не підтверджені, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed