Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. В позові [PERSON] зазначила, що вона є бабою малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.10.2020 , були відібрані від матері, відповідача по справі, [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передані на виховання позивачці. Рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 128 від 26.05.2021, [PERSON] призначено опікуном над дітьми, яка займається їх вихованням та доглядом, забезпечила необхідні умови для проживання та розвитку. Мати дітей [PERSON] долею дітей, станом їх здоров`я не цікавиться, з ними не спілкується, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не займається вихованням, матеріально не утримує, свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. З огляду на це позивачка просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно синів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та стягнути з останньої на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі частини всіх видів її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Коваленко О.В., заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, відзив не подала. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав , просить задовольнити та ухвалити рішення на розсуд суду. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачка про слухання справи повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд , вислухавши пояснення учасників процесу , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема , пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено , що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження дітей, де у графі «Мати» вказано [PERSON] . (а.с. 11-14) Відомості про батька дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується відповідними витягами № 00026580351 від 05.06.2020, № 00026580251 від 05.06.2020, № 00029540594 від 11.02.2021 та № 00026580408 від 05.06.2020. Згідно рішення виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області № 1 від 15.05.2020 «Про негайне відібрання дітей від матері» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відібрано від матері [PERSON] у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дітей. (а.с. 21) Згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.10.2020 неповнолітнього [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Діти були передані на виховання бабі, позивачу по справі, [PERSON] (а.с. 18-20) Відповідно до рішення виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 128 від 26.05.2021 «Про призначення гр. [PERSON] опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування» [PERSON] було призначено опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, а саме над [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-17) Відповідно до довідки про склад сім`ї від 17.11.2022, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради, позивачка [PERSON] фактично разом з онуками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також дочкою [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 23) 17.11.2022, відповідно до акту обстеження фактичного проживання, комісією у складі старости Костянтинівського старостинського округу Конюшенка Ю.В., депутата старостинського округу Легкої А.Г. та кур`єра старостинського округу [PERSON] , було проведено обстеження за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживають без реєстрації опікун [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] та онук [PERSON] .. Сім`я постійно проживає за вказаною адресою. Мати дітей [PERSON] постійно з дітьми не проживає, коштів на утримання не виділяє, проблемами дітей не цікавиться. Сім`я проживає у будинку, де є і газове, і пічне опалення, водогін, в будинку тепло, чисто, охайно. Продуктами харчування сім`я забезпечена, діти доглянуті. Умови проживання задовільні. (а.с. 24) Відповідно до характеристик, наданих 17.02.2023 та 12.09.2023 старостою Костянтинівського старостинського округу апарату селищної ради Конюшенком Ю.В. на відповідачку [PERSON] , остання зареєстрована по [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає. На території округу теж постійно не проживає. [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. На даний час [PERSON] офіційно в шлюбі не перебуває, постійного місця роботи та проживання не має, батьківські обов`язки не виконує, не приймає участі у вихованні своїх дітей, матеріально не забезпечує. За місцем реєстрації характеризується негативно. (а.с. 22) Згідно акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов сім`ї під опікою [PERSON] від 12.09.2023, комісією в складі старости Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради Конюшенка Ю.В., адміністратора відділу ЦНАП апарату Краснокутської селищної ради Колісник В. та бібліотекаря [PERSON] , було обстежено умови проживання сім`ї позивачки [PERSON] .. Позивачка разом з онуками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також донькою [PERSON] та її малолітньою донькою [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Будинок з пічним опаленням, підведеним централізованим водопостачанням, просторий, зі зручностями, 3 жилих кімнати, кухня. Ванна кімната облаштована пральною машиною автомат. В кожної дитини своє ліжко. Діти під час перевірки всі були вдома, доглянуті, охайні. Двоє старших дітей навчаються в Слобідській ЗОШ. У кожного є телефон. В будинку на момент перевірки прибрано. В холодильнику є певний запас м`ясних, рибних та інших продуктів. Повністю забезпечені крупами. Є присадибна ділянка, де вирощують овочі. [PERSON] , зі слів мешканців, рідко навідується до дітей, зовсім не приймає участі у їх матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідно до довідок директора Слобідської гімназії Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 01-21/83 та № 01-21/84 від 05.09.2023, [PERSON] навчається у 9-му класі Слобідської гімназії, а [PERSON] у 4-му. Згідно характеристики на учня 9-го класу Слобідської гімназії [PERSON] від 05.09.2023, підписаної класним керівником [PERSON] та директором [PERSON] , [PERSON] навчається у Слобідській гімназії з першого класу, з 01.09.2015. За період навчання не виявив особливих старань, має навчальні досягнення початкового та середнього рівнів. Пам`ять слабка. Відповіді на завдання дає з допомогою дорослих. На уроках спокійний, малоактивний. На онлайн заняття виходить. Бере участь у громадському житті гімназії та класу. Підтримує дружні стосунки з учнями класу, виявляє повагу до дорослих.Учень проживає у будинку разом з опікуном. Має письмовий стіл і шафу для власних речей. Дитина забезпечена усім необхідним приладдям, одягом і взуттям. Мати [PERSON] участі у вихованні сина не приймає: за останні два роки жодного разу не відвідала батьківські збори, не цікавилася навчанням дитини. Згідно характеристики на учня 4-го класу Слобідської гімназії [PERSON] від 05.09.2023, підписаної класним керівником [PERSON] та директором [PERSON] , [PERSON] навчається у Слобідській гімназії з першого класу, з 01.09.2020. За період навчання не виявив особливих старань. Пам`ять слабка. Відповіді на завдання дає з допомогою дорослих. На уроках малоактивний. На онлайн заняття виходить рідко. Підтримує дружні стосунки з учнями класу, виявляє повагу до дорослих. Учень проживає у будинку разом з опікуном. Має дитячі іграшки та письмовий стіл і шафу для власних речей. Дитина забезпечена усім необхідним приладдям, одягом і взуттям. Мати [PERSON] участі у вихованні сина не приймає: за останні два роки жодного разу не відвідала батьківські збори, не цікавилася навчанням дитини. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки і піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що дійсно відповідачка з 2020 року взагалі дітьми не цікавиться, не допомагає матеріально їх утримувати позивачці, залишила місце проживання та місце її перебування не відомо. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Представником позивачки надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які свідчать про ухилення від виховання дітей. Судом встановлено , що матидолею синів не цікавиться , не займається їх фізичним та духовним розвитком, не цікавиться навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування. Суд , вважає , що позов [PERSON] законний , обгрунтований , підтверджений належними , достовірними та допустимим доказами і підлягає задоволенню , а відповідачка позбавленню батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 5 ст. 183 СК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання про розмір аліментів на дитину, суд враховує положення частини 1 статті 182 СК України. З урахуванням викладеного вище, враховуючи , що аліменти на чотирьох дітей присуджуються у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідачки, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до їх повноліття . Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 12 червня 2023 року. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору . Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривня. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073 грн 60 коп. Оскільки позивачка, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, з урахуванням вище викладеного, а також того, що [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. за вимогу про позбавлення відповідачки батьківських прав, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. та на користь позивачки - 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved