Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

07.06.2023 [PERSON] , в особі представника адвоката Немерюк О.А., звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №22285 від 02.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з неї на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 10 750,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 15.12.2021 на підставі виконавчого напису №22285 від 02.12.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. було відкрите виконавче провадження №67903907. Про зміст виконавчого напису позивач дізналась лише 05.06.2023 при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження №67903907. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений із грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних нотаріальних договорів з ТОВ «Споживчий центр» вона не укладала, при його вчиненні приватним нотаріусом не було перевірено безспірності заборгованості про стягнення якої заявило ТОВ «Споживчий центр». На адресу позивача не надходило жодних вимог від відповідача про погашення заборгованості, а тому підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було. Крім того, договір між банком та позивачем не посвідчувався нотаріально. Ухвалою суду від 09.06.2023 позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 09.06.2023 зупинено стягнення у виконавчому провадженні №67903907 від 15.12.2021 року, яке перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К., на підставі виконавчого напису №22285, вчиненого 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр»заборгованість за кредитним договором №21.05.2020-010000073 від 21.05.2020 року у розмірі 10 750,00 грн., до розгляду справи по суті. 05.07.2023 на адресу суду надійшли письмові заперечення представника ТОВ «Споживчий центр» Солодовнік А.О., які за змістом є відзивом на позовну заяву, у яких вона просить залишити даний позов без розгляду. В обґрунтування заперечень зазначила, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 21.05.2020 укладено Кредитний договір (оферти) №21.05.2020-010000073, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 10.1. Договору встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким Сторони ознайомились. В пункті 10.4. Договору Сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.-10.3. Договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України. Дана угода є чинною. Спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не включений до переліку справ, визначених ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди". Одночасно в п.1.2. Договору Сторонами погоджено, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний Договір не є договором про надання споживчого кредиту. Беручи до уваги вищезазначене, на думку представника відповідача можна прийти до висновку, що правовідносини за Кредитним договором №21.05.2020-010000073 від 21.05.2020 не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а отже даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п.п.10.1.-10.4. Договору. 07.08.2023 через систему Електронний суд від представника позивача - адвоката Немерюк О.А. надійшли письмові пояснення в яких остання зазначила, що предметом спору у даній справі є право ТОВ «Споживчий центр» на вчинення Сазоновою О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 02.12.2021 за реєстровим № 22285 виконавчого напису на Кредитному договорі № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020. Ніяких угод про передачу на вирішення до третейського суду спору про право ТОВ «Споживчий центр» на вчинення Сазоновою О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 02.12.2021 за реєстровим № 22285 виконавчого напису на Кредитному договорі № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020 [PERSON] не укладала. За загальним правилом саме право на вчинення виконавчого напису, виникає в будь-якої особи в силу дії закону, зокрема: в силу дії статті 18 ЦК України, яка передбачає, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, і є нічим іншим за своєю суттю, як здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, про що вже неодноразово наголошувалося позивачем. Крім того, обрання позивачем такого способу захисту, як визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого Напису, вчиненого [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу, 02.12.2021 за реєстровим № 22285, було зумовлено положеннями частини 1 статті 24 та пункту 5) частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", частини 12 статті 28 ЦПК України, які передбачають, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом, що знаходиться за місцем проживання боржника, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і передбачає що в подальшому приватним виконавцем, який згідно статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" віднесений до органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, тобто до суб`єктів, які здійснюють владні управлінські функцій на основі законодавства, буде винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Беручи до уваги вищезазначене, на думку представника позивача твердження ТОВ «Споживчий центр» про підвідомчість даного спору третейському суду є хибним, оскільки при розгляді справи буде досліджена правомірність дій нотаріуса при здійсненні ним владних управлінських функцій по вчиненню виконавчого напису, а за результатами розгляду справи виконання рішення потребуватиме вчинення дій приватним виконавцем в рамках здійснення ним владних управлінських функцій по примусовому виконанню рішень. Позивач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, разом з тим, від її представника - адвоката Немерюк О.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Споживчий\~центр»у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, у поданих до суду 05.07.2023 запереченнях представник відповідача за довіреністю Солодовнік А.О. просила розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законодавством порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 21.05.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 21.05.2020-01000073, шляхом підписання заявки, що є не від`ємною частиною даного договору, підтверджується копією Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови. У кредитному договорі № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020 вказано, що позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині 2 статті 12, частині другій статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» йому надана. Для прийняття позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації кредитор до укладення договору надав позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у Постанові від 12.12.2018 у справі № 755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Як наслідок Верховний Суд відмовив банку у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на виконанні рішення третейського суду. Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг. Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18. Суд вважає, що кредитний договір № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020 за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням [PERSON] підприємницької діяльності чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником. Отже, декларація сторін кредитного договору у п. 1.2, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту жодного правого значення для кваліфікації цього договору як договору про надання споживчого кредиту не має. Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Враховуючи наведене, оскільки укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, а тому третейське застереження, викладене в п 10.1 кредитного договору № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020, не може бути виконане. Законом України «Про третейські суди» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Споживчий центр» Солодовнік А.О. про залишення позову без розгляду слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що спір щодо визнання виконавчого напису, вчиненого щодо такого кредитного договору № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020, таким, що не підлягає виконанню слід розглядати судом загальної юрисдикції. Судом встановлено, що 02.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис за реєстровим № 22285, про стягнення з [PERSON] , яка, як зазначено у виконавчому написі, є боржником за кредитним договором № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020, укладеним із ТОВ «Споживчий центр», строк платежу за яким настав 05.06.2020, у розмірі 10\~750,00 грн. (6\~000,00 грн. прострочений основний борг; 4\~200,00 грн. прострочені проценти; 550 грн. плата за вчинення виконавчого напису). Як зазначено у виконавчому написі, стягнення проводиться за період з 05.06.2020 по 01.12.2021. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. від 15.12.2021 відкрито виконавче провадження №67903907 на підставі виконавчого напису №22285 від 02.12.2021, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 21.05.2020-01000073 від 21.05.2020 у розмірі 10 750,00 грн. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.2022, після реєстрації шлюбу прізвище позивача по справі « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 6 березня та 4 квітня 2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017, з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконавчий напис, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 02.12.2021. Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 02.12.2021 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до інших договорів, які не були посвідчені у нотаріальному порядку. Відповідачем ТОВ «Споживчий центр» не надано суду доказів того, що ними для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, укладений із позивачем, який би був посвідчений нотаріально, а відтак не доведено, що на підставі вказаного кредитного договору міг бути вчинений виконавчий напис. Крім того, у позові позивач зазначала, що будь-яких вимог від відповідача з приводу погашення заборгованості за кредитним договором вона не отримувала, із сумою боргу за кредитним договором вона не погоджується, та нотаріусом не було перевірено належним чином безспірність вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення якої було заявлено, а тому підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані доводи позивача, відповідачем не спростовані. Відповідач доводів позивача належними та допустимими доказами не спростував. За таких обставин, суд доходить до висновку, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ним не було перевірено чи мав боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала така заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не сплив строк вимоги за кредитним договором, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому позов про визнання виконавчого напису №22285 від 02.12.2021, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з неї на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 10 750,00 грн., підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь позивача її витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1\~073,60 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., що у загальному розмірі становить 1\~610,40 грн.

Outcome: approved