Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом, в якому просить стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» (далі - відповідач) матеріальні збитки за зайво сплачені кошти в сумі 78 грн 90 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що вона є власником будинковолодіння з надвірними спорудами по [ADDRESS] , до якого відповідачем надавались послуги з газопостачання. У червні 2022 року відповідач надіслав позивачці квитанцію для оплати послуг з газопостачання за травень 2022 року на суму 78 грн 90 коп, яка була сплачена чоловіком позивачки [PERSON] 16.06.2022. В подальшому позивачці стало відомо, що з 01.05.2022 послуги з газопостачання до її житла здійснює ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і саме на користь такої юридичної особи належить здійснювати платежі з оплати послуг газопостачання, внаслідок чого 19.12.2022 позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення переплати у сумі 78 грн 90 коп, однак відповідачем кошти не були повернуті, а направлено позивачці лист, в якому відповідач не оспорює свого обов`язку з повернення коштів, проте пояснює свою затримку великою кількістю звернень. 27 лютого 2023 року позивачка вдруге звернулась до відповідача з даного приводу, подавши електронний лист, на який 10.03.2023 отримала відповідь, що її питання буде розглянуте в порядку черговості. Оскільки відповідач переплачені кошти протягом тривалого часу не повертає, що призводить до порушення законних прав та інтересів позивачки на володіння та розпорядження своєю власністю, позивачка змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 30.06.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, жодних клопотань не надав. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судові засідання з розгляду справи 28.07.2023, 18.09.2023 відповідач явку свого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, про причини такої неявки не повідомив. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні. Представник відповідача у судові засідання не прибув без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо постановлення заочного рішення у даній справі, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом №1511-1514 від 15.11.2011. Відповідно до умов Типового договору №2471 про надання населенню послуг з газопостачання від 08.09.2011 укладеного з [PERSON] , до будинку позивачки Золотоніським УЕГГ ВАТ «Черкасигаз» надавались послуги з газопостачання. Облік відомостей про вартість нарахованих/сплачених послуг по об`єкту розташованому за адресою: [ADDRESS] здійснювався ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] . У червні 2022 року ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» надіслало на адресу [PERSON] рахунок на оплату за спожитий природний газ за травень 2022 року на суму 78 грн 90 коп, який був сплачений [PERSON] 16.06.2022, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] . На підставі наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Даний наказ набрав чинності 24.06.2022. Зазначені обставини є загальновідомими, а тому не потребують доказування. Внаслідок зміни надавача послуг з постачання природного газу побутовим споживачам, по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому відповідачем на ім`я [PERSON] виникла переплата за спожитий природний газ в сумі 78 грн 90 коп. 19 грудня 2022 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» заяву, в якій просив переплату у сумі 78 грн 90 коп, що виникла в результаті оплати за газ за травень 2022 року по неправомірно виставленому рахунку, перерахувати на його рахунок, з якого була здійснена оплата послуг з постачання природного газу. У відповідь на таке звернення [PERSON] отримав лист №П-2466/5 від 02.01.2023, за підписом директора ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» Богдана Амеліна, з інформацією про те, що перенесення газопостачальної організації 01.05.2022 з ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відбулося після отримання побутовими споживачами рахунків на оплату, внаслідок чого і утворилась переплата. Затримка у поверненні коштів переплати за послугу з газопостачання виникла у зв`язку з значною кількістю звернень побутових споживачів з відповідними заявами. Товариство продовжує розгляд звернень побутових споживачів щодо повернення коштів переплати за послугу з газопостачання в черговості їх надходження. 27 лютого 2023 року [PERSON] повторно направила на електронну адресу ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» лист з заявою про повернення сплачених коштів. Листом від 10.03.2023 за вих. №П-155/4, за підписом директора ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» Богдана Амеліна, позивачу було надано аналогічні за своїм змістом пояснення, які містилися і у листі №П-2466/5 від 02.01.2023. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно із ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно із ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). При вирішенні даного спору, суд зауважує, що підставою для звернення з даним позовом є неповернення сплачених позивачкою ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» грошових коштів за поставку природного газу у травні 2022 року у сумі 78 грн 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно із п. 2, п. 3, п. 4, п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відносини, які виникли між сторонами є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються нормами ЦК України, Кодексу газорозподільних систем, Закону України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до абзаців 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно із п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Акцептуванням Типового договору є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу та об`єм фактичного споживання природного газу визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача. Пунктом 5 розділу І Правил постачання природного газу визначено, що постачальник природного газу суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Відповідно до визначень, наведених у п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, Оператор ГРМ суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником (п. 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу). Згідно із п. 24 абзацу 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги. Відповідно до п. 23 розділу ІІ Правил постачання природного газу спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно із п. 9 розділу VII Правил постачання природного газу спори між споживачем і постачальником вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Постачальник зобов`язаний розглянути всі скарги, отримані від споживачів, і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду. Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за №637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції. Отже, з 01.05.2022 ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» не здійснювало постачання природного газу позивачу, відповідно, у [PERSON] не виникло зобов`язання з оплати за поставку газу перед ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ», який фактично не отриманий позивачкою. Відтак, по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] існує переплата в сумі 78 грн 90 коп, яка є безпідставно набутою ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ». [PERSON] виконала вимоги законодавства щодо досудового врегулювання спору, шляхом направлення 19.12.2022 та 27.02.2023 заяв з проханням повернути зайво переплачені кошти у сумі 78 грн 90 коп, однак ні станом на день звернення до суду з даним позовом, ні станом на день вирішення справи по суті позивачці кошти не повернуто. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України. Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Аналогічні висновки щодо правозастосування норм ст. 1212 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню повністю. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved