Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог. У березні 2021 року\~\~ [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до\~\~ [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . На час смерті він перебував за кордоном, про смерть батька йому не було повідомлено і лише після повернення в Україну йому стало відомо, що батько помер. Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Після звернення до приватного нотаріуса йому стало відомо, що спадкодавець за життя склав заповіт 20 листопада 2014 року, згідно якого [PERSON] на користь громадянина [PERSON] заповів все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, що він матиме право за законом, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В., реєстровий номер 1751. Існування вищезазначеного заповіту викликало здивування як у нього так і у його брата [PERSON] , так як при житті батьком неодноразово було наголошено, що все своє майно отримують його рідні діти за законом. Натомість, відповідач не знаходився у родинних стосунках із спадкодавцем та не був членом їхньої родини. Вважає, що є наявні\~обставини,\~які свідчать\~про здійснення\~психологічного тиску\~на спадкодавця,\~який мав\~низку хвороб\~та похилий\~вік,\~з боку\~родини [PERSON] \~з метою\~складання ним\~заповіту на\~користь [PERSON] . Так,\~між ним\~та другою\~дружиною батька\~ [PERSON] \~склалися неприязні\~відносини,\~остання погрожувала\~позбавити його\~можливості повернутися\~додому та\~обмежити взагалі\~у спілкуванні\~з батьком.\~Зазначає,\~що відносини\~ з\~батьком у\~нього були\~дружні та\~доброзичливі. Вважає, що виник сумнів щодо вільного волевиявлення спадкодавця під час укладення заповіту та його внутрішній волі. Рух справи. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.37). Ухвалою суду від 02 червня 2021 року по даній справі призначено посмертна судово-психіатрична експертиза та зупинено провадження у справі (а.с. 54-56). 14 липня 2021 року до суду надійшло клопотання експерта про надання матеріалів цивільної справи та медичних документів, показів позивача, відповідача, нотаріуса та інших свідків (а.с. 64). Ухвалою суду від 15 липня 2021 року поновлено провадження у справі (а.с. 66). 28 липня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Питання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи судом вирішено розглянути після пояснень сторін та допитів свідків (а.с. 78-80). Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження у справі зупинено. Витрати за проведення експертизи було покладено на позивача. Справу направлено для проведення експертизи (а.с.106-109). В матеріалах справи міститься доповідна записка помічника судді від 02.02.2023 року, з якої вбачається, що на з`ясування результатів проведення експертизи по справі щодо тривалого перебування вказаної справи в експертній установі встановлено, що станом на лютий 2022 року проведення експертиз призупинено, оскільки Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» повідомлено про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», яке станом на лютий 2022 року не функціонує. 16 лютого 2022 року на запит суду від 03.02.2021 року КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» повідомила, що посмертна судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] на даний час не проведена, оскільки проведення експертиз на даний час призупинено (а.с. 134, 135). 26 квітня 2023 року з Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України" на адресу суду надійшов лист, з якого слідує, що 31.12.2021 року діяльність відділення судово-психіатричної експертизи № 5 КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" припинена, а розпочала діяльність Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров"я України", оскільки виконання ухвали суду від 06.09.2021 року доручено іншій установі, то проведення судово-психіатричної експертизи не може бути виконана експертами Львівської філії (а.с. 138). 27 квітня 2022 року супровідним листом Рівненський міський суд Рівненської області проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи відповідно до ухвали суду від 06.09.2021 року по цивільній справі № 569/6026/21 доручив судовим експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров"я України" (а.с. 140). 16 липня 2022 року та 03 січня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області надіслав до Львівської філії судово-психіатричних експертиз запит щодо стадії проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи по даній справі (а.с. 42, 44). 08 лютого 2023 року від Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» надійшов розрахунковий рахунок на оплату експертизи, про що було судом повідомлено [PERSON] (а.с. 146,147). 11 липня 2023 року, у зв`язку з відсутністю оплати позивачем, справу було повернуто до суду без виконання ухвали про призначення експертизи. Ухвалою суду від 12 липня 2023 року поновлено провадження у справі (а.с.164) . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В судовому засіданні позивач пояснив суду, що з батьком у нього були нормальні відносини. Вважає, що друга дружина батька спонукала його переписати заповіт на користь її сина. Представник відповідача в судовому засіданні вказав на те, що [PERSON] , складаючи заповіт діяв добровільно, без примусу та у своєму розумі, про що було посвідчено нотаріусом. 02 вересня 2023 року третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степура О.В. надіслала на адресу суду листа, в якому просила дану справу слухати за її відсутності (а.с. 96). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона була офіційною дружиною [PERSON] . Вказала, що на психічні захворювання [PERSON] не страждав, а мав лише серцево-судинні захворювання, які і стали причиною смерті останнього. Повідомила суду про те, що позивач неодноразово погрожував їй, а тому вона всіляко уникає спілкування з ним. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 29). 20 листопада 2014 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В. зареєстрований в книзі реєстрів № 1751, згідно якого [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам"яті, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, діючи добровільно, без будь- якого примусу, фізичного, психічного та морального тиску на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , що стверджується витягом із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 11,12). У заповіті зазначено, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса Степури О.В. Особу його встановлено, дієздатність перевірено (а.с. 168). Батько позивача, [PERSON] помер\~\~ [INFO] в м. Рівне, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 30). 18 січня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Степури О.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 28). Норми права, застосовані судом та мотиви їх застосування. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом відповідно дост. 1217 ЦК України. За змістом статей 1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Як визначено у ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином спадкоємці, визначені заповітом мають переважне право над спадкоємцями за законом. Згідно статей\~1233, 1234\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до статей\~1235,1236\~ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1247\~ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Частинами 1 та 2 ст.\~1257\~ЦК України передбачено, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно із вимогами ст.\~203\~ЦК України для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. За ч. 1 та ч. 5 ст.\~216\~ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257\~ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Пунктом 18 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~практику у\~справах про\~спадкування» від\~30.05.2008року\~№ 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. У п. 16 постанови від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~"Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що правила ст.\~225\~ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд згідно зі ст.\~105\~ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257\~ЦК України суд відповідно до ст.\~105\~ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Вимоги про визнання заповіту недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2019 року у справі № 183/6027/14). Згідно із ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. 11 липня 2023 року, у зв`язку з відсутністю оплати позивачем, справу було повернуто до суду без виконання даної ухвали. Враховуючи, що позивач, на якого покладено оплату за проведення експертизи, не оплатив таку, то в силу ст. 109 ЦПК України, суд розцінює це як факт ухилення позивача від проведення експертизи та відмовляє у визнанні факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, а саме що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними на момент складання заповіту, зареєстрованого № 1751 від 20.11.2014 року. Відтак, лише твердження сторони позивача, не можуть бути підставою для обґрунтованого висновку про не усвідомлення заповідачем значення своїх дій під час вчинення спірного правочину. Слід зазначити, що відсутні і письмові докази, які б підтверджували таку обставину. Тобто, позивач маючи сумніви щодо вільного волевиявлення спадкодавця та підозру, що складений заповіт не відповідає волі його батька в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що [PERSON] розпорядився належним йому майном на випадок смерті, склавши 20.11.2014 року заповіт на користь [PERSON] . Волевиявлення [PERSON] , спрямоване на передачу майна [PERSON] та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 20.11.2014 року, було вільним та відповідало його внутрішній волі. При вчиненні заповіту від 20.11.2014 року [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Доказів, які спростовують текст заповіту та підтверджують, що [PERSON] під час складання 20 листопада 2014 року заповіту на користь [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, їх правові наслідки та не міг керувати ними, позивач не надав, натомість такі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовані зібраними у справі доказами.\~ Крім того, позивач підставою недійсності оспорюваного заповіту зазначає, зокрема те, що напис на заповіті виконаний не рукою спадкодавця, на що представником відповідача було заявлене в судовому засіданні клопотання про дослідження висновку експерта у цивільній справі № 569/5528/17, про що не заперечив позивач. Судом було задоволено клопотання адвоката Цуняка В.Й. про огляд цивільної справи № 569/5528/17 в судовому засіданні за позовом [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Так, в провадженні судді Рівненського міського суду Рівненської області Тимощука О.Я. перебувала цивільна справа № 569/5528/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним, яка ухвалою суду від 01 лютого 2021 року залишена без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду. Судом оглянуто матеріали цивільної справи № 569/5528/17, зокрема, висновок експерта № 1.1 182/19 від 22.07.2019 року судово почеркознавчої експертизи (долучено до справи № 569/6026/21 а.с. 169-172), з якого вбачається, що підписи від імені [PERSON] : в графі «Підпис» перед рукописним записом « [PERSON] » в двох примірниках заповіту [PERSON] від 20.11.2014 посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В., та зареєстрованих в книзі реєстрів № 1751 виконані самим [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] в колонці «Підписи осіб (їх представників) які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» навпроти запису «1751» на сторінці «9» реєстру для реєстрації нотаріальних дій №02-33 том №3 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Степури О.В. виконаний самим [PERSON] . У підписах виконаних від імені [PERSON] : в графі «Підпис» перед рукописним записом « [PERSON] » в двох примірниках заповіту [PERSON] від 20.11.2014 посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В., та зареєстрованих в книзі реєстрів №1751, та в колонці «Підписи осіб (їх представників) які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» навпроти запису «1751» на сторінці «9» реєстру для реєстрації нотаріальних дій №02-33 том №3 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Степури О.В. ознак які б вказували на навмисну зміну свого підпису (авто підлог), незвичних умов виконання в тому числі під дією якихось «збиваючих» факторів виявлено не було. Питання «Чи міг перебувати [PERSON] , підписуючись в оригіналі заповіту та в журналі нотаріальних дій від 20.11.2014 року у незвичному стані» виходить за межі компетенції експертного провадження за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів». Підписи від імені [PERSON] : в графі «Підпис» перед рукописним записом « [PERSON] » в двох примірниках заповіту [PERSON] від 20.11.2014 посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В., та зареєстрованих в книзі реєстрів №1751, та в колонці «Підписи осіб (їх представників) які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» навпроти запису «1751» на сторінці «9» реєстру для реєстрації нотаріальних дій №02-33 том №3 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Степури О.В. виконані однією особою - [PERSON] . \~Отже, заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] виконаний [PERSON] , ознак які б вказували на навмисну зміну свого підпису (авто підлог), незвичних умов виконання в тому числі під дією якихось «збиваючих» факторів виявлено не було, що спростовує доводи позивача, що заповіт виконаний не рукою спадкодавця. Також безпідставними є доводи позивача на існування небезпеки життю та здоров`ю батька з боку дружини, [PERSON] , яка нібито погрожувала його батькові за небажання складати заповіт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] на її дітей також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а лише ґрунтуються на власних припущеннях позивача. Так, на звернення [PERSON] до Рівненської місцевої прокуратури щодо вчинення кримінального правопорушення [PERSON] (дружина [PERSON] ), листом Рівненської місцевої прокуратури № 178-17 від 22.05.2017 року, йому повідомлено, що 27.09.2016 року по прибутті на місце події лікаря КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради та старшого інспектора Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області Олексійчук П.С. була констатована смерть [PERSON] . При огляді тіла ознак насильницької смерті не виявлено. Факт смерті [PERSON] підтверджено лікарем КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради [PERSON] , яка 28.09.2016 оглянула тіло [PERSON] , про що зробила посмертний запис в медичній карті амбулаторного хворого. Посмертний діагноз хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця. Разом з тим, не встановлено достатніх даних, що свідчать про наявність в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 22, 23). Отже, судом не здобуто, а позивачем не доведено, що волевиявлення [PERSON] при складанні оспорюваного заповіту на користь [PERSON] відбувалося під психологічним та фізичним впливом його другої дружини [PERSON] . Також позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні оспорюваного заповіту його батько діяв під тиском, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що у нього було відсутнє волевиявлення на вчинення спірного правочину, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Відтак, заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] є волею спадкодавця та останній не був обмежений у праві призначення спадкоємців на власний розсуд.\~ При цьому матеріали справи також не містять жодних відомостей про те, що [PERSON] хворів на психічні або інші захворювання, які б впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, на обліку у лікаря психіатра не перебував. Оскільки, під час розгляду справи не було встановлено відповідними доказами того, що під час вчинення заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, діяв під психологічним чи фізичним впливом, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed