Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2018 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до договору позики, він надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 75000,00 грн, які останній зобов"язався йому повернути протягом 30 днів з дати укладення цього договору. У вказаний строк відповідач добровільно борг не повернув, а тому позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу, а також 7252,50 грн. інфляційні нарахування та 3% річних в сумі 3427,40 грн, а всього 85679,90 грн, та понесені судові витрати в сумі 856,80 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем та його представником подано суду заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації. Причини неявки суду невідомі. Відзив в установлений судом строк не надійшов. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15.02.2018 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в простій письмовій формі (а.с.39), за яким позикодавець зобов`язався передати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 75 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів протягом 30 днів з дати укладення цього договору (п.1.1, 2.2). Наявна в матеріалах справи розписка підтверджує факт отримання відповідачем суми позики в розмірі 75000 грн., які останній зобов`язався повернути протягом 30 днів з дати укладення договору (а.с.40). У встановлений договором позики строк, відповідач заборговану суму у розмірі 75000,00 грн. позивачу не повернув. Згідно розрахунку представленого позивачем, за період з 18.03.2018 року (дата кінцевого повернення боргу) по 24.09.2019 року, внаслідок порушення відповідачем договірного зобов"язання, утворилася заборгованість у розмірі 85679,90 грн, яка складається з: основного боргу за договором позики - 75000,00 грн; інфляційні (за формулою: 75000,00 грн сума боргу х 109,67 сукупний індекс інфляції /100 - 75000,00 сума боргу) - 7252,50 грн; та 3 % річних (75000,00 грн сума боргу х 3% х 556 днів прострочення/365/100) - 3427,40 грн. Отже, між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України, містить правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-37цс15, що у відповідності до ст.214 ЦПК України враховується судом при ухваленні судового рішення. Таким чином, як встановлено в ході розгляду, у встановлений договором позики строк відповідач заборговану суму в розмірі 75000,00 грн позивачу не повернув. Відповідач не довів належного виконання зобов"язання за договором позики, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав. Стороною відповідача було надано до суду пояснення, згідно яких відповідач вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на те, що даний договір позики був фіктивним, тобто такми, що не передбачав реального настання наслідків, оскільки відповідачем фактично не отримувались кошти, при цьому надана до матеріалів справи розписка не містить посилання на дату отримання коштів. Суд не бере до уваги дані доводи та відхиляє їх, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи договором позики та розпискою (а.с. 39,40). Так, змістом розписки підтверджується отримання відповідачем суми позики в розмірі 75000 грн. згідно договору позики б/н. В свою чергу п.2 договору передбачено, що позика надається позикодавцем позичальнику у вказаній сумі у день його підписання обома сторонами. Договір датований 15.02.2018 року та містить підписи сторін. Таким чином, з комплексного аналізу вищевказаних документів вбачається, що передача суми позики була здійсненна в день підписання, тобто 15.02.2018 року. Отже позивач має право на відшкодування інфляційних нарахувань та 3 % річних від простроченої суми та інфляційних. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконав умови договору щодо повернення позики, тому права позивача підлягають захисту. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений договором, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 856 грн. 80 коп. На підстав викладеного та

Outcome: approved