Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з урахуванням зменшених позовних вимог та просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, житловою 42 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 14.08.2010р. по 06.08.2015р. позивач та відповідач проживали у зареєстрвоаному шлюбі. За період спільного проживання з відповідачем у шлюбі було набуте спільне майно: квартиру [ADDRESS] дійсна вартість квартири станом на момент подання позову становить 1 300 000,00 грн.; квартиру [ADDRESS] , дійсна вартість квартири станом на момент подання позову становить 1 352 000,00 грн. 06.06.2014р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір подружжя, відповідно до якого квартири, придбані у шлюбі , відходять у приватну власність, при цьому [PERSON] має виплатити компенсацію, рівність часток при поділі цього та іншого майна не застосовується. У 2015р. сторони розлучились та стали проживати окремо. Нещодавно при зустрічі відповідач заявила, що хоче повернути собі одну квартиру, яка оформлена на позивача. Тому просить визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, житловою 42 кв.м. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2023 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просить розгляд справи провести за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив не надала. В той же час направила на адресу суду заяву про визнання позову та розглядати справу за її відсутності. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 14.08.2010р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1015/а.с.3/. Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 47 кв.м (07.10.2011р.) та квартиру [ADDRESS] (08.10.2011р.)/а.с.7-8/. Відповідно до висновку вартості майна від 29.05.2023р. ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1 352 000,00 грн./а.с.5/. Відповідно до висновку вартості майна від 29.05.2023р. ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 47,00 кв.м становить 1 300 000,00 грн./а.с.6/. 06.06.2014р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір подружжя/а.с.9/. Відповідно до п. 1 вказаного договору квартира [ADDRESS] та квартира в будинку [ADDRESS] є майном набутим подружжям у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 2 вказаного договору у випадку майбутнього поділу подружжям вищевказаного в п.1 цього договору нерухомого майна , після розлучення чи до розлучення, усі квартири переходять у особисту приватну власність чоловіку, а чоловік зобов`язується виплатити дружині компенсацію у розмірі не менш як половину вартості цих квартир про що оформлюється відповідна розписка про отримання коштів дружиною. Відповідно до п. 3 вказаного договору подружжя між собою домовились, що при поділі майна, яке вказане у п. 1 цього договору та будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, яке було та буде набуто в майбутньому подружжям в шлюбі, рівність часток при такому поділі відповідно до ст. 70 СК України виключається. Як вбачається із розписки від 02.03.2015р. [PERSON] підтвердила, що дійсно отримала на руки від свого чоловіка [PERSON] його власні кошти у сумі 105 000 (сто п`ять тисяч) доларів США, що еквівалентно два мільйони вісімсот чотирнадцять тисяч гривень, як компенсацію за свою частку у всьому нерухомому майні набутому між сторонами у період шлюбу в тому числі за квартири. Відповідно до листа КП КМР «КМ БТІ» від 05.06.2023 № 069/19-6759 за даними реєстрових книг бюро, станом на даний час право власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до ч. 1,2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Слід зазначити, що сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що стронами було придбано квартири в тому числі за адресою: [ADDRESS] у шлюбі, однак відповідно до розписки позивачем сплачено [PERSON] 105 000 доларів США як компенсацію за частку у всьому нерухомому майні набутому у період шлюбу. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги визнання позову [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним право особистої власноті на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, житловою 42 кв.м.

Outcome: approved