Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 22 лютого 2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0152/82/0126335, відповідно до якого кредитодавець встановив поточний ліміт, з розміром на дату укладання договору 10\~000 грн. та максимальним лімітом 200\~000 грн. Зазначає, що відповідач всупереч умовам кредитного договору припинив виконувати взяті на себе зобов`язання та здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитом. Вказує, що 20 грудня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» за договором про відступлення прав вимоги №114/2-57-F відступило позивачу право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, а позивач набув право грошової вимоги за виказаним кредитним договором сума заборгованості за яким складає 55\~411,60 грн., з яких: 53\~801,97 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 1\~609,63 грн. сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року в розмірі 55 411,60 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 684 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1 400 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача направив до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника, підтримав позовні вимоги та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 12 вересня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22 лютого 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0152/82/0126335. Згідно з п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору, з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій за КР. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 200\~000 грн.; розмір поточного ліміту кредиту на дату укладення складає 10\~000 грн.; строк користування кредитом становить 48 міс., починається з 22 лютого 2017 року та закінчується 22 лютого 2021 року; процентна ставка за користування кредитом фіксована, 42% річних (а. с. 5). Факт надання банком [PERSON] кредитних грошових коштів відповідно умов кредитного договору №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року підтверджується копією виписки по рахунку, що підтверджує користування кредитом (а. с. 14-29). Матеріалами справи підтверджено, що 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, у відповідності до умов якого AT «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» за плату належні AT «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 34-38). Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20 грудня 2022 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року в сумі 55 411,60 грн., з яких: 53 801,97 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1 609,63 грн. сума заборгованості за відсотками (а. с. 41-44). Крім того, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» зобов`язання за договором факторингу було виконано та відповідно перераховано суму на користь AT «Райффайзен Банк» в рахунок оплати загальної вартості портфеля заборгованості за договором відступлення права вимоги №114/2-57-А від 20 грудня 2022 року в розмірі 4\~084\~268,81 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2296 від 21 грудня 2022 року (а. с. 40). З наявного в матеріалах розрахунку заборгованості по картковому кредиту за кредитним договором №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року вбачається, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 55 411,60 грн., яка складається із заборгованості за дозволеним овердрафтом 47\~057 грн., заборгованості за недозволеним овердрафтом 6\~744,97 грн., заборгованості за відсотками 1\~609,63 грн. (а. с. 31-33). Матеріалами справи також підтверджено, що 12 травня 2023 року на адресу [PERSON] позивачем надіслано досудову вимогу №1-86760 від 08 травня 2023 року, в якій зазначено, що 20 грудня 2022 року права вимоги АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року були відступлені ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», а також міститься вимога про сплату заборгованості у сумі 55\~411,60 грн. за вказаним договором в строк до 07 червня 2023 року (а. с. 45-46). За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості відповідача за кредитним договором №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року в загальному розмірі 55\~411,60 грн., яка складається із суми заборгованості по тілу кредиту 53 801,97 грн., суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 609,63 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог. Враховуючи те, що судом встановлено факти укладення між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] кредитного договору №010/0152/82/0126335 від 22 лютого 2017 року та отримання відповідачем коштів за умовами цього договору, а також беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом. Крім того, розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази які б його спростовували або власні розрахунки відповідача у суду відсутні. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 684 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача також понесені позивачем витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1 400 грн., що підтверджується договором № 14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року; додатком №1 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року; додатком №3 замовленням №27 до вказаного договору від 14 червня 2023 року; актом виконаних робіт до замовлення №27 до вищезазначеного договору від 21 червня 2023 року на загальну вартість робіт у розмірі 1\~400 грн.; платіжною інструкцією №891 від 23 червня 2023 року із зазначенням призначення платежу оплата за послуги з правничої допомоги за замовленням №27 від 14 червня 2023 року за договором №14/06/2023 від 14 червня 2023 року на суму 1\~400 грн. (а.с.51-59).

Outcome: approved