Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

23 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Повнолітня дочка сторін має зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. З 19 вересня 2022 року [PERSON] зарахована на навчання до вищого навчального закладу Запорізький національний університет. Згідно з довідкою № 03-5/34 від 20.06.2023 року, яка видана начальником відділу кадрів [PERSON] . Запорізького національного університету, [PERSON] є студенткою першого курсу освітнього рівня бакалавр факультету менеджменту спеціальність менеджмент, освітньої програми менеджмент готельного, курортного та туристичного сервісу денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету. Термін навчання з 19.09.2022 року по 30.06.2026 року. Згідно з договором № 316/22 БД від 19.09.2022 року про навчання між Запорізьким національним університетом та фізичною особою [PERSON] (замовник [PERSON] , вступник [PERSON] ) навчання здійснюється з 2022 р. по 2026 р., загальна вартість навчання складає 76600,00 грн. Оплата здійснюється посеместрово у сумі 9575,00 грн. У зв`язку із тим, що [PERSON] є студентом, то вона не має змоги працевлаштуватися та самостійно себе забезпечувати, оплачувати своє навчання. Вартість навчання є значною, а позивачка, як мати не може самотужки забезпечувати та утримувати повнолітню дочку. Дочка є повнолітньою навчається на денній формі навчання, а відтак факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє її можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштуватися впродовж часу навчання. Навчання в учбовому закладі потребує витрат на проїзд до місця навчання, на проживання, придбання технічних засобів, підручників та інших навчальних посібників, також потребує придбання для неї одягу, взуття та продуктів харчування. Відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки на період навчання не надає, хоча має таку можливість. Відповідач має працездатний вік, є батьком повнолітньої дочки, життям дочки не цікавиться, не спілкується, не сплачує аліменти на утримання інших осіб, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки на період навчання. Розмір аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача на місяць, за участю матері у її утриманні, зможе забезпечити нормальний рівень харчування, лікування, розвитку повнолітньої дитини на щоденні потреби на період навчання. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. 28 червня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя вказану позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення недоліків. У встановлений строк представником позивача недоліки позовної заяви частково усунуто. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору право для надання пояснень щодо аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову. Також роз`яснено право на подання відповіді на відзив та заперечення. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, письмових пояснень не надавала. Відповідач [PERSON] в судові засідання 02 серпня 2023 року о 10-00 год. та 21 вересня 2023 року о 08-20 год. не з`явився, не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно зі ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до відповіді УДМС України в Запорізькій області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (номер будинку не вказаний), що є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року № 1632-VII, ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони мають повнолітню дитину [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень 21 грудня 2004 року, зроблено відповідний актовий запис № 1412, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 12 квітня 2005 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до\~довідки про\~внесення відомостей\~до Єдиного\~демографічного реєстру\~зареєстроване місце\~проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~відмітки в\~паспорті про\~зареєстроване місце\~проживання позивач, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З аналізу цих документів, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Повнолітня дочка [PERSON] перебуває на утриманні матері. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (номер будинку не вказаний), проживає за іншою адресою. [PERSON] є повнолітньою та з 19 вересня 2022 року зарахована на навчання до вищого навчального закладу Запорізький національний університет. Згідно з довідкою № 03-5/34 від 20.06.2023 року, яка видана начальником відділу кадрів [PERSON] . Запорізького національного університету, [PERSON] є студенткою першого курсу освітнього рівня бакалавр факультету менеджменту спеціальність менеджмент, освітньої програми менеджмент готельного, курортного та туристичного сервісу денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету. Термін навчання з 19.09.2022 року по 30.06.2026 року. Відповідно до договору № 316/22 БД від 19.09.2022 року про навчання між Запорізьким національним університетом, в особі ректора Фролова М.О., що діє на підставі статуту (з однієї сторони) та замовником [PERSON] , вступник [PERSON] уклали договір, відповідно до якого предметом договору є навчання у Запорізькому національному університеті. Відповідно до п. 2 вказаного договору заклад взяв на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору, здійснити підготовку вступника: форма здобуття освіти денна, факультет - менеджменту, навчальні роки 2022/2023- 2025/2026, кількість семестрів 8, освітня програма менеджмент готельного, курортного та туристичного сервісу, спеціальність 073 менеджмент, освітній рівень бакалавр; забезпечити створення належних умов для дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства. Відповідно до п. 12 договору фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб (на умовах договору укладеного між закладом та фізичною та /або юридичною особою, яка замовляє платну освітню послугу. Відповідно до п. 12.1 договору розмір плати за надання освітньої послуги у повному обсязі встановлюється в національній валюті, при цьому заклад має право змінювати розмір плати за навчання не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника шляхом офіційного оприлюднення інформації на сайті університету (htth://www.znu.edu.ua) з дати підписання відповідного наказу ректором університету. Відповідно до п. 12.2 договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 76600,00 грн., 1 курс навчальний рік 2022/2023 19150,00 грн., 2 курс навчальний рік 2023/2024 19150,00 грн., 3 курс навчальний рік 2024/2025 19150,00 грн., 4 курс навчальний рік 2025/2026 19150,00 грн. Відповідно до п. 12.3 договору замовник вносить плату на реєстраційний рахунок закладу безготівково, щосеместрово не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку семестру в розмірі 9575,00 грн. Відповідно до п. 12.4 договору замовник має право оплатити навчання за договором достроково. Розмір плати за навчання розраховується згідно з положенням про порядок здійснення оплати за надання освітніх послуг. Відповідно до п. 12.5 договору у разі невиконання або неналежного виконання замовником умов договору, здобувач може прийняти на себе обов`язки по п. 12.1-12.4 договору в частині сплати з власних коштів, передбачених цим розділом платежів, без будь-яких майнових або інших претензій до закладу. Відповідно до п. 13 договору у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність відповідно до закону, у тому числі, згідно п. 13.1. договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник-юридична особа сплачує закладу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України з несплаченої суми за кожен день прострочення оплати, що діяла у період за який сплачується пеня. Відповідно до п. 16 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом усього періоду навчання або до дня повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Так, згідно з договором № 316/22 БД від 19.09.2022 року про навчання між Запорізьким національним університетом та фізичною особою [PERSON] (замовник [PERSON] , вступник [PERSON] ) навчання здійснюється з 2022 р. по 2026 р., загальна вартість навчання складає 76600,00 грн. Оплата здійснюється посеместрово у сумі 9575,00 грн. Відповідач має працездатний вік, є батьком повнолітньої дочки, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки на період навчання. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у Запорізькому національному університеті за денною формою навчання на першому курсі, освітнього рівня бакалавр факультету менеджменту спеціальність менеджмент, освітньої програми менеджмент готельного, курортного та туристичного сервісу денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету. Термін навчання з 19.09.2022 року по 30.06.2026 року. Навчається за договором загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 76600,00 грн., 1 курс навчальний рік 2022/2023 19150,00 грн., 2 курс навчальний рік 2023/2024 19150,00 грн., 3 курс навчальний рік 2024/2025 19150,00 грн., 4 курс навчальний рік 2025/2026 19150,00 грн. Оплата здійснюється посеместрово у сумі 9575,00 грн., у зв`язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати. Позивач даних про свій заробіток не надала. Відповідач має працездатний вік, є батьком повнолітньої дочки, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки на період навчання. При визначені розміру аліментів на повнолітню доньку, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, за таких обставин суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно. Розмір аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача на місяць, за участю матері у її утриманні, зможе забезпечити нормальний рівень харчування, лікування, розвитку повнолітньої дитини на щоденні потреби на період навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішення даної справи суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 661/4545/15-ц (провадження № 61-16093св18), постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі N 208/3075/16 (провадження N 61-1343св18), аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 21 березня 2018 року у справі N 308/2268/16-ц (провадження N 61-9486св18); 2) від 01 серпня 2018 року у справі N 539/2580/16-ц (провадження N 61-20377св18); 3) від 12 вересня 2018 року у справі N 350/326/17-ц (провадження N 61-15310св18); 4) від 10 жовтня 2018 року у справі N 216/3757/16-ц (провадження N 61-16217св18); 5) від 05 грудня 2018 року у справі N 701/699/16-ц (провадження N 61-20608св18). Також суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23), де зазначено, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Після досягнення [PERSON] повноліття її мати [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналогічні положення містяться і в абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судом встановлено, що повнолітня донька [PERSON] проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Так, вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання на користь матері є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам сімейного законодавства. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом 23 червня 2023 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні вказаного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved