Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 5625410100:01:039:0020) площею 0,1000 га, розташованої в [ADDRESS] в поряду спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №277897 виданого на підставі рішення Сарненської міської ради №833 від 26.02.2008 року, який зареєстрований 20.10.2008 року; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 5625410100:01:039:0021) площею 0,1637 га, розташованої в [ADDRESS] в поряду спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №277898 виданого на підставі рішення Сарненської міської ради №833 від 26.02.2008 року, який зареєстрований 20.10.2008 року. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на вказані вище земельні ділянки, які перебувають у спільній сумісній власності з відповідачем. Для оформлення спадкових прав він звернувся до нотаріуса, однак постановою від 24.05.2023 року йому було відмовлено у зв`язку з тим, що частка майна виділена не була, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подав клопотання, яким підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилися, письмовою заявою позовні вимоги визнав, просив проводити судовий розгляд без його участі. Суд дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що було зроблений актовий запис №707. Батьком позивача є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька. [PERSON] мав на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом серії ЯЖ №277897 від 20.10.2008 року. Крім того, [PERSON] мав на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] земельну ділянку площею 0,1637 га, в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом серії ЯЖ №277898 від 20.10.2008 року. 24.05.2023 року приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Войцехович О.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд та частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS] у зв`язку з тим, що нотаріусом не видаються свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належить спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Відповідно до частини першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За положеннями частини першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже за змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може отримати на підставі цієї норми. Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласник частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , так як подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, спадкодавець фактично мав у власності спірне майно, частка якого у спільній сумісній власності становить 1/2, що відповідає наведеним вище нормам законодавства та яке входять до складу спадщини, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Outcome: approved