Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Зміст позовних вимог 01 березня 2023 року позивач, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 43388,40 грн., 14621,89 грн. інфляційної складової боргу та 2603,30 грн. 3% річних, а всього на суму 60613,59 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою управління відносинами з клієнтами в ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» всі побутові споживачі обліковуються за допомогою відповідного пакетного програмного забезпечення, в якому фіксується інформація про всіх споживачів, та відповідно за кожним споживачем, за адресою якого встановлено лічильник обліку електричної енергії, формується особовий рахунок, який складається з 11 цифр та є індивідуальним, картка споживача містить всі вихідні дані: адреса споживання, П.І.П. споживача, дата народження споживача, РНОКПП споживача, оплати, номерні знаки лічильника та пломб, обсяги споживання, тариф та ін. Так, за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 20.06.2019 між позивачем та відповідачем підписано угоду про розстрочення заборгованості за спожиту електричну енергію сумою 160496,29 грн., в результаті сплати аналізу оплат за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , було з`ясовано, що відповідач користувався відповідними послугами, однак не виконував зобов`язання з їх сплати, внаслідок чого заборгованість за спожиту електричну енергію за о/р [NUMBER] складає 43388,40 грн. На підставі ст. 625 ЦК Україн позивачем нараховано також 14621,89 грн. інфляційної складової боргу та 2603,30 грн. 3% річних. Відзив на позовну заяву Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вважає позовні вимоги безпідставними та не визнає їх. У відзиві йдеться про те, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Так, дійсно [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак ніякого відношення до кв. [ADDRESS] не мав і відношення не має. Також [PERSON] не має ніякого відношення до особового рахунку № [NUMBER] за адресою по [ADDRESS] . Ніякого договору з постачання електроенергії з будь-якою компанією він не укладав. Борг, який виник за поставлену електроенергію в період з грудня 2008 року по жовтень 2018 року, що становить 43 388, 40 грн., не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності. Виходячи з особистої картки споживача, особовий рахунок [NUMBER] , у 2023, 2022, 2021, 2020, 2019 роках, а також у листопаді та грудні 2018 року постачання електричної енергії до кв. [ADDRESS] не здійснювалось. Водночас, за поставлену електроенергію за період з серпня 2011 року і включно по жовтень 2018 року було здійснено оплату за спожиту електроенергію в повному обсязі. З цих же підстав (сплив позовної давності) відповідач вважає, що не підлягають стягненню з [PERSON] і 3 % річних та інфляційна складова боргу у розмірі 17 225,19 грн. Посилання позивача на Угоду між позивачем та відповідачем про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію від 20.06.2019 на суму 160 496,29 грн. відповідач вважає некоректним з огляду на нікчемність правочину. Так, в графі підписи та реквізити сторін, зі сторони споживача відсутня дата підписання угоди. Сам текст угоди містить протиріччя з фактичними обставинами. Станом на 20.06.2019 постачання електроенергії до будинку по [ADDRESS] було вже припинено. Згідно з нарядом-завданням від 18.04.2019 про виконання відключення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від електропостачання, відключення здійснено 18.04.2019, але фактично постачання електроенергії за вказаною адресою не здійснювалося ще з листопада 2018 року. Окрім цього, відповідач ставить під сумнів розмір спожитої електроенергії, оскільки обсяг фактично спожитої електроенергії та обсяг нарахованої енергії не співпадають з реальними показниками і є завищеними. Відповідь на відзив на позовну заяву У відповідь на відзив представник позивача підтримує позовні вимоги та зазначає, що зобов`язання з оплати вартості спожитої електроенергії покладається на споживача законом, а, відтак, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Згідно із вимогами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок по сплаті комунальних платежів несуть всі власники та особи, що проживають у квартирі або будинку. З 2008 року за адресою: [ADDRESS] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а з 2016 року на [PERSON] . 20.06.2019 відповідач звернувся до позивача з заявою про розстрочення заборгованості. Відповідно до паспортних даних [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.10.2008. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 43388,40 грн. за 2018 рік. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою від 25.04.2023 № 383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року. Тому, за вимогами строк звернення до суду з позовною заявою (позовна давність) не пропущений. Окрім того, 20.06.2019 між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та [PERSON] укладено Угоду про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , в якій сторони визначили суму заборгованості - 160496,29 грн. станом на 01.01.2019, до якої сторони домовились збільшити тривалість позовної давності до 10 років. Наданий позивачем розрахунок, доданий до позовної заяви, відповідає періодам нарахувань заборгованості з урахуванням позовної давності з січня 2021 року з урахування дефляції. Інформація про проведення контрольних знімань показників приладів обліку міститься в матеріалах справи, натомість представник відповідача, ставлячи під сумнів нарахування, розрахунку не надає. Письмові заперечення відповідача Представник відповідача зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», під час дії воєнного стану, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.04.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позов. 09.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив на позов. 19.05.2023 представником відповідача подано письмові заперечення. У судовому засіданні 19.09.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Обставини встановлені судом Відповідно до п. 2.2 Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», затвердженого 17.04.2020 річними Загальними зборами акціонерів, товариство створено на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» від 13.11.2017 про реорганізацію ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» шляхом виділу з нього товариства та передачі йому частини майна, прав та обов`язків ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», та на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Товариства про заснування Товариства від 22.12.2017. За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 90085946 від 06.03.2023, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок, - з 18.10.2008 по теперішній час. Відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії за особовим рахунком № [NUMBER] , яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за адресою: [ADDRESS] Відповідно до наряду-завдання № 222 від 18.04.2019 виконано відключення електропостачання за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . 20.06.2019 між позивачем та відповідачем підписано угоду № 30 про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , за умовами якої споживач визнає заборгованість за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № [NUMBER] на показник електролічильника 107834 кВт-год станом на 01.01.2019 у розмірі 160496,29 грн. та судові витрати сумою 33177,44 грн. (з ПДВ) та має обов`язок перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» її сплатити у повному обсязі; строк оплати до 20.12.2020. Строк позовної давності на вимоги про стягнення заборгованості становить 10 років. Сторони домовились, що угода втрачає чинність у разі прострочення Споживачем оплати заборгованості понад 10 днів від строку, встановленого у цій угоді, а ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. Щодо стягнення основного боргу Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, регулюються ст. 714 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», ст. 56-58, 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року (далі - ПРРЕЕ). Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною першою статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 19, 21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 (чинних до 26.06.2018), розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Пунктом 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (чинних до 26.06.2018), передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 42 Правил № 1357 користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Згідно з п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.п. 5.5.5 п. 5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Позивачем надавались відповідачу житлово-комунальні послуги з постачання електричної енергії, однак відповідач належним чином не сплачував кошти за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідача було відключено від електропостачання у зв`язку із заборгованістю, що підтверджується наданими нарядами-допуску (для виконання робіт з відключення в електроустановках) від 02.04.2019 та від 18.04.2019 (а.с. 25, 26). З особової карти споживача (а.с. 15-22) вбачається, що з листопада 2018 року за особовим рахунком № [NUMBER] показники лічильника не змінювались, а заборгованість становила 210496,29 грн. У травні 2019 року відповідачем сплачено 50000,00 грн. 20.06.2019 між підписано угоду № 30 про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , в якій сторони визначили суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 160496,29 грн. та судові витрати сумою 33177,44 грн станом на 01.01.2019 та встановили графік погашення заборгованості з 20.07.2019 до 20.12.2020. Відповідно до п. 7 вказаної угоди сторони домовились, що угода втрачає чинність у разі прострочення споживачем оплати заборгованості понад 10 днів від строку, встановленого у цій угоді, а ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. За період з липня 2019 року по грудень 2020 року відповідач частково сплатив заборгованість за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим станом на 01.01.2021 несплачена частина боргу склала 43388,40 грн. Контрозрахунку відповідачем не надано. Із урахуванням наведеного, з огляду на те, що відповідач не спростував обставин щодо невиконання умов договору із позивачем, суд вважає надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази достовірними, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 43388,40 грн. заборгованості за спожиту електроенергію є обґрунтованими. Щодо позовної давності Так, за змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Слід зауважити, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року. Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до часу звернення до суду з позовом, строки позовної давності було продовжено. Окрім того, 20.06.2019 між підписано угоду № 30 про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , в якій сторони визначили суму заборгованості - 160496,29 грн. станом на 01.01.2019, до якої сторони домовились збільшити тривалість позовної давності до 10 років. Отже, до вимог позивача про стягнення заборгованості, що виникли з 12 березня 2017 року строк звернення до суду (позовна давність) не пропущений. Тому, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 43388,40 грн. підлягає задоволенню. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 14621,89 грн. інфляційної складової боргу та 2603,30 грн. 3% річних за період з січня 2021 року по лютий 2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова застосовується з 24 лютого 2022 року. З огляду на вказане, інфляційна складова боргу нараховується за період з січня 2021 року по лютий 2022 року і, виходячи з такого розрахунку: (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.13228661 та становить 43 388,40 x 1.13228661 - 43 388,40 = 5 739,70 грн. Відповідно, 3% річних нараховуються за період з 01.01.2021 по 23.02.2022, тобто за 419 днів і становлять суму: 43 388,40 грн. x 3 % x 419 : 365 : 100 = 1 494,23 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 43 388,40 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 5 739,70 грн. інфляційних втрат та 1 494,23 грн. 3% річних. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial