Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просила суд ухвалити рішення яким зобов`язати відповідача [PERSON] усунути та не чинити їй перешкоди у спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] , а також визначити спосіб участі її у спілкуванні та вихованні онука [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного порядку спілкування: -систематичних побачень у першу та третю неділю кожного місяця з 10:00 год. до 19:00 год., а також можливість побачень з онуком у день його народження та у новорічні свята за місцем її проживання: [ADDRESS] , без присутності відповідача [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є рідною бабою [PERSON] , [INFO] . Вказує, що батьками дитини є [PERSON] (син позивача) та [PERSON] , які перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вказує, що відповідач [PERSON] та [PERSON] проживали у неї, оскільки не мали власного житла. Онук [PERSON] після народження виховувався до травня 2021 року у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , де були створені всі умови для повноцінного його виховання. Але протиріччя у поглядах призвели до розірвання відносин між відповідачем [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач [PERSON] забрала онука та переїхала на нове місце проживання. Однак, в подальшому, відповідач позбавила можливості позивача спілкуватися із онуками та чинить перешкоди у такому спілкуванні. Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації N? 494 від 29.09.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір?ю. Позивач наголошує, що бажає бачитись, спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні, проте, через перешкоди з боку відповідача, змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. З урахуванням викладеного вище, просила суд позовні вимоги задовольнити. 20.12.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Усатової І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.01.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. Згідно рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 18.10.2022. Відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. 02.05.2022 та 18.05.2022 до суду представником третьої особи-2 було подано повідомлення з проханням при винесенні рішення врахувати інтереси малолітніх дітей. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Згідно рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку на 12.09.2023, відповідач отримала 10.08.2023. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. До суду надали пояснення, в яких просили судове засідання проводити без їх участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). При цьому, матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 11). Тобто, [PERSON] є бабою [PERSON] . Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації N? 494 від 29.09.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір?ю - [PERSON] (а.с. 18). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З пояснень позивачки та матеріалів справи вбачається, що вона прагне спілкуватися з онуком та приймати участь у його вихованні. Між сторонами по справі відсутній компроміс щодо графіку зустрічей баби з малолітнім онуком, а тому дане питання підлягає вирішенню у судовому порядку. При визначенні способу участі баби у вихованні онуків, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дітей, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дітей, щотижневий розпорядок дня дітей, індивідуальні потреби дітей даного віку, їх особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що згідно пояснень позивача, відносини між сторонами емоційно напружені, що а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні малолітнього онука, що не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право бабусі на участь у вихованні онуків. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та їх виховання. Вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онуком суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини, може призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Так, суд акцентує увагу на тому, що права баби, діда щодо спілкування зі своїми внуками, передбачені ст. 257 СК України, є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і, якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси баби чи діда. Разом з тим, визначаючи часи спілкування бабусі із онуком, суд враховує, що доказів негативного впливу бабусі на нього не надано, проте вважає, що зустрічі дитини із бабусею можуть відбуватися без присутності матері дитини, тобто відповідача. У ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і бабусі, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, та онуком, надаючи оцінку запропонованому позивачем графіку, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку динити, відсутності протиправних дій бабусі стосовно свого онука, бажання бачитися, піклуватися про нього та виховувати його, - вірним буде визначити порядок участі баби у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, дотримуючись повсякденного режиму дитини, у наступному порядку: -у вихідні дні кожної першої та третьої неділі місяця у період з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання баби [PERSON] без присутності матері [PERSON] ; -кожен день народження дитини [PERSON] , [INFO] , у період з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за місцем проживання матері [PERSON] ; -02 січня кожного року з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання баби [PERSON] без присутності матері [PERSON] . Відмовляючи позивачу у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з дитиною, з огляду на його вік, характер відносин між сторонами, режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, не буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі бабусі у вихованні онука та спілкуванні з ним у повній мірі відповідає інтересам як бабусі, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі у процесі виховання онука. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусі із онуками та участь у їх вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з онуком, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні онуків, однак, за визначеним судом графіком, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial