Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

У січні 2022р. позивач Державна іпотечна установа звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача компенсаційні платежі, відповідно до ст. 625 ЦК України, в загальній сумі 90824,78 грн., з яких 3,0 % річних - 28022,59 грн.; інфляційні втрати - 62802,19 грн.; судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021р. по цивільній справі № 569/5502/16-ц, яке набрало законної сили, позов Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит № 45/2012-Д від 29 лютого 2012р. в розмірі 291493,24 грн. Зазначене судове рішення було виконано відповідачами лише 07 липня 2021р. Відтак, відповідачі прострочили повернення суми кредитних коштів за період часу з 07 липня 2018р. по 07 липня 2021р. включно, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинні сплатити позивачу інфляційні втрати та 3,0 % річних від простроченої суми у зазначений період часу. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 грудня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 72-74), в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначавши, що стороною позивача заявлено частину вимог повторно, зокрема вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з липня 2018р. по вересень 2019р., решта позовних вимог, на думку сторони позивача заявлена з пропуском позовної давності, про що наголошує сторона відповідача. 30 березня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, зазначаючи, що доводи сторони відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сторона відповідача одночасно заперечує проти заявлених позовних вимог і просить застосувати строки позовної давності, що є процесуально невірним. Також на думку сторони позивача, стороною відповідача зазначені неспівмірні витрати на професійну правничу допомогу. 03 квітня 2023р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача [PERSON] проти позову заперечила, з підстав, які вже зазначалися у відзиві на позов. Додатково звертала увагу суду, на свій матеріальний стан, а також кількість осіб, які перебувають на її утриманні. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити. Представник відповідачки проти позову заперечила, з підстав, наведених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, просила суд залишити позов без задоволення. Відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлявся за своїм місцем реєстрації, про поважність причин неявки в судові засідання не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021р. по цивільній справі № 569/5502/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит № 45/2012-Д від 29 лютого 2012р. в розмірі 291493,24 грн.; здійснено розподіл судових витрат. Судом встановлено, що зазначене рішення суду було виконано добровільно відповідачкою - 07 липня 2021р., що визнали в судовому засіданні представники позивача, відповідачки. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021р. по цивільній справі № 569/5502/16-ц, було встановлено, що строк виконання зобов`язань боржника, поручителя (відповідачів) за договором про іпотечний кредит №45/2012-Д від 29 лютого 2012р. настав 23 листопада 2016р . Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст. 653 ЦК України визначені правові наслідки зміни або розірвання договору. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Положеннями ст. 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У свою чергу, правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. За змістом положень ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок за період часу з 07 липня 2018р. по 07 липня 2021р., 3,0 % річних від простроченої суми - 28022,59 грн., інфляційні втрати - 62802,19 грн. (а.с. 9-11). Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачам сум за кожен місяць та рік прострочення, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм. Судом встановлено, що відповідачі не виконали своєчасно грошове зобов`язання на підставі рішення суду по цивільній справі № 569/5502/16-ц, які не виконували свої зобов`язання після спливу строку кредитування до ухвалення рішення суду про стягнення суми заборгованості, а отже відповідно до положень ст. 625 ЦК України на вимогу позивача вони зобов`язані сплатити суму інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3,0 % річних від простроченої суми. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності (ст. 267 ЦК України), враховуючи, що з вказаним позовом до суду позивач звернувся 28 грудня 2021р., не підлягає задоволенню, в силу положень п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1135,0 грн.

Outcome: approved