Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

12.01.2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просила суд (з урахуванням усіх заяв про зміну предмету позову): визнати недійсним договір № б/н про участь у будівництві індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями (інвестиційний договір) від 20.05.2013 року сторонами якого вказані: сторона-1 [PERSON] та сторона-2 [PERSON] щодо будівництва індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. № 41863885 від 02.07.2018 року, яким зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1588828532224); визнати недійсним договір № б/н про участь у будівництві будівлі від 18.05.2020 року, укладений у простій письмовій формі, сторонами якого є: сторона-1 [PERSON] та сторона-2 [PERSON] щодо будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Одрихівського О.Т. № 52899113 від 01.07.2020 року, яким зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2111874932224); визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на частину прав та обов`язків, які належали на момент смерті спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , щодо індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 295,2 кв.м. та готовністю до експлуатації відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання - КС142143170130); визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на частину на індивідуальний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування квартири (серія та номер: 210) від 23.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дорменюк С.М., за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування квартири (серія та номер: 209) від 23.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дорменок С.М., за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (серія та номер: 136) від 08.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дорменок С.М., за умовами якого [PERSON] продала нежитлове приміщення [ADDRESS] [PERSON] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину нежитлового приміщення [ADDRESS] ; в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] визнати за [PERSON] право власності на частину: нежитлового приміщення [ADDRESS] , садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 333556823) та стягнути понесені позивачем судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Заповіту померлий не склав. Його спадкоємцями першої черги за законом є: позивач [PERSON] , як його дочка, а також відповідач 1 [PERSON] , як його дружина з 1999 року (не являється матір`ю позивачки). Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Спадщину в передбачені законом строк та порядку позивач та [PERSON] прийняли шляхом звернення в межах шестимісячного строку до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М., яким 31.10.2017 року було відкрито спадкову справу № 10/2017 року щодо майна [PERSON] . Позивач вказує, що в процесі прийняття спадщини після смерті [PERSON] у неї виник спір з відповідачами щодо наступного майна: житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] квартири [ADDRESS] ; нежитлового приміщення [ADDRESS] ; садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказувала, що на її переконання відповідачами вчинено ряд незаконних дій, які порушують її право на спадкове майно, яке належало її батьку [PERSON] 04.02.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 25.03.2021 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Ширяєвим Дмитром Олександровичем зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що заперечує вимоги позову у повному обсязі, просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимог про визнання договору від 23.02.2019 року дарування квартири [ADDRESS] та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 23.04.2021 року позивач [PERSON] через канцелярію суду зареєструвала відповідь на відзив, у якій вказала, що просить суд викладені у відзиві аргументи та доводи, а також долучені до відзиву докази відповідачки [PERSON] не приймати до уваги, її позов у даній справі задовольнити у повному обсязі. 29.04.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Тетяни Миколаївни (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Європейська, 18) копію спадкової справи №10/2017, відкритої даним нотаріусом 31 жовтня 2017 року щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувати від Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08153, Київська обл., м. Боярка, вул. Білогородська, 134 Б) документальні дані про актові записи (копії свідоцтв) про родинні відносини [PERSON] [INFO] з [PERSON] , [INFO] . Актові записи (копії свідоцтв) про шлюби [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ). Актові записи (копії свідоцтв) про народження [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , яка являється дочкою [PERSON] . Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» (04108, м. Київ, проспект Свободи, 2Г, літ. А) відомості про те, хто та з якої дати значиться власником особового рахунку з газопостачання будинку за адресою: [ADDRESS] . Витребувати від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменок С.М. (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Вітянська, буд. 1А, прим. 7) копію наступних посвідчених ним договорів, а також всіх документів, на підставі яких дані договори були посвідчені, а саме: договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2012 року, № 7414 щодо нежитлового приміщення [ADDRESS] ; договір дарування квартири [ADDRESS] , а саме, № 210 від 23.02.2019 року та № 1324 від 10.10.2019 року; договір дарування квартири від 23.02.2019 року, № 209 щодо квартири [ADDRESS] . 31.05.2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. через канцелярію суду зареєстрував копію спадкової справи, яка складається з двох частин щодо майна померлого [PERSON] , частина № 1 на 259 аркушах, частина № 2 на 84 аркушах. 04.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено заяву адвоката Лисенка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта - задовольнити. Накласти арешт на: частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; части ну квартири за адресою: [ADDRESS] ; частину квартири [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення [ADDRESS] ; частину садового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 10.01.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Лисенком Сергієм Миколайовичем через канцелярію суду зареєстровано заяву про уточнення позовних вимог та про зміну предмету позову. 10.01.2022 року протокольною ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. задоволено заяву представника позивача про уточнення позовної заяви та про зміну предмету позову від 10.01.2022 року. 10.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати від першого відповідача [PERSON] та її представники адвоката Ширяєва Д.О. оригінали поданих ним: 1) заяв [PERSON] , підпис на яких засвідчено нотаріально від 25.12.2012 року, реєстр. № 1288 та від 06.11.2013 року, реєстр № 1874; 2) договорів про надання [PERSON] поворотної фінансової допомоги (№ 23 від 21 грудня 2021 року та № 1 Д/12 від 18 грудня 2012 року); 3) договору позики з громадянином [PERSON] та розписок [PERSON] та [PERSON] про рух коштів за договором позики. Витребувати від першого відповідача [PERSON] оригінали всіх наявних у неї документів щодо фактичного перерахування на рахунок та(або) отримання та повернення через касу підприємств грошових коштів - вищевказаної поворотної фінансової допомоги. 01.04.2022 року Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2021 року надано інформацію та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. 01.11.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Лисенком Сергієм Миколайовичем через канцелярію суду зареєстровано заяву про зміну предмету позову. 01.11.2022 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Соболь Юлії Павлівни через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення, в яких остання виклала свою правову позицію з приводу позовних вимог [PERSON] та просила у задоволенні її позовних вимог відмовити у повному обсязі. 01.11.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати у приватного нотаріуса Федотової Ольги Віталіївни (номер свідоцтва 1795), адреса місця знаходження: 08131, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Івана Франка, буд. 15/44, прим. 5 : посвідчений за реєстровим номером № 7410 від 27.12.2012 року договір купівлі-продажу (нежитлового приміщення [ADDRESS] ); посвідчений за реєстровим № 7414 від 27.12.2012 року договір купівлі-продажу (нежитлового приміщення [ADDRESS] ). 28.12.2022 року представником позивача [PERSON] - Лисенком Сергієм Миколайовичем через канцелярію суду зареєстровано надані Київським обласним державним нотаріальним архівом на ухвалу суду копії договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 року та від 27.12.2012 року за № 7410, посвідчених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. та документи на підставі яких вони посвідчувалися. 27.01.2023 року протокольною ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Лисенка Сергія Миколайовича про зміну предмету позову. 30.01.2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дорменок С.М. через канцелярію суду на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2021 року надано копії договорів, та документи на підставі яких вони посвідчувались, а також у поданій відповіді нотаріус зазначив, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2012 року № 7412 ним не посвідчувався. 06.03.2023 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Соболь Юлією Павлівною зареєстровано додаткові пояснення у справі, які остання просила долучити до матеріалів справи. 07.03.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено у задоволенні клопотання представника відповідача 1, 2, 3, представника третьої особи - Соболь Ю.П. та клопотання представника відповідача 1, 2 - [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити. У задоволенні клопотання представника відповідача 1, 2 - [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи - відмовити. Клопотання представника відповідача 1, 2 - [PERSON] про долучення доказів - задовольнити. Прийняти подані представником відповідача 1, 2 - [PERSON] докази, а саме: копію висновку експерта від 17.02.2023 року № 10084 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, складеної від імені [PERSON] до Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 року, позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, складеної від імені [PERSON] до Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.01.2021 року. Закрити підготовче провадження у цивільній справі № 369/270/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, про визнання договору недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта. 25.04.2023 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Ширяєвим Дмитром Олександровичем через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення у справі, в яких останній на підставі викладеної правової позиції відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 19.05.2023 року представником позивача [PERSON] - Лисенком Сергієм Миколайовичем через канцелярію суду зареєстровано заперечення на додаткові пояснення представника відповідача у справі, в яких, на підставі викладеної правової позиції, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 22.06.2023 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Соболь Юлією Павлівною зареєстровано додаткові пояснення у справі, які остання просила долучити до матеріалів справи та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 22.06.2023 року відповідачем 2 [PERSON] через канцелярію суду зареєстровано пояснення у справі, в яких остання зазначила, що позивачка жодного відношення ані до будинку, ані до квартири немає, і вона не є спадкоємцем такого майна. Тому зважаючи на викладені нею у поясненнях обставинах, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 07.08.2023 року відповідач 1 [PERSON] через канцелярію суду зареєструвала письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що оспорювань позивачем майно є виключно її особистою власністю. Зважаючи на викладені у письмових поясненнях обставини, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 07.08.2023 року позивачем [PERSON] через канцелярію суду зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог. 07.08.2023 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Соболь Юлією Павлівною через канцелярію суду зареєстровано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. 29.08.2023 року представником відповідача 1 [PERSON] - адвокатом Соболь Юлією Павлівною через канцелярію суду зареєстровано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. 20.09.2023 року протокольною ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог та заяву про призначення судової експертизи залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 223 ЦК України.. 20.09.2023 року позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. 20.09.2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Лисенком Сергієм Миколайовичем на адресу суду направлено клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. 20.09.2023 року відповідач 1 [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд у його задоволенні відмовити. 20.09.2023 року представник відповідача 1 [PERSON] - адвокат Соболь Юлія Павлівна в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд у його задоволенні відмовити. 20.09.2023 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. 20.09.2023 року третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Суд бере до уваги, що позивач, її представник, відповідачі 2, 3 та третя особа були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні більше двох років, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони позивач, її представника, відповідачів 2, 3 та третьої особи, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання. Щодо клопотання представника позивача Лисенка С.М. від 20.09.2023 року про відкладення судового засідання у справі призначеного на 20.09.2023 року, суд вважає за необхідне зазначити, що свою правову позицію по справі представник позивача висловив письмово та неодноразово висловлював усно у судових засіданнях впродовж розгляду справи. Крім того, зазначена дата та час судового засідання - 20.09.2023 року на 12 год. 00 хв. була погоджена з представником позивача, що підтверджується підписом останнього на розписці про дату та час судового засідання 20.09.2023 року на 20.09.2023 року, яка наявна в матеріалах справи. Крім того, позивач міг уповноважити іншого представника для представництва її інтересів у судовому засіданні. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.09.2017 року. Заповіту на випадок смерті [PERSON] не залишив, що підтверджується копією спадкової справи № 10/2017 заведеної приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Гончар Т.М. Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] звернулися дочка померлого - позивач [PERSON] та дружина померлого - відповідач 1 [PERSON] . Предметом спору у справі № 369/270/21 є наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення [ADDRESS] ; садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок на момент розгляду справи зареєстровано за відповідачем 2 [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. № 41863885 від 02.07.2018 року та рішення державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Одрихівського О.Т. № 52899113 від 01.07.2020 року. Вказані реєстраційні дії були проведені на підставі договору № б/н про участь у будівництві індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями (інвестиційний договір) від 20.05.2013 року сторонами якого вказані: сторона-1 [PERSON] та сторона-2 [PERSON] . Таким чином, житловий будинок на момент смерті спадкодавця як об`єкт права власності не існував. Спадкодавець розпорядився своїм правом передати результати будівництва - завершений будівництвом житловий будинок відповідно до договору № б/н про участь у будівництві індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями (інвестиційний договір) від 20.05.2013 року на користь [PERSON] . Позивач не є стороною оспорюваного правочину, що нею не заперечувалось. З приводу цього суд зауважує, що визнання недійсним договору з померлим не є належним способом захисту прав та є неможливим через відсутність однієї з її сторін і оскільки у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, зазначене виконати неможливо оскільки стороною замість спадкодавця виступатимуть позивач і відповідач-1 як спадкоємці. Дія декларації на яку посилається позивач припинена фактом реєстрації права власності на будинок і не має відношення до цієї спадкової справи. Відповідно до стаття 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Однак, право власності на житловий будинок не існувало у спадкодавця на момент його смерті у вересні 2017 року, а було зареєстровано за [PERSON] у червні 2018 році на підставі укладеного зі спадкодавцем за його життя правочину. Спадкодавець при житті не мав і внаслідок смерті не отримав жодних прав на зазначений вище будинок у зв`язку з укладеним правочином, що унеможливлює його приналежність до складу спадкового майна та наявність відповідних прав у позивача, як підстав для позову. Доказів того, що [PERSON] виступаючи замовником будівництва в межах і в спосіб, визначений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» в межах правовідносин був і мав намір бути власником будинку матеріали справи не містять. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24.06.2015 року, який викладено в постанові у справі № 6-318цс15, відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту державної реєстрації. І до такої реєстрації особа може вважатись лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Спадкодавець за свого життя розпорядився своїм майном, результатом чого на підставі оспорюваного договору право власності на будинок виникло у [PERSON] . Одночасно у договорі, визначені всі істотні умови, які визначені законодавством, та викладені всі необхідні умови для укладання таких договорів. Таким чином, його укладено з додержанням всіх норм цивільного законодавства та відповідно до приписів ст. 204 ЦК України, він є правомірним. Протилежного сторона позивача наявними в матеріалах справи доказами суду не довела. Таким чином, укладений та підписаний договір за життя спадкодавця було виконано його сторонами. За результатами виконання договору було проведено державну реєстрацію прав на житловий будинок за [PERSON] , яка є його законним власником. Оскільки до складу спадщини відносяться не тільки права, а й обов`язки спадкодавця, то досягненням мети вказаного правочину права та обов`язки спадкодавця припинились відповідно до статті 599 ЦК України у зв`язку з його виконанням. Тому, неможливо успадкувати неіснуюче право та майно, яке не належало спадкодавцеві на момент його смерті. Позивачем не доведено того факту, яка саме норма договору стосується її прав та інтересів, та не доведено ким і яким чином порушено її права та інтереси. Отже, з наведеного в позові і на підставі наявних доказів у справі вбачається недоведеність невідповідності змісту оспорюваного позивачем договору щодо житлового будинку актам цивільного законодавства та порушення цим договором суб`єктивного права чи цивільного інтересу позивача. Отже, не вбачається підстав для визнання його недійсним. Оскільки позов стосується спадкування майна померлого на момент відкриття спадщини, то все, реєстраційні дії щодо виникнення нового нерухомого майна та правочини, які були підставою для реєстрації не пов`язані та не можуть бути предметом розгляду у цій справі. Зважаючи на викладене вище, вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів щодо житлового будинку, щодо скасування реєстраційних дій та визнання за ним права на 1/4 будинку є непідтвердженими існуючими фактичними обставинами та недоведеними жодними доказами. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007 року). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення статей 15, 16 ЦК України свідчить, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Припущення позивача про те, які були мотиви у спадкодавця (померлого на момент подання позову) для укладання оспорюваного ним правочину, яку мету міг переслідувати спадкодавець є безпідставними і бездоказовими. Наміри спадкодавця викладені у договорі, згідно з умовами якого він як забудовник передав право власності відповідачу-2 ( [PERSON] ). Договір було вчинено ще у 2013 році. Позивач зазначає про свою впевненість у тому, що її батько (спадкодавець) такого договору не укладав і грошей не отримував - однак жодних доказів на спростування таких фактів не надає. Суд звертає увагу, що і наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так факти порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, мають встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Про це зазначено і у постанові КЦС ВС від 17.06.2021 року у справі № 761/12692/17. Однак, на момент вчинення оспорюваного правочину жодних цивільних прав або інтересів у позивача, яка не була стороною правочину, не існувало, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Заперечення позивача проти факту отримання спадкодавцем коштів спростовується наступним: по-перше жодних претензій від сторони договору [PERSON] щодо нездійснення оплат суду не надано; по-друге позивач не була присутня при підписанні договору, не є його стороною, і жодна з умов договору не має відношення до позивача, тому у позивача немає підстав заперечувати проти його умов. Факт проведення розрахунку між сторонами зазначено у договорі. Жодних додаткових документів для підтвердження цього факту не є обов`язковим. Про зазначене вказує і Верховний Суд у своїх рішеннях. Зокрема, у постанові від 08.09.2020 року у справі № 916/667/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом... 7.28. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою. 7.36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір». Аналогічне зазначене Верховним Судом у іншій постанові від 22.12.2022 року у справі 757/19063/20: «Отже умови договори позики підтверджують, що укладаючи цей договір сторони засвідчили факт передачі грошових коштів, який відбувся до моменту його підписання та нотаріального посвідчення. З урахуванням установлених у справі обставин та змісту умови договору про отримання позичальником суми позики, Верховний Суд дійшов висновку, що сторони договору на власний розсуд визначили його умови, у яких підтвердили факт передачі суми позики від позикодавця позичальнику, а тому є необґрунтованими доводи касаційної скарги про доведеність факту безгрошовості договору позики, неотримання позичальником суми позики за договором від 24.06.2016 року, до якого 20.12.2016 року сторонами вносились зміни щодо строку повернення позики. Підписуючи договір позики, позичальник погодився з умовами договору, у тому числі щодо суми позики та факту передачі грошових коштів за цим договором до його підписання… Так, у пункті 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) викладено висновок, що порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались. Отже, твердження позивача про можливе нездійснення розрахунків спростовується як умовами договору і доказами у справі, так і судовою практикою. Житловий будинок на момент смерті спадкодавця як об`єкт права власності не існував. Жодні права на будинок не належали спадкодавцю, тому не можуть відноситись до об`єкту спадкових прав. Неможливо успадкувати майно, яке не належало спадкодавцеві на момент його смерті. Визнання недійсним договору з померлим не є належним способом захисту прав та є неможливим через факт смерті однієї з її сторін, що унеможливлює відновлення стану який існував на момент підписання оспорюваного договору. Доповнення позову новою позовною вимогою щодо визнання недійсним договору між спадкодавцем і [PERSON] згідно позиції Верховного Суду є поданням окремого позову, що унеможливлює її розгляд в межах первісного позову. Одночасно вимога про витребування з незаконного володіння [PERSON] частини житлового будинку не може бути задоволена судом через неможливість її реалізації, що свідчить про неправильно обраний спосіб захисту. Щодо квартири [ADDRESS] . Вказане майно з 23.10.2008 року по 23.02.2019 року належало відповідачу 1 [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2008 року (рішення виконкому № 52/1). Доказом, який підтверджує той факт, що спірна квартира [ADDRESS] є власністю відповідача 1 підтверджується посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. заявою [PERSON] від 06.11.2013 року, згідно якої вбачається, що спадкодавець за життя визнав, що нерухоме майно його дружини [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] , нежитлові приміщення [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] було придбане за особисті кошти його дружини [PERSON] , за її власним бажанням та для особистого користування, тому ніяких претензій на вказане майно у нього немає. Квартира належала на праві приватної власності [PERSON] , яка у законний спосіб розпорядилась цією квартирою шляхом укладання договору дарування на користь [PERSON] . Так, вказаний договір дарування укладено в письмовій формі і нотаріально посвідчено Дорменком С.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені сторонами як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. ст. 657, 719 ЦК України договір купівлі-продажу та договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, права власності на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відтак, у оскаржуваному договорі, визначені всі істотні умови, які визначені законодавством, та викладені всі умови для укладання таких договорів. Таким чином, його було укладено з додержанням всіх норм цивільного законодавства і, відповідно до приписів ст. 204 ЦКУ, є правомірними. Окрім цього, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору від 23.02.2019 року дарування квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними до окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Зазначена стаття встановлює спеціальну (скорочену) позовна давність в один рік застосовується про розірвання договору дарування. Таким чином, на момент подання позову позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги. Одночасно суд зауважує, що задоволення таких вимог порушить як право на розпорядження власною квартирою відповідачем 1, так і право власності відповідача 2, тобто буде нічим іншим, як втручанням в мирне володіння майном. Окрім цього, виходячи з волі спадкодавця - він підтвердив право відповідача 1 самостійно розпоряджатись цією квартирою - у своїх нотаріальних заявах посвідчених відповідно приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від 25.12.2012 року (№ 1288) та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. від 06.11.2013 року (№ 1874) було надано як відповідну згоду, так і підтверджено право Відповідача-1 на власний розсуд розпоряджатись її особистим майном, зокрема квартирою [ADDRESS] . Отже, заявами як спадкодавця, так і доказами у справі підтверджено, що відповідач 1 придбала зазначену квартиру за особисті кошти і мала право на самостійне розпорядження нею. Так, відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 зазначив, що у випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Із практики Верховного Суду вбачається наступне: наявність згоди спадкодавця на придбання чи продаж [PERSON] нерухомого майна не є підтвердженням права спільної власності на таке майно. Одночасно наявна заява спадкодавця і докази використання особистих коштів [PERSON] свідчать про те, що саме за особисті кошти була придбана квартира і факт особистої приватної власності [PERSON] подружжям не заперечувалось. Крім цього, ствердження позивача, що наявність заяви спадкодавця за його життя про надання згоди на придбання нерухомого майна [PERSON] є безпідставним, оскільки така згода не підтверджує право спільної сумісної власності сторін на вказане майно, оскільки зі змісту заяви не встановлено факту придбання спірного нежитлового приміщення саме за спільні кошти подружжя, що є визначальним. Тому, зазначена квартира не була спільною власністю подружжя і не може належати до спадкового майна. Зважаючи на викладене, відповідач 1 правомірно розпорядився своїм особистим майном. Відповідно і приватний нотаріус Дорменок С.М., який посвідчував правочин щодо дарування відповідачем 1 квартири, діяв в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством і без порушення прав позивача, оскільки зазначене майно не було спільним сумісним майном подружжя. Щодо квартири [ADDRESS] . За попередньою домовленістю з забудовником про купівлю 20.07.2011 року квартири [ADDRESS] відповідачем 1 було отримано напередодні (19.07.2011) позикові кошти від [PERSON] у сумі 560 000 грн., зазначене підтверджується і договором позики, і розпискою, і листом позикодавця в матеріалах справи. І невідкладно для цільового використання таких коштів [PERSON] 20.07.2011 року було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва № 50/14-157/2 та внесено 100 % коштів. Тому, зазначена квартиру є особистою приватною власністю дружини, як майно, набуте нею, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України. Зазначене не заперечувалось спадкодавцем, не підтвердження чого ним були оформлені нотаріальні заяви про засвідчення особистого придбання відповідачем 1 за власні кошти і підтверджено право відповідача 1 на власний розсуд розпоряджатись її особистим майном, зокрема квартирою [ADDRESS] . Зазначена квартира не була спільною власністю подружжя і не може належати до спадкового майна. Тому, позовні вимоги щодо вказаної квартири також не можуть бути задоволені судом. Щодо нежитлового приміщення [ADDRESS] . Судом встановлено, що нежитлове приміщення № 6 було особистою приватною власністю відповідача 1 до його продажу на користь [PERSON] 08.02.2019 року, що підтверджено наступними доказами. Так, нотаріальною заявою спадкодавця від 25.12.2012 року було підтверджено право відповідачу 1 самостійно розпоряджатись вказаними нежитловими приміщеннями, а заявою від 06.11.2013 року було підтверджено що такі приміщення придбавались за власні кошти відповідача 1 і спадкодавець не має претензій щодо статусу такого майна та засвідчено, що воно належить виключно дружині. Спадкодавець надаючи такі заяви був обізнаний що воно придбане за власні кошти відповідача 1. Тому, відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України нежитлове приміщення № 6 до моменту його продажу на користь [PERSON] було особистою приватною власністю дружини (відповідача 1 [PERSON] ), як майно, набуте нею, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України. Стаття 57 Сімейного кодексу України визначає майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Майно про яке йдеться в оспорюваних позивачем договорах було придбано виключно за рахунок належних відповідачу 1 особистих коштів, а не створене спільними зусиллями чи спільною працею подружжя. У свою чергу, для придбання вказаного нежитлового приміщення відповідачем 1 було отримано напередодні кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Акватест» (кошти було отримано на підставі договору від 18.12.2012 року і акту передачі коштів у сумі 330 000 грн. та невідкладно сплачені від імені відповідача 1 за придбання нежитлового приміщення № 6). Отже, зазначене не заперечувалось спадкодавцем, на підтвердження чого ним були оформлені нотаріальні заяви про засвідчення особистого придбання відповідачем-1 за власні кошти і підтверджено право відповідача-1 на власний розсуд розпоряджатись такими нежитловими приміщеннями. Зазначене не спростовано позивачем, ні її представником та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Щодо садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Наявними в матеріалах справи доказами, а саме довідкою ГО СТ «Будівельник-1» якою засвідчено що станом на 16.10.2019 року на земельній ділянці будинки відсутні; акт від 08.07.2020 року ФО-П [PERSON] та акт від 04.06.2021 року обстеження земельної ділянки 3222480600:03:006:0120 експлікації будівель на земельній ділянці не вбачається існування іншого садового будинку, який міг входити до спадкового майна померлого. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено вище, спадкодавець ніколи не володів і не був власником (співвласником) квартири [ADDRESS] ; нежитлового приміщення [ADDRESS] та садового будинку, розташованого за адресою, [ADDRESS] . При цьому законним власником нежитлового приміщення № 6 є [PERSON] , а садового будинку на момент смерті не існувало. Тому, позивач не може у порядку спадкування після померлого визнати за собою право власності на майно, яке останньому не належало. Зазначене унеможливлює задоволення вимог позивача і у цій частині. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд доходить висновку щодо необхідності скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.01.2022 року у справі № 369/270/21, а саме скасувати арешт на: частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; частину квартири [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення [ADDRESS] ; частину садового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed