Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він на є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який йому подарувала [PERSON] , що підтверджується договором дарування серії ВВМ № 531753 від 28.09.2004, витягом про реєстрацію в Державному реєстру правочинів № 148425 від 28.09.2004, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4913715 від 28.09.2004. В зазначеному будинку, зареєстрована його донька [PERSON] , [INFO] . Однак, починаючи з 2010 року взаємовідносини між позивачем та його донькою [PERSON] погіршились і вона виїхала на постійне місце проживання до м. Миколаїв. Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку, але з 2010 року за цією адресою не проживала. Її особистих речей в будинку позивача немає. Сторони не спілкуються та місце проживання відповідача позивачу не відоме. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, але на даний час відповідач з реєстраційного обліку не знялася, прохання подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання ігнорувала. У зв`язку з даними обставинами, позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів, як власник будинку. Реєстрація відповідача створює позивачу, як власнику, незручності в отриманні житлової субсидії. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2021 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Позивач в підготовче судове засідання не звився, але надав заяву про розгляд справи у підготовчих та відкритих судової засіданнях у його відсутності. На позовних вимога наполягав. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, але до суду повернулося поштове відправлення, надіслане на адресу відповідача, вказану у позові, з поміткою АТ «Укрпошта» - «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим судове засідання проведено за відсутністю відповідача. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2023 було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. В судове засідання відповідач [PERSON] знову не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про свідчать повідомлення АТ «Укрпошта», у тому числі на офіційному сайті суду. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування серії ВВМ № 531753 від 28.09.2004, витягом про реєстрацію в Державному реєстру правочинів № 148425 від 28.09.2004, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4913715 від 28.09.2004. Відповідно до будинкової книги у будинку\~\~по [ADDRESS] , зареєстровано [PERSON] , [INFO] , яка є рідною донькою позивача. Відповідно до довідки голови квартального комітету вих. № 15 від 15.11.2021, зазначено, що на житловій площі, яка належить [PERSON] по [ADDRESS] , зареєстрована але не проживає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997, відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, на підставі наведеного судом встановлено, що відповідач не проживає в даному будинку з 2010 року, тобто понад 13 років, її особистих речей в будинку немає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу в користуванні жилим приміщенням матеріали справи не містять. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці на праві приватної власності. З вищенаведеного вбачається, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Outcome: approved