Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у січні 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, після уточнення позовних вимог та суми розрахунку просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 26.05.2021 за №162 «Про звільнення [PERSON] ; поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу вхідного контролю, вторинних ресурсів реалізації та аналізу руху ТМЦ Запорізького відділення ВП «Складське господарство»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.05.2021 до дня ухвалення судового рішення по справі відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100 у розмірі 1809419 грн 91 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6010 грн 01 коп. (а.с. 141, т. 1). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.05.2021. наказом №162 позивача звільнено з роботи 27.05.2021 за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, хоча він 14.04.2021 приблизно о 07:10 год. засобами телефонного зв`язку повідомив т.в.о. головного інженера ЗВ ВП СГ Фурсенко Ю.В. про звернення до медичного закладу де після намагання зареєструватись до сімейного лікаря на прийом щодо його направлення на консультацію до лікаря-травматолога, зміг потрапити лише до о 13.15 того ж дня. Приблизно о 08:00 год. 14.04.2021 засобами телефонного зв`язку повідомив про звернення до медичного закладу техніка ЗВ ВП СГ Мосягіну Т.В. та інженера з питань ОПтаПБ Сідоріну О.Ю . У той же день отримав медичну довідку. 15.04.2021 приблизно о 08:00 год. медична довідка була надана заступнику директора ЗВ ВП СГ Кобцю С.П. 15.04.2021 позивачем надано директору ВП «Складське господарство» Гаврилюку В.О. та голові профкому ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» Пасечнику Р. пояснення щодо відсутності на робочому місці 14.04.2021. Тим часом, головним інженером ЗВ ВП СГ Фурсенком Ю.В. у складі комісії складено акт про відсутність позивача на роботі. 16.04.2021 позивачем був зроблений МРТ у м. Запоріжжя у медичному центрі «Медікум», на підставі котрого звернувся до Медичного центру «Лікар» м. Запоріжжя, що підтверджується страховим відшкодування по договору від 31.12.2020 від страхової групи ТАС. З 19.04.2021 по 21.04.2021 позивач знаходився на лікарняному у стаціонарі хірургічного відділення м. Енергодар та до 26.04.2021 на амбулаторному лікуванні до моменту проведення артроскопічного хірургічного впливу (операції) на лівому колінному суглобу у м. Запоріжжя З 27.04.2021 по 07.05.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні за місцем проживання. 29.04.2021 додатково надав директору ВП СГ та голові профкому пояснення, щодо наявності поважних причин відсутності на роботі. Тричі наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та депремійовано. 16.05.2021 заступником директора ВП СГ - директора ЗВ - Коцем С. на ім`я в.о. директора ВП СГ Скибі Л. скеровано службову записку у вигляді доповідної записки про звільнення з займаної посади позивача за чисельні порушення. 16.05.2021 директор ВП СГ Гаврилюк В. надав подання голові профспілкового комітету ВП СГ Пасечник Р. з метою отримання згоди на звільнення за вчинення прогулу. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки усі переслідування почались з моменту, як відповідачем стало відомо, що позивач з 04.02.2021 набув статус викривача у кримінальному провадженню №52021000000000068 за ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 135-141, т. 1). 13.02.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що позивача звільнено до вимог чинного законодавства без порушення п. 4 ст. 40 КЗпП України, вважає, що відповідач отримав лікарську допомогу о 13:15 год., а отже і пропустив 3 години робочого часу 14.04.2021 без поважних причин. Враховуючи, що позивач звільнений законно за вчинення прогулу, підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Звертає увагу суду, що відповідно до державних гарантій позивач має безумовне право на отримання заробітної плати у разі поновлення на роботі, розмір якої потрібно обраховувати згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (далі - Порядок №100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. При обчисленні середньої заробітної плати не враховується виплати визначені п. 4 Порядку, зокрема допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. При чому, нарахування виплат середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (розділ IV Порядку). Крім того, відповідно до наказу ВП «Складське господарство» від 18.03.2021 №90 «Про виплату винагороди працівникам ВП СГ за підсумками роботи за 2020 рік» у березні 2021 р. працівникам ВП СГ, в тому числі позивачу, нараховувалась та у березні-квітні виплачувалась одноразова винагорода за підсумками роботи за 2020 р. у розмірі 27240 грн 49 коп. Надана позивачем довідка про доходи від 27.05.2021 є неналежним доказом розміру середньої заробітної плати, а наданий позивачем розрахунок не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (а.с. 180-190, т. 1). Представником третьої особи Національне агентство з питань запобігання корупції подано пояснення на позовну заяву, зазначивши, що протягом 2019-2020 р.р. будь-яких заходів дисциплінарного впливу до позивача не застосовувалось, в тому числі і відсутність за цей період будь-які факти депреміювання позивача, натомість, після набуття статусу викривача та повідомлення про дану обставину свого роботодавця до позивача почали застосовуватись заходи дисциплінарного впливу у вигляді депреміювання, оголошення догани та звільнення за прогул без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України …обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинення дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. Просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 166-174, т. 1). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.10.202 справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с 119, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 11.10.2022 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено (а.с. 122, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 18.10.2022 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 125, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 20.01.2023 позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 76, т. 2). Постаново Київського апеляційного суду від 09.02.2023 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2023 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 183-186, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 19.05.2023 позовну заяву направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 94-97, т. 3). Постаново Київського апеляційного суду від 24.07.2023 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2023 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 170-172, т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 22.08.2023 позовну заяву призначено до судового розгляду (а.с. 208-210, т. 3). Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові, вважають, що передумовою звільнення позивача є переслідування його як викривача, в порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» та Колективного договору ДП НАЕК «Енергоатом», та через наявність конфлікту інтересів у керівництва. Окремо позивач зазначив, що 13.04.2021 приблизно о 19:00 год. спускаючись по сходам отримав побутову травму в області лівого колінного суглоба. 14.04.2021 о 07:00 год. звернувся до поліклініки, з метою надання лікарської допомоги, про що засобами телефонного зв`язку повідомив відповідальну особу про стан події. Після інформації отриманої у реєстратурі медичного закладу, дізнався, що травматолог приймає хворих лише за попереднім зверненням до сімейного лікаря. Прийом сімейного лікаря розпочинався о 12:00 год., який також не відбувся, оскільки сімейний лікар у той день здійснювала чергування у відділенні вірусології. Після очікування своєї черги до лікаря-травматолога потрапив на прийом лише о 12:15, пояснив йому поважність причини звернення без направлення сімейного лікаря, лікар під час огляду направив його до рентген-кабінету, після повернення до лікаря-травматолога з`ясувалось, що часи прийому закінчились і він вимушений був звернутись до іншого лікаря у іншій будівлі, яке відбулось о 15:30 год., а тому позивач вважає, що поважність причини пропуску робочого часу потрібно рахувати з моменту звернення до поліклініки, а не з моменту видачі довідки про надання допомоги хворому зі зверненням від 15:30 год. Представник відповідача у судовому засідання підтримала обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила у позовних вимогах відмовити. Представник третьої особи Національне агентство з питань запобігання корупції у судовому засіданні підтримала позицію позивача по справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 218, т. 3). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до наказу «Про прийняття на роботу» позивача з 29.09.2015 прийнято на роботу. Позивач з 01.08.2016 працював на посаді начальника відділу вхідного контролю, вторинних ресурсів, реалізації та аналізу руху ТМЦ Запорізького відділення ВП «Складське господарство» (а.с. 44-46, 196, 197 т. 1). 11.01.2021 позивач звернувся до Національного антикорупційного бюро України з заявою, щодо наявного незаконного діяння організованої групи службових осіб ДП «НАЕК «Енергоатом» з ознаками складу корупційного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, підслідність якого віднесена до НАБУ (а.с. 90-92, т. 1). 14.01.2021 за №0411-192/1011 НАБУ скерувало звернення позивача для розгляду в межах компетенції до Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (а.с. 87, т. 1). 14.01.2021 за №06 позивача було депремійовано розпорядженням за неякісну та несвоєчасну підготовку відповіді на запит. 04.02.2021 за заявою позивача внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №52021000000000068 за ч. 5 ст. 191 КК України відносно зловживання службовими особами ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» становищем у період листопада-грудня 2020 р. (а.с. 66, т. 1). 04.02.2021 згідно листа від 17.01.2022 за №23-07/2400-22 Національного агентства з питань запобігання корупції Департаменту запобігання та виявлення корупції позивач набув статус викривача (а.с. 115-118, т. 1). 18.02.2021 за вих. №0411-221/5384 Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України позивача було повідомлено про участь, як викривача кримінальному провадженню №52021000000000068 за ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 67-68, т. 1). 17.02.2021 службовою запискою №45/3-03/9 позивач звернувся на електрону адресу ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», чим повідомив директора ВП «Складське господарство» Гаврилюка В та заступника директора - директора Запорізького відділення ВП «Складське господарство» Кобця С. щодо внесення відомостей до ЄРДР №52021000000000068 за ч. 5 ст. 191 КК України від 04.02.2021 (а.с. 69, т. 1). 18.03.2021 розпорядженням за №58 позивача було депремійовано за неякісне проведення вхідного контролю (а.с. 225, т. 1). 18.03.2021 наказ №90 ВП «Складське господарство» «Про виплату винагороди працівникам ВП СГ за підсумками роботи за 2020 рік» (а.с. 37-41, т. 2). 19.03.2021 розпорядженням за №59 позивача було депремійовано за неякісну підготовку відповіді на запит (а.с. 230, т. 1). 23.03.2021 позивачем направлено лист директору ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» Гаврилюку В. з детальним описом усіх незаконних подій з боку керівництва, які привели до застосування дисциплінарних стягнень та повідомленням, що притягнення його до відповідальності є необґрунтованим, проявів до нього інших негативних заходів пов`язані з переслідування його як викривача (а.с. 96-99, 231 т. 1). 06.04.2021 наказом 108 ВП СГ позивача було депремійовано за неналежну організацію роботи відділу ВК (а.с. 220, т. 1). 12.04.2021 позивачем на адресу Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції скеровано звернення щодо застосування правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист від протиправних посягань щодо його особи (а.с. 87-89, т. 1). 14.04.2021 приблизно о 07:10 год. засобами телефонного зв`язку повідомив т.в.о. головного інженера ЗВ ВП СГ Фурсенко Ю.В. про звернення до медичного закладу, як вбачається із доповідної записки за №45/3-288 від 16.04.2021 (а.с. 206, т. 1). 14.04.2021 о 13.15 позивач звернувся до лікаря-травматолога у поліклініки, з метою отримання лікарської допомоги (а.с. 212, т. 1).14.04.2021 приблизно о 08:00 год. засобами телефонного зв`язку повідомив про звернення до медичного закладу техніка ЗВ ВП СГ Мосягіну Т.В. та інженера з питань ОПтаПБ Сідоріну О.Ю . У той же день отримав медичну довідку (а.с. 65, т. 1). 15.04.2021 приблизно о 08:00 год. медична довідка була надана заступнику директора ЗВ ВП СГ Кобцю С.П. (а.с. 53, т. 1). 15.04.2021 позивачем надано директору ВП «Складське господарство» Гаврилюку В.О. та голові профкому ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» Пасечнику Р. пояснення щодо відсутності на робочому місці 14.04.2021 із детальним описом поважності причин (а.с. 52, 56-58, т. 1). 15.04.2021 т.в.о. головного інженера ЗВ ВП СГ Фурсенком Ю.В. у складі комісії складено акт про відсутність позивача на роботі (а.с. 51, т. 1). 16.04.2021 позивачем був зроблений МРТ у м. Запоріжжя у медичному центрі «Медікум», на підставі котрого звернувся до Медичного центру «Лікар» м. Запоріжжя, що підтверджується страховим відшкодування по договору від 31.12.2020 від страхової групи ТАС, як вбачається із доповідної записки за №45/3-288 від 16.04.2021 (а.с. 206, т. 1). З 19.04.2021 по 21.04.2021 позивач знаходився на лікарняному у стаціонарі хірургічного відділення м. Енергодар та до 26.04.2021 на амбулаторному лікуванні до моменту проведення артроскопічного хірургічного впливу (операції) на лівому колінному суглобу у м. Запоріжжя (а.с. 215, т. 1). З 27.04.2021 по 07.05.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні за місцем проживання (а.с. 216, т. 1). 29.04.2021 додатково надав директору ВП СГ та голові профкому пояснення, щодо наявності поважних причин відсутності на роботі (а.с. 56-58, т. 1). 11.05.2021 наказом ВП СГ №149 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та депремійовано (а.с. 76, т. 1). 16.05.2021 вих. 45/3-288 заступником директора ВП СГ - директора ЗВ - Коцем С. на ім`я в.о. директора ВП СГ Скибі Л скеровано службову записку у вигляді доповідної записки про звільнення з займаної посади позивача за чисельні порушення (а.с. 48-49, т. 1). 16.05.2021 вих. 45/о-777 директор ВП СГ Гаврилюк В. надав подання голові профспілкового комітету ВП СГ Пасечник Р. з метою отримання згоди на звільнення за вчинення прогулу (а.с. 50, т. 1). 26.05.2021 наказом №162 Відокремленого підрозділу «Складське господарство» його було звільнено з роботи 27.05.2021 за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 47, т. 1). 31.05.2021 позивачем по справі скеровано звернення до Національного агентства з питань запобігання корупції з доданням необхідної інформації щодо відсутності на робочому місці 14.04.2021 саме з наявності поважних причин (а.с. 63-64, т. 1). 30.07.2021 за №5043/4/4.1-ЗВ-21 отримано позивачем відповідь від Державної служби України з питань праці (а.с. 59-60, т. 1). 05.08.2021 за №08/02.8-05/8099 отримано позивачем відповідь від управління держпраці у Запорізькій області (а.с. 61-62, т. 1). 27.05.2021 ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» позивачу видано довідку про доходи (а.с. 42, т. 1). 09.09.2022 Пенсіи?ним фондом Украі?ни сформовано відомості Форма ОК-5 щодо нарахування заробітної плати (а.с. 21-25, т. 1) ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду згідно з п. d ч. 1 ст. 13 Конвенції? Організації? Об`єднаних Націи? проти корупції?, ст. 22 Кримінальної? конвенції? Ради Європи про боротьбу з корупцією, згоду на обов`язковість яких для України надано Верховною Радою України у формі Законів №251-V і №252-V, участь суспільства у запобіганні и? боротьбі з корупцією слід зміцнювати за допомогою таких заходів, як повага, заохочення та захист свободи пошуку, отримання, опублікування та поширення інформації? про корупцію; держави-учасниці вживатимуть таких заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення ефективного и? належного захисту осіб, які повідомили про випадки корупції?. Викриття (whistle-blowing), як повідомлення особою-викривачем інформації, набутої викривачем у контексті робочих стосунків у публічному або приватному секторі, яку викривач у момент розкриття щиро вважає правдивою і такою що становить шкоду або загрозу шкоди конкретному суспільному інтересу, - в Україні також захищається правом як один з проявів свободи вираження поглядів, передбаченої (Європейською) Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (дали - Конвенція) (ст. 10). На правовідносини в рамках даного спору не поширюється, ratione temporae, відступлення України від ст. 10 Конвенції у порядку ст. 15 Конвенції, чинне від 24.02.2022. Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на важливості гарантування належного захисту викривачам від свавільного втручання у реалізацію їх свободи висловлення поглядів через розкриття подібної інформації, та від помсти за наслідками реалізації викривачами такої свободи. Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з необмеженості предмету інформації що може бути розкрита(повідомлена) викривачем ratione materiae, якщо розкриття такої інформації становить легітимний суспільний інтерес: інформація про протиправні діяння, або інформація про діяння що, будучи правомірними, суперечать моральним нормам і тому є сумнівними чи дискусійними, або інформація про питання які стосуються функціонування публічної влади у демократичному суспільстві і викликають спір у суспільстві. Своєю чергою, Європейський Союз, у Директиві 2019/1937 від 23.10.2019 «Про захист осіб, які повідомляють про порушення права Європейського Союзу» (OJ L 305, 26.11.2019, p. 17-56) (далі - Директива) обмежує статус викривача ratione materiae переліком конкретних актів ЄС у певних секторах регулювання від публічних закупівель до кібербезпеки, і загальними категоріями фінансових, податкових інтересів ЄС та інтересів у сфері спільного ринку, про порушень яких має повідомляти викривач. При цьому, Директива спеціально зазначає що наданий нею викривачам захист не поширюється на випадки застосування норм права що охороняють державну таємницю, таємниці правничих професій (зокрема, таємницю нарадчої кімнати), лікарську таємницю, обмеження поширення інформації встановлені нормами кримінального процесу; так само, не впливає на таку сферу відповідальності держав-членів як забезпечення національної безпеки і захист основних національних безпекових інтересів, зокрема, не охоплює на повідомлення про порушення правил постачання що стосуються сфер оборони і безпеки якщо ті спеціально не врегульовані правом ЄС; також, не поширюється на заходи вжиті щодо спілкування працівників з профспілковими організаціями та їх представниками, зокрема, в рамках колективних угод (ст.ст. 2, 3). Чинним законодавством України, статус викривача обмежено ratione materiae за предметом інформації що повідомляється: про корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, включаючи кримінальні інші порушення ЗУ "Про запобігання корупції". Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» викривач - це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання. Згідно з п. 162 ч. 1 ст. 3 КПК України викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування. Практика ЄСПЛ надає «мотиву» розкриття інформації (без виокремлення інформації, яка повідомляється викривачами), юридичного значення як одному з чинників у вирішенні питання про поширення захисту ст. 10 Конвенції, але оцінює цей чинник комплексно, разом з іншими фактами та засобами визначення добросовісності викривача. Для отримання захисту за Директивою особи, які повідомляють про порушення, повинні мати розумні підстави вважати, у світлі обставин та інформації, яка є в них на час повідомлення, що факти, про які ними повідомлено, правдиві. Ця вимога є важливою гарантією проти зловмисного та необґрунтованого повідомлення чи зловживання повідомленням, оскільки вона забезпечує, що ті, хто на час повідомлення умисно й усвідомлено повідомили неправильну або недостовірну інформацію, не мають права на захист. Водночас вимога забезпечує, що право на захист не втрачається у випадках, коли особа повідомила неправдиву інформацію щодо порушення за добросовісною помилкою. Подібним чином особи, які повідомляють про порушення, повинні мати право на захист за Директивою, якщо вони мають розумні підстави вважати, що інформація, яку повідомлено, підпадає під сферу її застосування. Мотиви осіб, які повідомляють про порушення, для здійснення ними повідомлення не повинні мати значення під час вирішення питання про те, чи повинні вони отримати захист (п. 32 Преамбули). ЗУ «Про запобігання корупції» не згадує «мотив» повідомлення серед юридичних чинників кваліфікації особи як викривача і надання захисту як викривачеві. Водночас, виходячи із змісту ч. 3 ст. 53-8 ЗУ «Про запобігання корупції», особа не звільняється від цивільно-правової відповідальності за майнову та/або моральну шкоду, завдану внаслідок здійснення завідомо неправдивого повідомлення. У разі ж неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації вона підлягає спростуванню у порядку, визначеному Цивільним кодексом України. Правові норми щодо захисту трудових прав викривачів в Україні містять КЗпП України та Закон України «Про запобігання корупції». Статтею 21 КЗпП України передбачено заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників через повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції» права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону. КПК України, зокрема, визначає викривачем будь-яку фізичну особу, яка за наявності переконань, що інформація є достовірною, повідомляє про корупційне кримінальне правопорушення. Так само, відповідно до ч. 1 ст. 6 Директиви, статус викривача надається особі після того як ця особа повідомила про порушення права всередині організації в якій це порушення права було виявлене, спеціально уповноваженій установі або громадськості. З наведеної норми випливає, що права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою. Тобто з цього часу викривач здобуває певний імунітет від застосування до нього негативних заходів впливу. При цьому в ЗУ «Про запобігання корупції» відсутні норми, які б визначали момент виникнення прав викривачів залежно від інших юридичних фактів, зокрема, повідомлення на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції від уповноваженого органу досудового розслідування про початок досудового розслідування за заявою викривача корупції. Закон гарантує захист трудових прав викривача, прямо вказуючи на найбільш поширені форми негативних заходів впливу, які керівнику або роботодавцю заборонено застосовувати до викривача у зв`язку з повідомленням, одночасно залишаючи перелік таких форм невичерпним - так само як і Директива (ст. 19). Згідно з ч. 1 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» викривачу не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, його не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням. До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця вибіркового характеру, які не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше. Так само, відповідно до ст. 19 Директиви держави-члени вживають необхідних заходів для заборони будь-якої форми переслідування осіб, які повідомили про порушення, зокрема але не тільки: відсторонення, скорочення, звільнення чи рівнозначних заходів; пониження на посаді чи ненадання підвищення за посадою; передачі повноважень, зміни місця роботи, зменшення розміру заробітної платні, зміни графіка роботи; незабезпечення навчання; негативної оцінки роботи чи рекомендації для працевлаштування; дискримінації, несприятливого чи несправедливого ставлення; непереведення тимчасового трудового договору у постійний трудовий договір у випадку, коли у працівника були законні очікування, що йому буде запропоновано постійну роботу; непоновлення чи передчасне припинення тимчасового трудового договору; унесення до «чорних» списків на основі офіційних чи неофіційних домовленостей у сфері чи галузі промисловості загалом, що може потягти за собою неможливість в майбутньому працевлаштуватися в певній сфері чи галузі, тощо. При цьому передбачені ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» гарантії застосовуються не просто за фактом того, що особа є викривачем, а за умови наявності зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривача. Стосовно доведення зв`язку між повідомленням та негативними заходами впливу до викривача слід зазначити наступне. Частиною 3 ст. 81 ЦПК України передбачено, коли у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ними загрози застосування негативних заходів впливу до викривача у зв`язку з повідомленням обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями викривача щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. Так само, відповідно до ч. 5 ст. 21 Директиви, у судових провадженнях чи провадженнях будь-якого іншого органу, які стосуються шкоди, що завдана особі, яка повідомляє про порушення, і за умови встановлення, що ця особа здійснила повідомлення чи публічне розкриття та зазнала шкоди, то презюмується, що шкоди було завдано в рамках переслідування за повідомлення чи публічне розкриття. У таких випадках обов`язок доведення, що застосовані до особи, яка повідомила про порушення, заходи базувалися на належно обґрунтованих (виправданих) підставах, покладається на особу, яка вжила таких заходів. Отже, викривач набуває такого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. Такі висновки містить постанова Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №815/2074/18 (провадження №К/9901/10664/19; К/9901/10699/19). Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 у справі №361/8080/18 (провадження №61-6838св20) вказав, що про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою можуть свідчити, зокрема, але не виключно, такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких він повідомив. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дасть змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірних наказів із діяльністю позивача як викривача. Системний аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що особа набуває статусу викривача з моменту повідомлення інформації про порушення вимог Закону іншою особою. При цьому в ЗУ «Про запобігання корупції» відсутні норми, які б визначали момент виникнення прав викривачів залежно від інших юридичних фактів, зокрема, повідомлення особою керівництва юридичної особи про те, що вона є викривачем, чи повідомлення на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції від уповноваженого органу досудового розслідування про початок досудового розслідування за заявою викривача корупції. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №761/8294/21 (провадження №61-4650св22). У чинному законодавстві України права та охоронювані правом інтереси викривача і роботодавця є належним чином збалансованими. Чинні норми ст.ст 53, 53-1, 53-2, 53-3, 53-4, 53-5, 53-6, 53-8, 53-9 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо захисту викривачів та гарантій для них не скасовують чинності норм ст.ст. 2, 6, 11 ЦПК України щодо рівності сторін спору, усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави як завдання цивільного судочинства, пропорційності у цивільному судочинстві, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; рівності здійснення учасниками спору всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Так само, Директива вимагає поширити на осіб, про можливі факти чиїх порушень права повідомив(ла) викривач і пов`язаних з ними осіб, презумпцію невинності, право на ефективний правничий захист, право на справедливий судовий розгляд, права захистити свою правову позицію, зокрема, бути вислуханими і мати доступ до матеріалів справи, мати певний захист анонімності допоки ініційоване викривачем розслідування триватиме (ст. 22). Конвенція Організаціі? Об`єднаних Націи? проти корупціі? дозволяє встановлення законом певних обмежень свободи дій викривача і захисту викривача, необхідні для забезпечення поваги прав або репутації інших осіб, для захисту національної безпеки, або публічного порядку, або охорони здоров`я чи моральності населення (п.d ч. 1 ст. 13). Послідовна позиція ЄСПЛ полягає у необхідності балансування, з одного боку, суспільного інтересу у розкритті інформації, викривання як прояву свободи вираження поглядів, необхідності захисту викривача і, з іншого боку, обов`язків і відповідальності працівника щодо лояльності, стриманості і поваги до інтересів роботодавця (Рішення у справі «Лангнер проти Німеччини», п. 43), інтересу захисту ділової репутації, комерційних інтересів роботодавця, права роботодавця здійснювати управління кадрами (Рішення у справі «Хайніш проти Німеччини», пп. 88, 90). Також, імунітет викривача не є абсолютним та має певні межі, що відповідає висновкам у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №815/2074/18 та від 11.06.2020 у справі №816/1874/17 щодо статусу викривача. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривача про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме ЗУ «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Під негативним заходом впливу може розумітись також і позбавлення або обмеження певного права викривача в порівнянні з іншими працівниками. Застосовуючи чинні норми законодавства України про визначення і захист викривачів, включно з нормами Конвенцій, згоду на обов`язковість якої надано Верховною Радою України у формі закону,

Outcome: partial