Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (далі ТОВ ФК ЄАПБ) звернулося до суду з позовом до громадянина [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1933486 від 20.03.2021 року в сумі 20557 гривень, з яких 7000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 10057 гривень сума заборгованості за процентами за користування позикою та 3500 гривень сума заборгованості за процентами на прострочену позику. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ТОВ МАНІФОЮ (далі ТОВ МАНІФОЮ) та відповідачем було укладено договір позики №1933486 від 20.03.2021 року, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується п. 9 договору позики, реквізити та підписи сторін. Згідно п.п. 2.1 даного договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п.п. 2.6 договору позики, позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. Згідно п.п. 8.1 договору позики, усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права та обов`язки для сторін. Так, 11.08.2021 року між ТОВ МАНІФОЮ та позивачем укладено договір факторингу №11-08/2021, за умовами якого ТОВ МАНІФОЮ передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ МАНІФОЮ права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 11.08.2021 року до договору факторингу №11-08/2021 від 11.08.2021 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 20557 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. В судове засідання сторони не з`явилися. Від представник позивача до суду надійшла заява, в якій останній просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову, т.я. позивачем не доведено факту відступлення права вимоги. Відповідач не повідомлявся про заміну кредитора у зобов`язанні. Крім того, позивач не довів, що відповідач є стороною правочину, та що саме він, а не інша особа підписала цей договір, тобто позивач не надав належних та допустимих доказів ідентифікації відповідача, як підписанта кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.ст.12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України\~Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник маєправо вимагативід факторанадання йомув розумнийстрок доказівтого,що відступленняправа грошовоївимоги факторовісправді маломісце.Якщо факторне виконаєцього обов`язку,боржник маєправо здійснитиплатіж клієнтовіна виконаннясвого обов`язкуперед ним.\~Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. …неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Згідно вимог\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 628 ЦК Українивстановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст.638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до вимог ч. 2\~ст.642 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно довимог ст.633ЦК\~України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст.ст.633,\~634 ЦК України\~умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим товариство має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно вимог ч. 1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між ТОВ МАНІФОЮ (далі ТОВ МАНІФОЮ) та громадянином [PERSON] було укладено договір позики №1933486 від 20.03.2021 року, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується п. 9 договору позики, реквізити та підписи сторін. Згідно п.п. 2.1 договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Так, 11.08.2021 року між ТОВ МАНІФОЮ та позивачем укладено договір факторингу №11-08/2021, за умовами якого ТОВ МАНІФОЮ передає позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ МАНІФОЮ права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 11.08.2021 року до договору факторингу №11-08/2021 від 11.08.2021 року ТОВ ФК ЄАПБ набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20557 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за договором позики №1933486 від 20.03.2021 року та заборгованість становить в сумі 20557 гривень, з яких 7000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 10057 гривень сума заборгованості за процентами за користування позикою та 3500 гривень сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Згідно п.п. 1.2. вищевказаного договору перехід від ТОВ МАНІФА» до ТОВ ФК ЄАПБ Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого ТОВ ФК ЄАПБ стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників - витягу до Договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 рок ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 20557 грн. 00 коп., з яких 7000 грн. 00 коп - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10057 грн. 00 коп сума заборгованості за процентами за користування позикою; 3500 грн. 00 коп сума заборгованості за процентами на прострочену позику. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010\~зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний)\~за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку,\~не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів ідентифікації відповідача, як підписанта кредитного договору, суд важає є неприйнятними, оскільки в цій справі предметом позову є стягнення заборгованості, а не визнання недійсним договору позики. При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових, які зазначено у витягу до Договору відступлення права вимоги, тобто у розмірі вимоги, який мав первісний кредитор. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, отримавши кредитні кошти у встановлений договором строк, їх не повернув, а відтак, виходячи з положень частини другої статті 530 ЦК України, наявні підстави вважати, що права позивача були порушені у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за договором позики №1933486 від 20.03.2021 року до відповідача.

Outcome: approved