Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 120000 грн, обґрунтовуючи тим, що з 27 вересня 2021 року працювала на посаді начальника вишивального цеху відповідача ФОП [PERSON] без укладення трудової діяльності з роботодавцем, за спільною домовленістю сума заробітної плати на місяць складала 40\~000 гривень. Стверджує, що нею було погоджено працювати із відповідачем без укладення трудової діяльності у зв`язку з тим, що із роботодавцем у них були довірчі відносини і останньою їй було запропоновано велику заробітну плату. Проте пізніше відносини погіршились, що призвело до конфліктної ситуації. На даний час заборгованість із виплати заробітної плати становить 120\~000 грн по 40\~000 грн за лютий, березень та квітень 2023 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.. Сторони у судове засідання призначене на 11:30 год 06 вересня 2023 року не з`явилася. Позивач скористалася правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце проведення такого. Відзив на позовну заяву не подала. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. (ст.ст.12, 81 ЦПК України). За вимогами ч.1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч.1,4 ст.24 КЗпП). Відповідно до\~ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою\~статті 94\~КЗпП України заробітна\~плата -\~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку роботодавець\~виплачує працівникові\~за виконану\~ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 110 КЗпП України\~встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У відповідності до ч.6\~ст.235 КЗпП України\~при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, а у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без врахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. У постанові від 08 травня 2023 року у справі № 754/12354/21 Верховний Суд виснував, що встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. На підтвердження позовних вимог позивачем надано скріншоти листування з відповідачем, ретельно досліджуючи які, суд ураховує таке. Як регламентовано ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За приписами ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3017/21, роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої\~статті 5\~Закону України\~ «Про електронні документи та електронний документообіг»\~які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах. \~Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. \~ \~ \~ \~При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.\~ Беручи до уваги викладене вище, надані позивачем скріншоти переписки з телефону з абонентом «Мария Цвитень» самі по собі за відсутності інших належних та допустимих доказів не дають можливість беззаперечно встановити факт перебування позивача у трудових відносинах саме з відповідачем ФОП [PERSON] , у тому числі на посаді начальника вишивального цеху, обумовлення ними конкретних трудових функцій працівника (визначення обсягу та змісту робіт, графіку роботи) та обопільного погодження розміру заробітної плати, зокрема у розмірі 40\~000 грн на місяць. Наявні у справі відповіді органів Державної податкової служби України (ДПС) та Державної служби України з питань праці (Держпраці) з покликанням на можливі майбутні перевірки за зверненнями про порушення трудового законодавства ФОП [PERSON] не є належними доказами у розумінні ст.77 ЦПК України, адже такі не спростовують та не підтверджують обставини щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі. Інші докази у матеріалах справи відсутні. Стверджуючи про факт праці у відповідача з 27 вересня 2021 року з розміром зарплати 40\~000 грн на місяць, позивачем не додано жодного банківського чи розрахункового документа у підтвердження отримання від відповідача наведених сум, а тому у суду немає очевидних підстав вважати доведеним як факт праці у відповідача так і виплату відповідної плати за роботу. З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках позивач до суду не зверталась. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Окремо суд зауважує на аргументи позивача щодо погодження працювати із відповідачем без укладення трудової діяльності у зв`язку з тим, що із роботодавцем у них були довірчі відносини і останньою їй було запропоновано велику заробітну плату. Такі добровільні дії позивача щодо неофіційного (нелегального) працевлаштування безпосередньо суперечить вимогам законодавства про працю, сприяють ухиленню від сплати податків і єдиного соціального внеску, зменшення надходження до державного й місцевих бюджетів, а тому оцінюються судом як недобросовісні. Незважаючи на свій процесуальний обов`язок позивачем не наведено фактичних даних та не підтверджено об`єктивними доказами підставності позовних вимог про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем трудових прав позивача. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Водночас суд наголошує, що неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом\~(постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). У порядку ст.141\~ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed