Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

позивач - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особіфілії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 97 995,17 грн. за кредитним договором № 02-025 2020, який був укладений 03 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину, а тому вони зобов`язані задовольнити вимоги кредитора. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути без її участі, про що надала письмове клопотання. Відповідачі, які були неодноразово повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] надав відзив, згідно якого відповідач позову не визнає, вважає його безпідставним, зазначає, що відповідач не прийняв спадщину, тому і не зобов`язаний задовольняти вимоги кредитора. Вважає, що зареєстроване місце проживання відповідачів за однією адресою з померлим [PERSON] не є безумовним доказом того, що відповідачі дійсно проживали з позичальником та прийняли спадщину, адже Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Після оголошеної в судовому засіданні перерви представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. В силу, ч.3 ст.211, ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає, що справу слід розглянути без участі представника позивача та відповідачів на підставі наявних доказів. Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 03 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 02-025 2020 (надалі - кредитний договір, договір), згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 194 700,00 гривень на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 02 лютого 2025 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.1.12 договору банк відкрив на ім`я позичальника поточний рахунок № [NUMBER] для здійснення розрахунково - касового обслуговування позичальника, в тому числі для видачі та обслуговування кредиту. Згідно п.2.1 договору банк надав позичальнику кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно п. 3.3.3 позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3 245,00 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 03 числа місяця, нарахованого за звітним, починаючи з березня 2020 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. Отже, починаючи з березня 2021 року кожного 03 числа місяця позичальник зобов`язався повертати кредит рівними частинами в розмірі 3 245,00 грн. та сплачувати проценти нараховані банком на залишок основної суми боргу за кредитом. У випадку, якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів менша розміру, вказаного в п.3.3.3 договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплачені, вважаються простроченими. Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] , його забргованість складає - 97 995,17 грн., з яких: 86 188,79 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 339,55 грн. - проценти за користування кредитом; 270,13 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 82,47 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування; 1 825,94 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту); 288,29 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування. Однак, [PERSON] помер [INFO] про що Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис № 163. Відповідно до ч.1. ч.2 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 30 березня 2022 року банком за вих. № 117.20-12/1/313, в порядку вимог ч.2 ст.1281 надіслано в Зборівську районну нотаріальну контору заяву кредитора з вимогою до спадкоємців померлого [PERSON] . Листом від 12 квітня 2022 року за вих № 94/02-14 Зборівська державна нотаріальна контора повідомила, що претензія кредитора № 117.20.12/1/313 від 30.03.2022 розглянута. Зборівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 37/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно відомостей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) РСЦ ГСЦ в Тернопільській області) за [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: ТОYОТА САМRУ, 1988 року випуску, дата реєстрації - 28.03.2000; ТОYОТА САМRУ, 1994 року випуску , дата реєстрації - 26.05.2004; ГАЗ 5312, 1990 року випуску, дата реєстрації - 04.10.2007. З відомостей Комунального підприємства Зборівського бюро технічної інвентаризації Зборівської міської ради за [PERSON] зареєстроване право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності виданного Мшанецькою сільською радою 28.12.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Мшанецької сільської ради № 49 від 27.10.2012 року, та зареєстровано в книгу № 2 за номером 174; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності виданного Мшанецькою сільською радою 21.12.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Мшанецької сільської ради, 23.12.2006 року та зареєстровано в книгу №1 за номером 120. [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] - [INFO] , з дочкою [PERSON] - [INFO] та з сином [PERSON] - [INFO] . Згідно довідки відділу обліку моніторингу управління про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 27 січня 2023 року позивачем направлено кредиторську вимогу членам сім`ї померлого: дружині - [PERSON] , дочці - [PERSON] , сину - [PERSON] , однак вона залишена без відповіді та задоволення. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1, ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержувати свідоцтво про право на спадщину. Матеріали спадкової справи №69230819 свідчать, що відповідачі за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталися, однак заяв про відмову від спадщини не подавали. Таким чином відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані за місцем проживання спільно зі спадкодавцем на час його смерті. Доказів того, що спадкоємці проживали окремо від спадкодавця відповідачами не надано. У разі зміни місця проживання, особа зобов`язана задекларувати чи зареєструвати такі зміни в силу ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовного нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця (частина 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Згідно ч.1, ч.2 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. З огляду на принцип змагальності цивільного процесу, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. При тому відсутність у матеріалах справи відомостей про вартість спадкового майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України висновки Верховного Суду мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи зазначене вище, а також відсутність заяв про відмову від прийняття спадщини відповідачами, які вважаються такими, що прийняли спадщину, позов підлягає задоволенню. При цьому, враховуючи, що відповідачі є спадкоємцями першої черги майна [PERSON] , і згідно матеріалів спадкової справи заповіт відсутній, їх частки у спадковому майні є рівними в силу ч.1 ст.1278 ЦК України, згідно якої частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Тому в силу ч.1 ст.1282 ЦК України кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже заборгованість слід стягнути з відповідачів у рівних частинах. Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача слід стягнути 2684 грн судових витрат (судового збору), що були сплачені при поданні позову.

Outcome: approved