Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-06 00:00:00

У червні 2023 року з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя до Запорізького районного суду Запорізької області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович про визнання виконавчого напису, вчиненого 03.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрованим у реєстрі за № 84294, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на порушення процедури вчинення виконавчих написів, в тому числі і без документів, які свідчать про безспірність заборгованості, тобто що оскаржуваний виконавчий напис вчинено без належних правових підстав та з порушенням законодавства, що регулює порядок вчинення нотаріусами України виконавчих написів. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Раніше подав до суду відповідь на відзив. Позов просив задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову та у стягнення витрат на правову допомогу згідно окремого клопотання. Третя особа приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також письмових пояснень до суду не надавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також письмових пояснень до суду не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, а також інші матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 84294, про стягнення з боржника [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 22-08/19 та Додаткової угоди № 8 від 27.12.2019, за Кредитним договором № AG1622823\~від 16.06.2019,\~укладеного між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Дінеро» та\~ [PERSON] . Строк платежу за Кредитним договором №\~AG1622823 від 16.06.2019 настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.12.2019 по 20.05.2021 включно у розмірі: 2600,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4927,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 7577,00 грн. (а.с. 7). 21.10.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Запорізької області Проценком Антоном Юрійовичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67211359 про примусове виконання виконавчого напису №\~84294, виданого 03.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 7577,00 грн. (а.с. 6 зворотна сторона). У позовній заяві представником позивача зазначено, що він не погоджується з безспірністю вимог стягувача та, крім того, вважає, що нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень. А також зауважує, що договір, який було надано нотаріусу на підтвердження укладення кредитного договору, не було посвідчено нотаріально. Зважаючи на це суд вважає, що грошові зобов`язання, щодо яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис, не можуть вважатися безспірними. За загальним правилом, який визначено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Вказана постанова була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду та постановою від 20.06.2018 залишена в силі. Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» станом на 03.06.2021 - дату вчинення спірного виконавчого напису - для одержання виконавчого напису нотаріусу мали бути подані: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зазначені вимоги не були додержані нотаріусом, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі Кредитного договору №\~AG1622823 від 16.06.2019, який не був нотаріально посвідченим. Аргументи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, наведених висновків суду не заперечують та не спростовують. Окрім того, згідно з правової позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17, суд вказав, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів безспірності боргу позивача, відповідачем не спростовані доводи позивача та не надано належних доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, а саме: 12060,00 грн. з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12060,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а відтак стягненню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved