Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 06 червня 2023 року адвокат Спеціальний С.П. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] , яке відноситься до колгоспного двору, головою якого була померла. Позивач [PERSON] звернулась до Другої шепетівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, однак отримала письмову відмову, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на зазначений будинок спадкодавця та позивачу рекомендовано звернутися до суду для захисту свої спадкових прав. А тому, просить суд визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте адвокат подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позов визнав, від своєї частки у даному будинку відмовляється на користь позивача. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.06.2023 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання о 09 год. 00 хв. 06.07.2023 року, яке через ненадходження витребуваної копії матеріалів спадкової справи відкладено до 09 год. 30 хв. 06.09.2023 року. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Як встановлено в суді та вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими приміщеннями та спорудами будинковолодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку «А-І» загальною площею 70,5 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. з прибудовою «а», сараю «Б», погрібу «В», гаражу «Г», сараю «Д». З довідки №208 від 20.04.2023 року, виданої начальником комунального підприємства «Шепетівське бюро технічної інвернтаризації» Лихобабою О.М. слідує, що згідно архівних матеріалів КП Шепетівського БТІ станом на 31.12.2012 року будинковолодіння по [ADDRESS] , зареєстроване за колгоспним двором, головою якого являється [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 26.02.1990 року виконкомом Шепетівської районної Ради народних депутатів. Зареєстровано в реєстровій книзі №1 за р.№57. Згідно довідки №77 від 19.04.2023 року, виданої виконкомом Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, відповідно до запису №117 в погосподарській книзі №3 станом на 15 квітня 1991 року в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , правнук [PERSON] , [INFO] . Інших осіб зареєстрованих в цьому будинку не було. Згідно даних погосподарського обліку в графі «Всього землі» за адресою: [ADDRESS] значиться 0,55 га. Земельна ділянка розташована на території Великошкарівської сільської ради. Таким чином, вказаний будинок з господарським будівлями та спорудами, який має статус колишнього колгоспного двору, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках по 1/3 частці кожному. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] в с. Велика Шкарівка Шепетівського району Хмельницької області, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.11.1993 року, виданого Великошкарівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Згідно довідки №73 від 03.04.2023 року, виданої виконкомом Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, на день смерті [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , за цією ж адресою були зареєстровані: її внучка [PERSON] , 1963 року народження та її правнук [PERSON] , 1983 року народження. Вказані обставини підтверджуються даними копій: свідоцтва про народження позивача [PERSON] № [NUMBER] від 09.06.2014 року, свідоцтва про укладення шлюбу позивача серії [NUMBER] від 07.10.1982 року, яка після укладення шлюбу почала носити прізвище [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 22.02.1973 року, свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 27.08.1957 року, свідоцтва про шлюб матері позивача серії [NUMBER] від 27.06.1961 року, яка після укладення шлюбу почала носити прізвище [PERSON] , повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] №00039342763 від 20.04.2023 року та свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 25.05.2023 року. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернулась її внучка [PERSON] , у зв`язку з чим Другою шепетівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №50/2023. З матеріалів спадкової справи слідує, що [PERSON] заповіту не залишала, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців, передбачених ст. 530 ЦК УРСР (1963 року), не має. [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку, оскільки проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Із повідомлення завідувача Другої шепетівської державної нотаріальної контори Оскаєвої Л.В. № 120/01-16 від 20.04.2023 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього спадкодавця. Застосовані норми права Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом статті 525, частини другої статті 548 ЦК Української\~РСР 1963\~року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття дня смерті спадкодавця. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127\~ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою\~статті 120 ЦК Української РСР\~майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу\~визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності\~Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з\~ЦК Української РСР\~статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15\~квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що\~Закон Української РСР «Про власність»\~не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4\~Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були\~\~передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. Такий правовий висновок відображено у постанові Верховного суду від 17.06.2020 року у справі №156/482/17 провадження 61-25814св18. Згідно зі статтею 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно абз. 2-3 п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Мотиви та висновки суду Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в суді та підтверджено дослідженими судом письмовими доказами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами колгоспного двору, розташованого по [ADDRESS] , головою якого являлась [PERSON] , тому частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними - по 1/3 частці у кожного. Таким чином, до складу спадщини після\~смерті [PERSON] увійшла 1/3 частка вказаного домоволодіння, яку успадкувала [PERSON] як спадкоємиця за законом, яка у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину. Згідно ч. 1\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи те, що вищевказане будинковолодіння належить до суспільної групи - колгоспний двір, спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку, [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , якій належала 1/3 частина будинковолодіння, що і увійшла до складу спадщини після її смерті, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на неї у нотаріуса, суд дійшов висновку позов задовольнити частково, оскільки спадкодавцю належала лише 1/3 частина будинковолодіння, та визнати за позивачем право власності на належну спадкодавцю [PERSON] частину спірного будинковолодіння. При цьому, суд не приймає до уваги відмову відповідача [PERSON] від своєї частки на користь позивача [PERSON] у власності на спірне будинковолодіння, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог, а відповідач відповідні вимоги у встановленому законом порядку до суду не пред`являв. Розподіл судових\~витрат Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9\~ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки судовий спір виник з причин, не пов`язаних з діями відповідача, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial