Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

31.07.2023 позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 38756,42 грн. заборгованої заробітної плати та 37605,44 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування\~позову послався\~на те,\~щоз 27.02.2020 по 08.07.2021 перебував у трудових відносинах з відповідачем. 08.07.2021 був звільнений з роботи по стану здоров`я. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати, яка на час подання позову підприємством не сплачена. Ухвалою від 01.08.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 22.08.2023 з повідомленням сторін, який було відкладено на 18.09.2023. 18.09.2023 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове за сідання повторно не з`явився заяв чи клопотань про розгляд справи у їх відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останнього до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 27.02.2020 по 08.07.2021 працював з повним робочим днем під землею на ПрАТ «Шахта «Надія». 08.07.2023 [PERSON] було звільнено по стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно з наказом №128-к від 09.07.2021, що стверджується копією трудової книжки позивача. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки №15/741 від 22.06.2023 у [PERSON] є заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 38756,42грн. - за вересень 2020р. 4065,11грн., жовтень 2020р. 14955,63грн., листопад 2020р. 16993,63грн. та грудень 2020р. 2742,05грн. Відповідно до ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення заробітної плати є підставною. За таких підстав, стягненню підлягає заробітна плата в сумі 38756,42грн, як визначено в довідці від 22.06.2023. Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, слід зазначити наступне. 16.06.2023 [PERSON] звернувся із заявою до директора ПрАТ «Шахта «Надія» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В редакції статті 117 КЗпП України станом на 19.07.2022., вказаною нормою обмежено період виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні терміном не більше як шість місяців. Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивач був звільнений 08.07.2021, однак станом на день розгляду справи, розрахунок по заробітній платі з ним не був проведений. Позивачем проведено розрахунок розміру середнього заробітку за період часу з 16.06.2023, тобто з часу його звернення до відповідача з вимогою проведення повного розрахунку по 31.07.2023, що становить 32 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача становила 1175,17 грн, що підтверджується довідкою відповідача № 15/741 від 22.06.2023. Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1175,17 ? 32 = 37605,44 грн.. Суд приймає до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказаний позивачем у позовній заяві, оскільки з таким відповідач ознайомлений і такий ним не спростований. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. від якого був звільнений позивач при подачі позову за позовну вимогу про стягнення заробітної плати. Крім того, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved