Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставу своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2006 року №4578 спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] . Позивач вважає дане свідоцтво недійсним оскільки на момент смерті його діда [PERSON] разом з ним проживала його дружина баба позивача [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і заяви до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини не подавала, тому мала право на отримання спадкового майна свого чоловіка. 22.06.2006 р. баба позивача [PERSON] склала заповіт, яким заповідала позивачу все своє майно. [INFO] [PERSON] померла, а позивач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом. Оскільки [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , то земельна ділянка, яка належала спадкодавцю перейшла у її власність, а тому видане нотаріусом відповідачу свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що належала [PERSON] є недійсним і підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю. Відповідач надав відзив на позов в якому позов не визнав посилаючись на те, що він є сином померлого [PERSON] і спадщину він отримав в порядку визначеному чинним законодавством України, прийняття ним спадщини відбулося за згодою [PERSON] (його матері), а також всіх за згодою його рідних братів [PERSON] та [PERSON] . Про таку домовленість щодо прийння ним спадщини позивач знав, тому твердження позивача про те, що про наявність у нього свідоцтва про право на спадщину він дізнався 24.06.2020 р. під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Тальнівського районного суду є неправдивим, яке спрямоване на те, щоб суд поновив йому строк позовної давності. Оскільки позивачу було фактично відомо про прийняття відповідачем спадщини з 2006 року, то відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Під час розгляду справи відповідач та його представник неодноразово звертались до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи та в подальшому в судове засідання не з`явились та знову звернулись з клопотанням про перенесення розгляду справи, що на думку суду є зловживанням наданим їм правами і призводить до затягування строків розгляду справи, тому суд вважає, що справу можливо розглядати по суті на підставі ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2006 р. №4578 спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] . Згідно з довідкою №03 від 09.01.2019 р. виданої Лоташівською сільською радою Тальнівського району Черкаської області [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Разом з ним на день його смерті проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] . Судом встановлено, що дружина померлого [PERSON] [PERSON] не подавала заяви до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини, тому вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Згідно із заповітом від 22.06.2006 р. [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповідала [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 25.12.2009 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Під час розгляду справи було встановлено, що державний нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.12.2006 р. за №4578 на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку на підставі заяви останнього та доданих до неї документів, однак нотаріусом не було перевірено наявності інших осіб, які на день смерті проживали разом із спадкодавцем. Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд встановив, що оспорене свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] видане з порушенням процедури встановлення кола спадкоємців та порушує права позивача як спадкоємця за заповітом, а тому суд дійшов висновку про навність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Крім того, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2020 р. справа №396/2046/18 цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні. За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені його права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved