Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, та стягнення додаткових витрат на дитину. Позивач зазначала, що 24 квітня 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Требухівської сільської ради Київської області, актовий запис №9. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося, тому заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2021 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Позивач є законним представником (опікуном) дитини-інваліда або інваліда з дитинства визнаного недієздатним і дитина перебуває на повному її утриманні. Через відсутність зору дитина не може обходитись без постійного стороннього догляду, тому позивач постійно опікується сином. Крім того, дитина потребує нормального матеріального забезпечення та постійного лікування та реабілітації. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю не надає, а також не приймає участі у додаткових витратах на сина, хоча є працездатною людиною. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти: в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітнього сина починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати (витрати на лікування) у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, на утримання малолітнього сина починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; а також на її утримання у розмірі 2500 грн., щомісячно, протягом всього часу її проживання зі спільною дитиною-інвалідом, починаючи від дня пред`явлення позову. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в прохальній частині позовної заяви просили про розгляд справи у їхню відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій позовні вимоги визнав частково. Крім того, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі частки від його заробітку (доходу), а також додаткових витрат на утримання сина в розмірі 2500 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дружини просив відмовити, посилаючись на те, що на даний час не може у повній мірі працювати, оскільки вересні-жовтні 2022 року лікував перелом ноги та потребує реабілітації. Окрім того перебуває на «Д» обліку з діагнозом хронічний еритемотозний гастродуоденіт (стадія загострення), хронічний холицестит (стадія загострення), стеотогеноз. Крім того, він зазначає, що позивачем не надано доказів того, що вона не може працювати або не отримує інших заробітків (доходів) для забезпечення свого утримання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.5) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8-9). Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Як розяснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, право позивача на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає захисту судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких\~обставин,\~з розрахунку\~на одну\~дитину та\~урахуванням матеріального\~стану сторін,\~те,\~що малолітня\~дитина проживає\~разом з\~матір`ю,\~батько з\~сім`єю\~не проживає,\~участі в\~матеріальному забезпеченні\~дитини не\~приймає,\~домовленості між\~батьками про\~сплату аліментів\~не досягнуто,\~а також\~є працездатним,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог та\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~аліментів в\~розмірі 1/3\~частини від\~усіх видів\~доходів,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З огляду\~на викладена\~та враховуючи,\~що неповнолітній\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~має статус\~дитини-інваліда\~до 18\~років,\~а позивач\~ [PERSON] є\~його законним\~представником (опікуном),\~що підтверджується\~посвідченням серії\~ [NUMBER] \~від 06.03.2017\~року (а.с.6), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача додаткових витрат (витрати на лікування) у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, на утримання малолітнього сина починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ст. 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Судом враховуються доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: partial