Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VІКWGК00001312 від 25.04.2007 в розмірі 61881,99 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.07.2012 складає 494437,10 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 37,00 кв.м, житловою площею 19,40 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VІКWGК00001312 від 25.04.2007) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселети відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям їх з реєстраційного обліку у спірній квартирі; стягнення з відповідача судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № VІКWGК00001312 від 25.04.2007 [PERSON] отримала кредит в розмірі 32209 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 10.08 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 23.04.2022. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між банком та відповідачем, цього ж дня, укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 37,00 кв.м, житловою площею 19,40 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12.07.2012 має заборгованість у розмірі 61881,99 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.07.2012 складає 494437,10 грн., на погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.02.2013 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VІКWGК00001312 від 25.04.2007 в розмірі 61881,99 доларів США, що за курсом 7,99 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.07.2012, складає 494437 грн. 10 коп. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 37,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VІКWGК00001312 від 25.04.2007) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У задоволенні позовних вимог в частині виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі (предметі іпотеки) відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3433 (три тисячі чотириста тридцять три) грн. 60 коп. понесених витрат на оплату судового збору. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2021 скасовано заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2012 у цивільній справі №209/2556/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав до суду заяву від 25.08.2023, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов визнав у зв`язку із позасудовим врегулюванням спору. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 25.04.2007 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №VІКWGК00001312, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 32209 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2022 (а.с.10-14). Погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 360,67 доларів США погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (п.7 Договору). 25.04.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки нерухомого майна, згідно з яким у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 37,00 кв.м, житловою площею 19,40 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу 23.04.2007 за реєстром №788 (а.с.15-16). Відповідно до п. 16.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель (Банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору (п. 18.13 договору іпотеки). Як вбачається розрахунку заборгованості (а.с.70-73), відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 12.07.2012 у нього утворилась заборгованість у розмірі 61881,99 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 27257,30 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 14239,32 доларів США; заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 2400,60 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 15008,21 доларів США, штрафу (фіксована частина ) в сумі 31,29 доларів США; штрафу (процентна складова) в сумі 2945,27 доларів США. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо (ст.526 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.591 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Законодавством, що регулює іпотеку, є Закон України «Про іпотеку». Статтею 1 Закону визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 25.04.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №VІКWGК00001312 від 25.04.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки. Згідно з умовами якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 37.00 кв.м, яка розташованиа за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу 23.04.2007, за реєстром №788. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки дорівнює 177320 грн. [PERSON] не виконувала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 12.07.2012 склала 61881,99 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі, у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців, за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За статтею 40 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення вcix мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вci мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їx примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц, оскільки станом на час звернення до суду таких висновків не існувало. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом на підставі ст. 109 ЖК України. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення вcix громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житлові будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вci мешканці, зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час звернення з позовом в цій справі. Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач, одночасно у позовній заяві просив виселити з будинку [PERSON] та інших ociб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку. Із матеріалів цивільної справи, копії паспорта відповідача вбачається, що відповідач проживає в [ADDRESS] . Доказів, які б свідчили, що відповідач [PERSON] , а також інші особи проживають та зареєстровані в спірній квартирі позивачем до суду не надано. Згідно з статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що в частині вимог про виселення відповідача та осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] необхідно відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial