Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~18.08.2023 [PERSON] , в особі представника адвоката Волошиної Є.В., звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить стягнути з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на свою користь нараховану проте невиплачену заробітну плату у розмірі 227\~984,49 грн. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у якому працювала на посаді начальника служби управління персоналом підрозділу підпорядкування генеральному директору та на посаді провідного інженера з підготовки кадрів служби управління персоналом підрозділу підпорядкування генеральному директору за сумісництвом. 01.06.2023, за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, [PERSON] звільнена із займаних нею посад. На день звільнення існувала заборгованість з виплати позивачу заробітної плати у загальному розмірі 231\~623, 49 грн., що підтверджується розрахунковим листком. Також, відповідач повинен був сплатити позивачу компенсацію за 43,55 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 26\~182,26 грн. та за 35,61 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 11\~792,96 грн. У червні відповідачем частково сплачено суму заборгованості у розмірі 3\~639,00 грн. Однак в порушення вищезазначених приписів чинного трудового законодавства на день звернення до суду відповідачем так і не було проведено розрахунку при звільненні та сума заборгованості становить 227\~984,49 грн. Так, не зважаючи на те, що на розрахункові рахунки комбінату постановою державного виконавця 09.08.2017 року було накладено арешт, в березні 2019 року підприємство відкрито новий рахунок в банку, який значиться за відокремленим підрозділом АТ «ЗАЛК» Придніпровське виробниче управління Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», через який відповідач і здійснює заробітної плати працівникам. З наведених підстав, просила позов задовольнити та стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.08.2023 позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Станом на 21.09.2023 до суду не надходив відзив на позов. Також від учасників справи не надходило до суду будь-яких заяв та клопотань, у тому числі і про розгляд справи із повідомленням сторін в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення Трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 115\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, що встановлено ч.1 ст. 47 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.02.2020 по 01.06.2023 перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . 01.06.2023 [PERSON] була звільнена з посади начальника служби управління персоналом підрозділу підпорядкування генеральному директору з 01.06.2023 за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] та копією наказу № 02-056/к від 01.06.2023 Також 01.06.2023 [PERSON] було звільнено із займаної за сумісництвом з посади провідного інженера з підготовки кадрів служби управління персоналом підрозділу підпорядкування генеральному директору з 01.06.2023 за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 02-057/к від 01.06.2023. Згідно довідки про доходи № 47 від 07.06.2023 наданої Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій позивачу заробітній платі за січень 2022 року - червень 2023 року становить 231\~623,49 грн. Відповідно до розрахункового листка за червень 2023 року Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» частково сплачено [PERSON] суму заборгованості у розмірі 3\~639,00 грн. Відповідачем не спростовано, що звільняючи [PERSON] відповідач не надав письмове повідомлення про нараховані суми належні працівникові при звільненні. В день звільнення і до теперішнього часу відповідач не виплатив належну [PERSON] нараховану заробітну плату у загальному розмірі 227\~984,49 грн. Зазначені обставини не спростовані відповідачем, відзив на позов подано не було. Встановивши, що відповідачем порушувалися строки виплати заробітної плати у належному розмірі, спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у день звільнення, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено порушення відповідачем вимог трудового законодавства, відповідачем були порушені права та інтереси за захистом яких позивач звернулася до суду, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 227\~984,49 грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач не виплачує позивачу нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 227\~984,49 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічні висновки містяться у інших постановах Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19). На підтвердження факту надання позивачу професійної правничої допомоги позивач подала до суду ордер серії АР №1136939 від 18.08.2023, розрахунок витрат на правову допомогу за договором № 28/23 від 17.08.2023, згідно до якої адвокатом витрачено час на складання позовної заяви 2 години 1\~000,00 грн.; виготовлення копій та засвідчення додатків до позовної заяви 1 година 500,00 грн. Таким чином, суд встановив, що позивач надала належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від відповідача до суду не подавалося. Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідач суду не надав, те, що представником позивача було заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та було подано докази понесення таких витрат, з урахуванням принципу розумності та справедливості, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved