Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих вчиненням кримінального правопорушення особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачка зазначила, що матеріалами кримінального провадження по справі №207/3062/20, яке знаходилось в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська було встановлено, що 28.08.2020 року близько 20 годин 35 хвилин, особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, [PERSON] , [INFO] , в будинку [ADDRESS] , взяв мисливську гладкоствольну рушницю, яка належала його дядьки [PERSON] , та здійснив постріл у голову [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній помер. Дії [PERSON] підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а саме вбивство, вчинене через необережність. Відповідно до ст. 501 КПК України, суд першої інстанції з`ясував, що дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, яке вчинено [PERSON] і до якого слід застосувати примусові заходи виховного характеру, оскільки на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння 28.08.2020 року йому виповнилося 15 років, тобто відповідно до ст. 22 КК України, останній не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність (за ч.1 ст. 119 КК України кримінальна відповідальність наступає з 16 років). Суд першої інстанції врахував думку прокурора та застосував до [PERSON] , [INFO] , примусовий захід виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд його батьків: [PERSON] та [PERSON] до досягнення ним повноліття. Після трагедії, яка сталася 28.08.2020 року, стан її здоров`я критично погіршився, в зв`язку з чим вона була змушена звернутися за допомогою до лікарів, а саме терапевта, психолога, ендокринолога, та іншим, які по теперішній час лікують її, спостерігають за станом її здоров`я, призначають необхідні процедури та ліки. Так, внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, яке призвело до смерті її сина, їй завдана матеріальна та моральна шкода. Кримінальним провадженням вона визнана потерпілою та цивільним позивачем. Однак, заявлений нею цивільний позов в кримінальному провадженні було залишено без розгляду, в зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що оскільки обвинувачений, на її думку, уникнув покарання за скоєний злочин, його необхідно покарати у матеріальний спосіб, а саме грошовими виплатами у якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просить позовну заяву задовольнити повністю. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимог визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що у постанові ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц зроблено висновок про те, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд повинен визначати його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідач [PERSON] вчинив необережне кримінальне правопорушення із застосуванням джерела підвищеної безпеки, а саме мисливської рушниці, яка належить [PERSON] , якого було притягнуто до кримінальної відповідальності та згідно вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2021 року з [PERSON] було стягнуто моральну шкоду на користь [PERSON] в сумі 150000 гривень. Просить врахувати цей факт при постановленні рішення. Також просить врахувати той факт, до [PERSON] навчається в учбовому закладі та не має постійного джерела доходу, не має рухомого та нерухомого майна. Вважають, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 500000 гривень не відповідає принципам розумності та справедливості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.01.2023 року по справі №207/3062/20, яка набрала законної сили 02.03.2023 року було встановлено, що 28.08.2020 року близько 20 годин 35 хвилин, особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , за дорученням своєї матері [PERSON] , разом зі своїми товаришами, неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , прийшов до будинку [ADDRESS] , де мешкає його дядько [PERSON] та маючи вільний доступ до зброї, [PERSON] взяв мисливську гладкоствольну рушницю 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX» № [NUMBER] , в якій знаходилося 2 патрони до неї, та перебував разом з товаришами в вітальній кімнаті, в приміщенні вищезазначеного будинку. Під час демонстрації вказаної мисливської рушниці, неповнолітній [PERSON] , не маючи навиків поводження зі зброєю, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності не прицільно здійснив постріл з вказаної рушниці та попав у голову [PERSON] , [INFO] , який в той час лежав у вітальній кімнаті будинку на дивані, внаслідок чого останній помер. Згідно з висновком судово-медичного експерта № 1009-Е від 29.09.2020, смерть [PERSON] перебуває в прямому причинному зв`язку з вогнепальним одиночним сліпим дробовим пораненням голови з ушкодженням головного мозку. Безпосередньою причиною смерті [PERSON] є вогнепальне одиночне сліпе дробове поранення голови з багато уламковим переломом кісток склепіння, основи черепу, кісток обличчя, ушкодженням головного мозку, що призвело до порушення анатомічної цілісності голови не сумісне з життям. Вогнепальне одиночне сліпе дробове поранення голови з ушкодженням головного мозку - відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть. Дії [PERSON] підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а саме вбивство, вчинене через необережність. Відповідно до ст. 501 КПК України, суд першої інстанції з`ясував, що дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, яке вчинено [PERSON] і до якого слід застосувати примусові заходи виховного характеру, оскільки на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння 28.08.2020 року йому виповнилося 15 років, тобто відповідно до ст. 22 КК України, останній не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність. Цивільний позов [PERSON] у даному кримінальному провадженні було залишено без розгляду. У зв`язку зі смертю сина [PERSON] , позивачці спричинені матеріальні збитки, які підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією замовлення на копку могили №628 від 31.08.2020 року, заявкою на послуги по підготовці тіла до поховання від 29.08.2020 року, копією товарного чеку від 29.08.2020 року, копією договору №03/22 від 25.01.2022 року про надання послуг по виготовленню та монтажу пам`ятника, копією рахунку №14 від 31.01.2022 року, а також іншими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення підлягають задоволенню повністю. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, яке призвело до смерті неповнолітнього сина позивачки, їй завдана незабутня моральна та психологічна травма. Позивачка зазнала фізичних та душевних страждань, пов`язаних з передчасною, несподіваною, трагічною смертю її сина. Після зазначеної трагедії, стан здоров`я позивачки критично погіршився та вона була змушена звернутись за допомогою до лікарів. До теперішнього часу позивачка також проходить необхідні процедури та приймає ліки. У відповідності до ст. 23 ЦК України, о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як випливає з вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вищезазначеної норми чинного законодавства, суд враховує те, що відповідач [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення із застосуванням джерела підвищеної безпеки, а саме мисливської рушниці, яка належить [PERSON] , якого було притягнуто до кримінальної відповідальності та згідно вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2021 року, з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було стягнуто у рахунок спричиненої моральної шкоди 150000,00 грн. Верховний суд України в п.9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ході судового розгляду даної справи, судом зокрема встановлено, що відповідачем [PERSON] вчинений необережний злочин. Але наслідком є смерть неповнолітньої дитини, а кожна людина має право на життя, яке відповідно до Європейської конвенції з прав людини охороняється законом та є найвищою цінністю. Суд вважає, що дійсно діями відповідача позивачці була спричинена моральна шкода, але при вирішенні питання, щодо стягнення моральної шкоди, суд також враховує глибину фізичних та душевних страждань, ступеня доведеності завданої шкоди, матеріальне становище відповідача, а також співмірність матеріальної шкоди та заявленої потерпілим вимог з відшкодування моральної шкоди, і виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування слід врахувати тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках. Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Суд вважає, що позивачці [PERSON] була заподіяна моральна шкода, але враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Постановами Верховного Суду України від 05.03.2012р. у справі №6-96цс11; від 17.10.2012 у справі №6-114цс12 та від 05.12.2012 у справі №6-145цс12 передбачено, що за змістом ст.1167, ст.1168, чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц зроблено висновок про те, як визначити розмір моральної шкоди: суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої сторони, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також враховує те, що згідно вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2021 року, з [PERSON] , як власника мисливської рушниці, на користь позивачки [PERSON] було стягнуто у рахунок спричиненої моральної шкоди 150000,00 грн. та було притягнуто до кримінальної відповідальності. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини справи, діяння [PERSON] , моральні страждання потерпілої [PERSON] , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, в розмірі 350000 гривень 00 коп., саме така сума на думку суду з урахуванням всіх обставин справи, буде справедливою і достатньою для відшкодування моральної шкоди потерпілої. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 20.01.2022 року між адвокатом Чекуріним С.А. та Пікуш Н.О. було укладено Договір про надання правової допомоги №20/01/22, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість яких зазначено в Акті виконаних робіт №01 від 17.02.2022 року до договору на надання правової допомоги та в Акті виконаних робіт №02 від 25.04.2023 року. Крім того, матеріали справи містять оригінали прибуткових касових ордерів від 17.01.2022 року та від 25.04.2023 року про сплату послуг адвоката на загальну суму - 10400,00 грн. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката Чекуріна С.А. підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги наданої Адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт», суд вважає необхідним відмовити позивачці в цій частині, оскільки витрати на правничу допомогу в розмірі 27000,00 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять документального підтвердження надання правової допомоги АО «Лекс Експерт», а саме відсутні: договір надання правової допомоги, детальний опис виконаних робіт, платіжні доручення на підтвердження фактично понесених витрат тощо. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2, п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial