Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач, 18.07.2017 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «РРП Груп», про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] з 19:46 год. 21:01 год. було здійснено трансляцію програми «[INFO]». У вказаній програмі було поширено недостовірну та таку, що принижує честь і гідність та ділову репутацію, інформацію про [PERSON] . У зазначеному позові позивач просив визнати таким, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача відомості поширені під час трансляції програми «[INFO]»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] в громадській думці, щляхом зачитування резолютивної частини рішення диктором в програмі «[INFO]» на телевізійному каналі «Україна» у той самий час, в який вона була випущена в ефірі, а у випадку зняття з ефіру такої передачі - в іншій передачі, яка виходить в той самий час не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] в громадській думці, шляхом зачитування тексту спростування в програмі «[INFO]» на телевізійному каналі «Україна» у той самий час, в який вона була випущена в ефірі, а у випадку зняття з ефіру такої передачі - в іншій передачі, яка виходить в той самий час не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] в громадській думці, шляхом зачитування тексту спростування в програмі «[INFO]» на телевізійному каналі «Україна» у той самий час, в який вона була випущена в ефірі, а у випадку зняття з ефіру такої передачі - в іншій передачі, яка виходить в той самий час не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] в громадській думці, шляхом зачитування тексту спростування в програмі «[INFO]» на телевізійному каналі «Україна» у той самий час, в який вона була випущена в ефірі, а у випадку зняття з ефіру такої передачі - в іншій передачі, яка виходить в той самий час не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] в громадській думці, шляхом зачитування тексту спростування в програмі «[INFO]» на телевізійному каналі «Україна» у той самий час, в який вона була випущена в ефірі, а у випадку зняття з ефіру такої передачі - в іншій передачі, яка виходить в той самий час не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» на користь позивача 50 000,00 грн. моральної шкоди та вирішити питання судових витрат по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2017 року головуючим суддею по справі визначено суддю Величко Т.О. (том 1, а.с. 96). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року (головуючий суддя Величко Т.О.) відкрито провадження у справі (том 1, а.с. 124). 07.12.2018 року до суду надійшов відзив ТОВ «РРП Груп» на позовну заяву у якому представник відповідача зазначив про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача (том 2, а.с. 24-25). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 року головуючим суддею по справі визначено суддю Кириленко Т.В. (том 3, а.с. 249-б). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2020 року (головуючий суддя Кириленко Т.В.) прийнято справу до провадження (том 3, а.с. 250-250-а). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2023 року (головуючий суддя Кириленко Т.В.) закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (том 4, а.с. 113-114). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 року головуючим суддею по справі визначено суддю Ключника А.С. (том 4, а.с. 117-118). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2023 року (головуючий суддя Ключник А.С.) прийнято справу до провадження (том 3, а.с. 119). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача 1 - Варічева Л.С. заперечувала проти позовних вимог позивача зазначивши на їх необґрунтованості та безпідставності. У судовому засіданні представник відповідача 6 - Тесля А.В. заперечував проти позовних вимог позивача зазначивши на їх необґрунтованості та безпідставності. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] з 19:46 год. 21:01 год. було здійснено трансляцію програми «[INFO]». У вказаній програмі на думку позивача було поширено недостовірну та таку, що принижує честь і гідність та ділову репутацію, інформацію про [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Верховний Суд України у п. 19 своєї постанови від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 15 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність обставин, у тому числі поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності. Використані відповідачами у програмі [INFO] з 19:46 год. 21:01 год. «[INFO]» фрагменти фраз, які позивач вважає недостовірною інформацією, є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, а саме діяльності лікаря-хірурга [PERSON] без жодного втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню і за їх висловлення, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.), встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. В рішенні Європейського суду з прав людини (справа «Українська Прес-Група проти України»), зазначається, що стаття 277 ЦК України встановлює, що «негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Ця гарантія є не лише порушенням свободи вираження думки, а й перевертає дійсність із ніг на голову таким чином, що будь-яке правдиве, але негативне твердження вважатиметься недостовірним. Це не може бути виправлене як необхідне, оскільки поширення негативних фактів, так само як і думок про людей, часто-густо буде справою значного громадського інтересу. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Таким чином, позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на те, що відповідачами у програмі «[INFO]», яка мала місце [INFO] з 19:46 год. 21:01 год., фрази викладені у формі алегорій, критики, гіпербол та сатири та є оціночними судженнями. Правовідносини між сторонами, пов`язані із стягненням моральної шкоди, є похідними від наявності підстав щодо задоволення основних вимог позивача, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, то вимоги пов`язані зі стягненням моральної шкоди, не підлягають задоволенню також. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed