Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

До суду 24.05.2023 року надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 07.06.2023 року позивач просить: зобов`язати відповідача не чинити перешкод у вихованні дітей та визначити способи участі позивача у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , таким чином: -побачення у понеділок та четвер з 17.00 год до 19.00 год. в присутності матері біля проживання дітей (діти зареєстровані там де і мати за адресою: [ADDRESS] ); -необмежене спілкування з дітьми особисто засобами телефонного зв`язку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою та від шлюбу сторони мають малолітніх дітей. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю. При цьому, позивач посилається на те, що участь батька у вихованні дітей між батьками досягнута не була. Відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні дітей, що порушує його право як батька на спілкування із дітьми, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. 27.06.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає відповідач, шлюб між сторонами розірвано. Діти не можуть залишатися з батьком наодинці, оскільки вони були свідками застосування домашнього насилля з боку батька по відношенню до матері. Також відповідач зазначає, що вона не чинила перешкод в спілкуванні з дітьми. Позивач не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що йому чиняться перешкоди в спілкуванні з дітьми. У дітей відсутні засоби телефонного зв`язку, тому вони не мають можливості спілкуватись з батьком засобами телефонного зв`язку. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В подальшому, позивач погодився з тим графіком зустрічей, який визначений третьою особою у висновку. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що вона не чинить перешкоди в спілкуванні батька з дітьми. Однак суду повідомила, що у випадку задоволення позовних вимог, вона не заперечуватиме проти встановлення графіку спілкування батька з дітьми за висновком третьої особи. Представник третьої особи в судовому засіданні просила встановити дні спілкування, згідно з їх висновком. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, врахувавши їх процесуальні заяви, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4) ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При цьому, згідно з ч.1 ст. 150 та ч.ч.1, 3 ст. 151 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 157 СК України, серед іншого, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Водночас, відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Положеннями ч.4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2013 року. У сторін під час перебування в шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як пояснив позивач в судовому засіданні, діти на даний час проживають з матір`ю. Вказану обставину відповідач не заперечувала. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року (справа №761/12423/23-ц) було розірвано шлюб між сторонами. Так, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини) . За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Позивач не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач чинить йому перешкоди в спілкуванні з дітьми. Частиною 5 ст.19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.09.2023 року №109-5269, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити наступні способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у такому порядку: -кожної неділі з 12:00 години до 17:00 години; -в інший час - за погодженням з матір`ю дітей. Сторони погодились на встановлення саме такого порядку спілкування батька з дітьми. Суд вважає, що порядок спілкування батька з дітьми, який визначений службою у справах дітей узгоджується з вимогами чинного законодавства, відповідає інтересам дітей та обставинам справи, враховує інтереси дітей, їх вік, стан їх здоров`я. Суду не надано доказів, що діти негативно відносяться до батька. Суд також вважає, що вказаний порядок зустрічі позивача з дітьми не призведе до порушення прав останнього, прав відповідача по справі. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дітей з батьком у формі встановлення порядку спілкування та проведення спільного відпочинку відповідає інтересам дітей та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вік дітей, особливості їх розвитку та відпочинку, суд вважає за доцільне визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] наступним чином: -кожної неділі з 12:00 години до 17:00 години в присутності матері - [PERSON] , [INFO] біля місця проживання дітей; -в інший час - за погодженням з матір`ю дітей. Суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, оскільки позивач не надала суду доказів що їй була надана професійна правнича допомога.

Outcome: partial