Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк») та [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення № 215/АК-2007. Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (попередня назва ВАТ «Комерційний банк «Експобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Факт відступлення права вимоги за кредитним договором встановлений постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2020 у справі № 2-2473/11, яка набрала законної сили. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 по справі № 2-2473/11 позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення № 215/АК-2007 від 27.11.2007 в розмірі 548 886, 37 грн., судові витрати в розмірі 1 820,00 грн., а всього 550 706, 37 грн. На виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача заборгованості. Виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду, направлено на примусове виконання до органів ДВС. Державними виконавцями вживались заходи примусового виконання, однак, станом на день подання зазначеної позовної заяви, рішення суду не виконано, заборгованість відповідачем не погашена. Загальна сума заборгованості, встановлена рішенням суду, складає 548 886, 37 грн. Позивач розраховує відсоток річних та інфляційні нарахування в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 05.06.2020 по 05.06.2023. Враховуючи положення ст. 625 ЦК України, розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 49 419,00 грн. 3% річних та 265 024,71 грн. інфляційних нарахувань, а всього 314 443,71 грн. Ухвалою від 15.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив та заперечення щодо заяви про застосування строку позовної давності. Представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Сторони у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, про причину неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк Експобанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту і забезпечення № 215/АК-2007. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 по справі № 2-2473/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення № 215/АК-2007 від 27.11.2007 в розмірі 548 886 гривень 37 копійок, судові витрати в розмірі 1 820 гривень, а всього 550 706 гривень 37 копійок. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.02.2013 апеляційна скарга [PERSON] в інтересах [PERSON] була відхилена. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 було залишено без змін. Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2020 замінено у виконавчому листі № 2-2473/11, виданому 13.08.2013 Подільським районним судом міста Києва, сторону стягувача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Вищевказане рішення суду відповідач не виконав, заборгованість не виплатив, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012: 49 419,00 грн. 3% річних та 265 024,71 грн інфляційних витрат, а всього 314 443,71 грн. Як установлено в судовому засіданні відповідач рішення суду не виконує, заборгованість позивачу не повернув. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів справи судом встановлено, що на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 по справі № 2-2473/11 у [PERSON] виникло зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», а в подальшому після заміни сторони у виконавчому листі, перед ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплатити грошові кошти. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду сплатити позивачу грошові кошти не виконав. Представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності до даної справи, яку він мотивує тим, що починаючи з 06.03.2018 впродовж 6 років та 4 місяців позивач не вчинив жодних юридичних дій із стягнення боргу - звернення до суду, поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та інше, а отже і інфляційних втрат та 3% річних за Договором кредиту № 215/АК-2007, у зв`язку із спливом всіх можливих строків, коли позивач дізнався або міг дізнатись про наявність свого порушеного чи оспорюваного права. Щодо застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17, № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18. В свою чергу, щодо строків позовної давності при застосуванні ст.625 ЦК України, висловилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, зокрема: «Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).» Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 05.06.2020 по 05.06.2023. Суд погоджується з твердженням позивача, який вважає, що для вирішення вказаної справи не має значення пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа, проте має значення наявність рішення суду, яке набрало законної сили та позовні вимоги, які обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові 28.09.2021р. у справі №759/4755/19, зокрема: «У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №1210-Ф від 2 червня 2008 року натуральним зобов 'язанням, оскільки заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року у справі №759115639/ 13-ц стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1210-Ф від 2 червня 2008 року у розмірі 5 086 710,38 грн, тобто вимога ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Апеляційний суд правильно відхилив доводи [PERSON] про те, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів у справі №759/15639/13-ц до виконання, оскільки вказана обставина не має правового значення.» Враховуючи викладене, позивач вважає, що пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не позбавляє кредитора права на звернення до суду із позовом в порядку ст.625 ЦК України, оскільки такий пропуск строків не має правового значення для вказаної справи та існує рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012, яким вже була захищена вимога кредитора. Відтак, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків у розмірі 49 419,00 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах періоду загального строку позовної давності з 05.06.2020 по 05.06.2023. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у сумі 265 024,71 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 5851 від 05.06.2023 про сплату судового збору у сумі 4 716,66 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved