Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

22.05.2023 р. представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 09.08.2016 р. до ЄРДР за № 42016080000000272 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.371 КК України. 20 лютого 2017 року ст.слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області було повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.371 КК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2017 р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.02.2018 р., обвинувальний акт відносно [PERSON] , обвинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.371 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України. 28.03.2018 р. [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.371 КК України. Вироком Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 28.12.2020 року, який залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.03.2021 року, її визнано невинуватою у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.371 Кримінального кодексу України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях ознак складу злочину. Ухвалою Верховного Суду від 30.08.2021 року повернуто прокурору його касаційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2020 р. та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24.03.2021 р. З моменту першого повідомлення про підозру, а саме: з 20 лютого 2017 року, позивач набула статус підозрюваної, тобто особи, що піддана кримінальному переслідуванню, яке до набрання виправдувальним вироком законної сили тривало 49 місяців та 4 дні. Сума спричиненої моральної шкоди, що має бути стягнута на користь [PERSON] становить 987579,96 грн., де 6700 грн. (мінімальна заробітна плата) х 49 місяців = 328300 грн., 223,33 грн. (6700/30) х 4 дні = 893,33 грн. х 3 (коефіціент). Під час незаконного перебування під слідством та судом [PERSON] весь час була вимушена переносити сильні душевні та психічні страждання. До початку розслідування у кримінальному провадженні вона мала бездоганну репутацію. У 2013 р. [PERSON] розпочала свою трудову діяльність в правоохоронних органах. Дії позивача завжди були спрямовані лише на забезпечення законності і правопорядку, а заведення кримінального провадження відносно неї й тривале перебування під слідством та судом принизило її честь та гідність, зруйнувало престиж та ділову репутацію серед колег та населення. Позивач жила у постійному страху за своє майбутнє, втратила впевненість у завтрашньому дні, зазнала труднощів у стосунках з оточуючими, була вимушена докладати додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя, що завдало значної моральної шкоди, нервові хвилювання та постійний стрес руйнували її душевний спокій. Порушення відносно [PERSON] кримінального провадження широко висвітлювались у засобах масової інформації, інтернет виданнях та соціальних мережах, що ускладнило її відносини з оточуючими та порушило уклад життя, негативно виплинуло на її мікросоціальні, міжособистісні стосунки, знизило її авторитет, як слідчої, викликало сумніви в її професійності. Крім того, позивач має малолітню дитину, [INFO] , яку доглядала, перебуваючи у відпустці, у період з 2015 р. по 2018 р. В цей період позивачу повідомляли про підозру, висували обвинувачення, викликали до органу досудового розслудвання та суду, тим самим позбавляли дитину материнської присутності та уваги. Глибину моральних страждань, спричинених незаконними діями правоохоронних органів та суду позивач оцінює в 987579,96 грн., які просить стягнути на її користь за рахунок коштів державного бюджету, а також стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 50\~000 грн. Ухвалою від 24.05.2023 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 19.06.2023 р. у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 19.06.2023 р. розгляд справи відкладено на 30.08.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 30.08.2023 р. в судовому засіданні оглошено перерву до 12.09.2023 р. перед дослідженням письмових доказів. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача не заперечував проти часткового задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (т.2 а.с.45-61). Представник третьої особи в суді просила відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з наведених у письмових поясненнях підстав (т.2 а.с.16-22). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства,\~ об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом. Відповідно до\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду внормовані статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З наведеного правила цивільного законодавства випливає, що загальними підставами для відшкодування моральної шкоди є наявність власне шкоди, винні протиправні дії (бездіяльність) її завдавача, причинний зв`язок між настанням шкоди та шкоди діями (бездіяльністю) особи, що її спричинила. Виключення з\~вказаного\~правила\~зазначені в\~частині\~2\~вказаної\~статті\~і полягають\~в\~обов`язку\~відшкодувати шкоду\~незалежно\~від\~вини особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Вимоги цього позову витікають з незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 371 КК України, у зв`язку з ухваленням виправдувального вироку. Зазначене рішення\~винесене під\~час здійснення\~кримінального провадження,\~тому суд\~при розв`язанні\~цього позову\~вважає за\~необхідне застосовувати\~положення статті\~1176\~ЦК України,\~яка внормовує порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. В силу вказаного положення цивільного законодавства незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, яка завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (ч. 1 ст. 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, як випливає із частини 2 ст. 1176 ЦК України. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Цей порядок відповідно до статті 1 «Закону…» розповсюджується на заподіяння фізичній особі шкоди внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про\~організаційно-правові\~основи\~боротьби\~з організованою\~злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Як випливає із змісту наведеної статті Закону, він впорядковує порядок відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду у випадках, передбачених частиною 1 ст. 1176 ЦК України. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, за змістом статті 2 Закону, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Як випливає\~з наведених\~положень цивільного\~законодавства,\~коло випадків,\~коли відшкодування\~заподіяної громадянинові\~шкоди відбувається\~незалежно від\~вини посадових\~і службових\~осіб органу\~дізнання,\~досудового розслідування,\~прокуратури або\~суду,\~є вичерпним\~і наведені\~позивачем обставини\~підпадають під\~коло цих\~випадків,\~оскільки судом\~встановлено,\~що вироком\~Шевченківського районного\~суд м.\~Запоріжжя від\~28.12.2020\~року,\~який залишено\~без змін\~ухвалою Запорізького апеляційного суду від\~24.03.2021\~року,\~ [PERSON] визнано\~невинуватою у\~вчиненні злочину,\~що передбачений\~частиною 1\~статті 371\~Кримінального кодексу\~України,\~та виправдано\~у зв`язку\~з відсутністю\~в її\~діях ознак\~складу злочину\~(т.1 а.с.85-99, 100-111). Ухвалою Верховного Суду від 30.08.2021 року повернуто прокурору його касаційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2020 р. та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24.03.2021 р. Як випливає із змісту роз`яснень в пунктах 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначено в статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода. Питання про\~відшкодування\~моральної\~шкоди внормовано\~статтею\~13\~Закону,\~у\~відповідності\~до якої розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Частиною 3 вказаною статті встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями в пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за змістом якого розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Вирішуючи вимоги позову, суд погоджується з їх ґрунтовністю, оскільки позивачем доведено, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності відбилося на її емоційному благополуччі, за якого вона перебувала в стані тривоги, невпевненості в майбутньому, змінило звичний спосіб життя, погіршило її стосунки з членами родини, друзями, колегами, зумовило необхідність пояснювати оточенню зміст подій і процесів, учасником яких вона стала. Разом з тим суд, приймаючи до уваги таку засаду цивільного судочинства, як змагальність, за якої тягар доведення ґрунтовності вимог та заперечень покладається на сторону процесу, вважає, що позивачем не надано фактичних даних в обґрунтування розміру моральної шкоди, яка повинна відшкодовуватись із застосуванням коефіціента 3. На користь вказаного висновку суд приймає вік позивача, що має сім`ю, виховує малолітню дитину, яка росла в сім`ї та під опікою матері на момент притягнення позивача до відповідальності. Враховує суд і працевлаштованість позивача, що свідчить на користь можливості віддавати певний час праці і одночасно перебувати в товаристві інших осіб та підтримувати постійне спілкування, що відволікає від переживань. Бере до уваги суд і молодий вік позивача, що має сприяти скорішому подоланню пригнічених станів, пов`язаних з кримінальним переслідуванням. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що сума в 329193,33 грн. на відшкодування моральної шкоди буде співмірною глибині емоційних переживань позивача та відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Вказана сума\~з урахуванням\~строку кримінального\~переслідування позивача,\~який тривав\~49\~місяців та\~4\~дні,\~не є\~меншою,\~ніж встановлений\~ч.3\~ст.13\~Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» мінімум відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 4 Закону «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених\~пунктами 1,\~3,\~4\~і\~5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.\~ Механізм виконання рішень, прийнятих судами, про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначається «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, у відповідності до пункту 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, для забезпечення чого (безспірного списання) в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п. п. 35, 38 «Порядку…»). Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до наданого суду договору про надання правової допомоги від 20.02.2017 р. (т.1 а.с.193) між позивачем та адвокатом Мамедовим Т.К. адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси [PERSON] у кримінальному провадженні по її обвинуваченню за ч.1 ст.371 КК України. З акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 20.09.2021 р. (т.1 а.с.194) слідує, що вартість послуг, наданих адвокатом, до яких входить: захист інтересів [PERSON] під час досудового розслідування 15000 грн.; під час судового розгляду 25\~000 грн.; під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції 10000 грн. Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Суд вважає, що витрати зі сплати наданої адвокатом Мамедовим Т.К. професійної правничої допомоги підтверджені документально, відповідають наведеним в статті 137 ЦПК України чинникам, тому мають бути присудженими позивачеві в повному обсязі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України).

Outcome: partial