Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», адвокат Білинова А.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 30000, 00 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн та судовий збір у розмірі 2684, 00 грн. На обґрунтування позову зазначено, 30.04.2021 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля АЗЛК 412 д.н.з. [NUMBER] (Поліс) №203835511, строк дії з 01.05.2021 по 30.04.2022. Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2021, 22.08.2021 о 15.15 год [PERSON] , керуючи транспортним засобом АЗЛК 412, реєстраційний номер [NUMBER] у м. Харкові по шосе Мереф`янське біля буд.24, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України. В результаті вищевказаних дій [PERSON] транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження, що призвели до матеріальних збитків. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, згідно полісу 203835511, ТДВ СК «Альфа-Гарант» 30.11.2021 сплатило власнику пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent» [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 30000, 00 грн. Відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2021 у справі №646/5919/21, згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» має право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу, у зв`язку з чим, звернулося до суду. Ухвалою судді від 07.07.2023 справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов до наступного. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 у справі №646/6465/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Матеріалами справи встановлено, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 у справі №646/6465/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Так, 22.08.2021 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля АЗЛК 412 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , у зв`язку з порушенням водієм автомобіля АЗЛК 412, д.н.з. [NUMBER] , Правил дорожнього руху (а.с.11). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. На момент\~настання ДТП\~цивільно-правова\~відповідальність відповідача\~була застрахована\~в ТДВ\~СК «Альфа-Гарант»,\~згідно з\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів, а саме автомобіля АЗЛК 412, державний номер [NUMBER] , Поліс №203835511 (а.с. 6). Власник пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача\~ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, яка одержана 26.08.2021 та зареєстровано за № ЦВ/21/4904 (а.с. 7) та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). Згідно з висновком аварійного сертифікату 74-D/95/7 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого у вищевказаній ДТП пригоді, становить 46111, 84 грн (а.с. 14-15). Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 29.11.2021, на підставі п.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик та потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 203835511, складає 2000, 00 грн, в розмірі 30000, 00грн. (а.с. 16). 30.11.2021 позивачем на виконання своїх зобов`язань виплачено на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , 30000, 00 грн страхового відшкодування згідно страхового акту №ЦВ/21/4904 за договором страхування №203835511 від 30.04.2021 (а.с. 19). Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.п.38.1.1 «в» п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно до п.п.38.1.1 «а» п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, оскільки\~ТДВ СК «Альфа Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 30000, 00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» та стягнення з [PERSON] на користь позивача в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 30000, 00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості в повному обсязі, то з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684, 00 гривень. Крім того, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрати, які були понесені ним на професійну правничу допомогу у розмірі, що становить 5000, 00 грн. Згідно з положеннями ч.1, п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У пред`явленому позові позивач просив усі судові витрати покласти на відповідача. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію витягу із договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адвокатського бюро «Грідін і Партнери», завдання\~доручення № 179 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, детальний розрахунок та опис робіт (надання послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019, згідно з яким загальна вартість послуг адвоката становить 5000, 00 грн, копію платіжної інструкції від 17.01.2022 № ID-176016, кредитове повідомлення від 17.01.2022 № ID-176016 та акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 (а.с. 22-28). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони позивача. Таким чином, вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням послуг адвоката підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved