Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-10 00:00:00

02.12.2022 представник позивача, адвокат Козачков Віталій Леонідович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] , який являється батьком позивача, помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення [NUMBER], площею 24,7 кв.м. в нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб DODGE модель CARAVAN CARGO, номер шасі [NUMBER] , 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Позивач, як син померлого, та відповідач, як дружина померлого подали до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Наталії Борисівни заяви про прийняття спадщини. В подальшому, з метою задоволення своїх корисливих мотивів та з метою набуття в будь-який спосіб майнових прав на нерухоме майно, відповідач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] (сина [PERSON] ), [PERSON] (мами [PERSON] ), третя особа Приватний нотаріус Кушнір Н.Б. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності. Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області є фіктивним та підлягає визнанню судом недійсним виходячи із наступного. [PERSON] , в спілкуванні зі своїми синами [PERSON] та [PERSON] , неодноразово особисто стверджував про фіктивність шлюбу, укладеного з відповідачем, пояснюючи укладення шлюбу з відповідачем лише потребою відповідача у реєстрації місця проживання (прописки), що й відбулося 15 липня 2014 року, тобто майже через три роки після реєстрації шлюбу. Таким чином, а ні [PERSON] , а ні відповідач, реєструючи шлюб, не мали наміру створити сім`ю. За життя, ніколи та ні з ким, як зі свого близького оточення, так і зі своїми знайомими, [PERSON] не демонстрував наявність шлюбних відносин з відповідачем. А ні до реєстрації шлюбу, а ні після реєстрації шлюбу й до моменту смерті [PERSON] , між останнім та відповідачем не існувало встановлених шлюбних відносин, та вони не мали між собою прав та обов`язків притаманних подружжю, не були пов`язані між собою спільним побутом, не вели спільного господарства та не підтримували шлюбних відносин, не мали спільного бюджету, не мали спільних дітей, тощо. При цьому, відповідач не проживала разом з [PERSON] , а ні до реєстрації шлюбу, а ні після його реєстрації, в тому числі після реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Також, після реєстрації шлюбу відповідач не змінила своє прізвище на « [PERSON] ». При цьому, її прізвище « [PERSON] », не є її дівочим прізвищем, а вона його залишила після розірвання попереднього шлюбу з [PERSON] . Від попереднього шлюбу у відповідача та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . Щодо наміру народження спільних у дітей [PERSON] та відповідача, ніхто із подружжя ніколи не казав й ніхто із оточення [PERSON] ніколи й не чув будь-яких розмов щодо такого наміру. Нажаль, лише після смерті [PERSON] , відкрилося істинне обличчя й дійсні наміри відповідача, яка має на меті лише безпідставне матеріальне збагачення. Одразу після смерті [PERSON] відповідач проводила зустрічі з партнерами по бізнесу, задля отримання грошових коштів; зустрічі з орендарем нежитлового приміщення [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задля отримання орендної плати; в подальшому в спішному порядку подала приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про спадщину, тощо. І завершальною краплею на шляху до матеріального збагачення стало подача [PERSON] до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно [PERSON] , яка в свою чергу й стала мотиватором для позивача щодо подачі даного позову. Отже, всі обставини в сукупності, підтверджують відсутність у сторін шлюбу наміру створення справжньої сім`ї. Разом з тим, всі обставини в сукупності лише підтверджують те, що відповідач уклала зазначений шлюб не з метою створення повноцінної справжньої сім`ї, а переслідуючи корисливі мотиви задля особистого матеріального збагачення. Таким чином, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] зазначеним вимогам Сімейного кодексу України не відповідає. Відсутність стосунків [PERSON] та відповідача до шлюбу у розумінні намірів створення сім`ї, відсутність спільного проживання як чоловіка та дружини, відсутності доказів піклування про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, в сукупності з вищезазначеними даними, є підтвердженням того, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений без наміру створити сім`ю та підлягає визнанню судом недійсним. Тому, просив прийняти рішення, яким визнати недійсним шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про що зроблено відповідний актовий запис за №1806, з дня його державної реєстрації та анулювати актовий запис про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером №1806, судові витрати покласти на відповідача. 13.01.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.02.2023 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач - [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , мотивуючи тим, що твердження позивача не відповідають та не підтверджені жодними доказами. [PERSON] ніколи не міг говорити ні синам ні будь-кому, що їх шлюб є фіктивним, оскільки саме він був ініціатором реєстрації їх відносин в органах РАЦС, а рішення про укладення шлюбу було спільним, виваженим, добровільним, побудованим на почуттях любові, взаємоповаги, дружби, взаємодопомоги, довіри, підтримки перевірених роками спільного проживання однією сім`єю. Реєстрація шлюбу з [PERSON] відбувалась урочисто, зі святкуванням у родинному колі та колі найближчих друзів. Щодо її потреби у реєстрації місця проживання, то за адресою: [ADDRESS] вона була зареєстрована лише через три роки після реєстрації шлюбу -15.07.2014. У 2003 році було прийнято Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, яким введено правило «добровільної реєстрації за місцем проживання або перебування. Фактично протягом всього мого життя я була та є зареєстрована в м. Біла Церква. Більш того, її батькам з 20 грудня 1999 року на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , де вона також могла зареєструватись у будь-який час. Реєстрація - це підтримка юридичного зв`язку між людиною і державою з метою взаємного виконання прав і обов`язків, має повідомний характер і не обмежує свободу пересування громадян, а враховуючи чинне законодавство, для реєстрації місця проживання шлюб укладати не потрібно. Позивач тривалий час проживав окремо від свого батька та після припинення шлюбних відносин між матір`ю позивача та [PERSON] взагалі багато років з батьком майже не спілкувався, а згодом і до дня смерті [PERSON] , їх спілкування було не частим і здебільшого стосувалось коштів, які позивач просив у батька. З близьким оточенням батька та його знайомими позивач також не спілкувався та більшість з них навіть не знає. Тому як він може стверджувати, що їм демонстрував чи не демонстрував батько? Такі голослівні твердження позивача повністю спростовуються фотографіями, які долучаються до даного відзиву та показами свідків (знайомих, друзів [PERSON] ). Вона познайомилась з [PERSON] в липні 2003 року, з 2005 року вона почали зустрічатись, а з вересня 2006 року проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із взаємними правами та обов`язками чоловіка та дружини, зі спільним побутом та бюджетом. 19 листопада 2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що 19.11.2011 відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було складено відповідний актовий запис №1806. З вересня 2006 року по день смерті [PERSON] вони проживали та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтвердять свідки. З вересня 2006 року по день смерті [PERSON] вони спільно приймали участь у питаннях життєзабезпечення їх родини, вона сплачувала комунальні послуги за квартиру в котрій проживали, вони спільно купували продукти харчування та інші необхідні речі, турбувались та доглядали один одного під час хвороб, що підтверджується наданими письмовим доказами. Також, вони спільно проводили дозвілля, свята та відпочинок, проводили час із родичами, що підтверджується спільними фотографіями (зокрема, з їх весілля, весілля її дочки, народження онуки, дня народження чоловіка доньки, хрестин, Свята Пасхи , поїздки до США до матері [PERSON] та його сестри), відмітками в закордонних паспортах та показами свідків. [PERSON] став хрещеним батьком її племінників, що підтверджується свідоцтвами про хрещення. Крім того, вона з [PERSON] мала спільний бюджет та вони спільно дбали про матеріальне забезпечення їх родини. [PERSON] отримував пенсію, а вона була ФОП та офіційно працювала, що підтверджується копіями трудової книжки та Витягом про ФОП [PERSON] . Щодо зміни прізвища при реєстрації шлюбу, то це право, а не обов`язок особи, яка вступає у шлюб. Зміна прізвища тягне за собою ряд обов`язкових правових наслідків, і в першу чергу це стосується необхідності заміни документів після одруження (паспорта громадянина України, паспорта для виїзду за кордон; облікової картка платника податків; водійського посвідчення; медичної картки; банківських договорів, карток та рахунків; реєстраційних документи підприємця). У зв`язку з цим, вони спільно з [PERSON] для уникнення подальшої волокіти з документами, при подачі заяви про реєстрацію шлюбу вирішили, що вона залишить прізвище, яке в неї є. Щодо того, що вони з [PERSON] не мали спільних дітей - то на момент початку їх відносин [PERSON] було 40 років, а їй 38 років, на момент реєстрації шлюбу йому було 46 та їй 44 років відповідно. Кожен із них мав дітей від попередніх шлюбів (у неї була дочка, до якої [PERSON] відносився як до рідної дитини; а у [PERSON] було двоє синів). В силу віку та матеріального забезпечення їх родини, наявності дітей від попередніх шлюбів - вони спільно з [PERSON] вирішили більше не народжувати дітей, забезпечити та поставити на ноги вже наявних дітей і пожити для себе. Твердження позивача щодо її намірів збагачення, зустрічей з партнерами по бізнесу, з орендарем нежитлового приміщення та в подальшому спішної подачі приватному нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про спадщину не відповідають дійсності, не підтверджені жодним належними та допустимими доказами і є лише вигадками позивача. Після смерті чоловіка [PERSON] вона перебувала в такому стресі, що навіть не могла займатись питаннями організації його поховання, та ці обов`язки на себе прийняв чоловік дочки - [PERSON] , то ні про які зустрічі і мови не могло йти. Саме позивач по справі на п`ятий день після смерті батька - 24.12.2019 пішов до приватного нотаріуса та подав заяву про прийняття спадщини. А вона з відповідною заявою звернулась лише через два місяці - 17.02.2020. Крім того, ні в організації поховання батька, ні у встановленні йому пам`ятнику позивач участі не приймав, і саме його цікавить лише отримання спадщини, тобто матеріальне збагачення. Більш того, через 6 днів після смерті свого батька позивач за допомогою Viber направив [PERSON] для неї повідомлення з вимогою про повернення речей батька, які знаходяться в квартирі, що спростовує доводи позивача про те, що вони з [PERSON] не вели спільного господарства. Вона ж, в свою чергу, ніяких прав на пільги, права на одержання пенсії, допомоги чи інших платежів не отримувала та не отримує. Таким чином, вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу відсутності стосунків між [PERSON] та нею до шлюбу, в розумінні намірів створення сім`ї, відсутності спільного проживання як чоловіка та дружини, відсутності піклування про побудову сімейних відносин, викладене в позовній заяві є голослівним та безпідставним, а тому позові вимоги про визнання шлюбу недійсним не підлягають задоволенню в повному обсязі. 28.02.2023 судом постановлена ухвала, яка внесена до протоколу судового засідання, щодо виклику та допиту у судовому засіданні свідків, заявлених відповідачем, з яких за клопотанням відповідача 11.09.2023 було знято з допиту свідка - [PERSON] 28.02.2023 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яка занесена до протоколу судового засідання, було постановлено: витребувати у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталії Борисівни належним чином завірені копії заяв [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №43/2019). 21.03.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про виклик та допит свідків, заявлених представником позивача, які за клопотанням останнього були зняті з допиту у судовому засіданні. 21.03.2023 ухвалою суду, яка внесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, адвокат Козачков Віталій Леонідович у судовому засіданні обставини викладені у позові підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та зазначив, що докази понесених позивачем витрат будуть подані у встановлений ЦПК України строк. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені у відзиві підтримала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача, адвокат Стамбуляк Юлія Володимирівна, у судовому засіданні обставини викладені у відзиві підтримала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що докази понесених відповідачем витрат будуть подані у встановлений ЦПК України строк. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , являється сином [PERSON] , [INFO] , який [INFO] помер у віці 54 років у місті Біла Церква Київської області, що підтверджено матеріалами справи ( том 1 а.с.18-20, 26,29,145) Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 15 липня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1806, що підтверджено матеріалами справи ( том 1 а.с.25,44,78,80,83). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.12.2019 (том1 а.с.30) та наданих приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталією Борисівною матеріалів на виконання ухвали суду від 28.02.2023 ( том1 а.с.172-175) вбачається, що щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Наталією Борисівною, відкрито спадкову справу № 43/2019 (номер у Спадковому реєстрі: 65291515), позивач - [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [INFO] , а відповідач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [INFO] . З матеріалів справи (том 1 а.с.22-24, 27, 28,84-86) вбачається, що відповідач - [PERSON] з 18 серпня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2006 року, яке набрало законної сили 19.06.2006, шлюб між ними було розірвано. Від вказаного шлюбу відповідач має дочку - [PERSON] , [INFO] , яка з 15.07.2014 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 25.08.2021 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 30 липня 2014 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Ст. 39 СК України передбачені встановлені законом випадки недійсності шлюбу, а саме недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Відповідно до ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Також, шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб (ст. 41 СК України). Отже, перелік підстав недійсності шлюбу є вичерпним, а недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом. Разом з тим, всупереч положенням ст. 76- 81 ЦПК України позивачем не доведено жодними доказами вказані у позові обставини справи та наявність підстав, передбачених ст. 39-41 СК України. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , станом на час реєстрації шлюбу - [INFO] досягли шлюбного віку, в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували, не є родичами, не являються особами, яка визнані недієздатними чи особами, які приховували тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків, не є усиновлювачем та усиновленою. Представник позивача у позовній заяві вказує на те, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1806, був зареєстрований без вільної згоди жінки та чоловіка, у зв`язку з потребою відповідача у реєстрації місця проживання та переслідування корисливих мотивів задля особистого матеріального збагачення, без наміру створити сім`ю зі спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, ведення спільного господарства та підтримання шлюбних відносин ведення спільного бюджету, крім того, вони не мали спільних дітей та після реєстрації шлюбу відповідач не змінила своє прізвище на « [PERSON] », однак жодних доказів в підтвердження вказаних обставин позивачем до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 35 СК України, наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. Отже, відповідач мала право, а не обов`язок, при реєстрації шлюбу змінити прізвище на « [PERSON] » або надалі іменуватися дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV (далі - Закон № 1382), регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 2 Закон № 1382 ( в редакції чинній на дату реєстрації шлюбу) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст. 6 Закону № 1382 передбачає, що Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 3 Закону № 1382 місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документі, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077 (в редакції чинній на час реєстрації шлюбу), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; право на перебування або взяття і облік у закладі/установі; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається часом реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, для реєстрації місця проживання особи не є необхідною умовою факт реєстрації шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, що додані відповідачем до відзиву ( том1 а.с. 79-82), [PERSON] , [INFO] , з 19.02.2008 по 12.07.2017 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована лише 15.07.2014, а не з моменту реєстрації шлюбу - 19.11.2011, отже, нагальної потреби у реєстрації місця проживання відповідач не мала. Крім того, вона мала можливість зареєструвати своє місце проживання за вибором, в тому числі у належній її батькам квартирі, де вона і на даний час проживає, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( том 1 а.с.79-82). В спростування доводів позивача відповідачкою надані докази ( том1 а.с.89-126), з яких вбачається: у період з 19.11.2011 по 19.12.2019 [PERSON] працювала у ПФ «Ломбард «Стабільний», в ТОВ «Мастер- Авіа», була зареєстрована як фізична особа - підприємець; у період з 01.01.2017 по 31.12.2019 [PERSON] здійснювала сплату коштів за надані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] від імені [PERSON] ; у КНП Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 [PERSON] та [PERSON] уклали з лікарем [PERSON] декларації, в яких зазначено [PERSON] та [PERSON] довіреними особами один одного у разі настання екстреного випадку та зазначено їх адресу фактичного проживання: [ADDRESS] . Також, доводи представника позивача спростовуються наданими відповідачкою фотознімками (том1 а.с.127-144), з яких вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено за їх взаємною згодою, волевиявлення сторін на укладення шлюбу було добровільним, про що свідчать позитивні емоції подружжя закарбовані на світлинах. Також, докази містять світлини весілля дочки відповідачки на яких [PERSON] виступає в якості весільного батька нареченої та виражає позитивні емоції. Решта світлин вказують на проведення подружжям спільних подорожей, родинних та релігійних свят, поїздку до США до родичів [PERSON] , що узгоджується з наданими копіями паспортів для виїзду за кордон ( том1 а.с.123-124) та показаннями свідків. Крім того, факт вільного волевиявлення [PERSON] щодо реєстрації шлюбу з [PERSON] , факт перебування їх у шлюбно - сімейних відносинах підтверджено показаннями свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що знайома з відповідачкою з червня 2014 року, остання з 19.11.2011 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вона працювала у ломбарді, де працювала і відповідачка, формувала особові справи працівників, тому бачила їх свідоцтво про шлюб. Також, вона часто їх бачила разом, [PERSON] привозив дружину на роботу, забирав на обід, інколи вони усі разом вечеряли. Коли їздили у відрядження, поселялися у готелі, то вони проживали в одному номері. [PERSON] завжди називав відповідачку «моя [PERSON]» та хвалив її. Був випадок коли відповідачці хтось зробив комплімент,то [PERSON] дуже нею пишався. Вони обговорювали спільно питання побуту, перед обідом відповідачка телефонувала [PERSON] і казала що необхідно купити додому або повідомляла про обід, який вона приготувала, навіть обговорювали замовлення спільного місця на цвинтарі. Відповідачка сплачувала комунальні послуги по квартирі по [ADDRESS] в якій вони з [PERSON] проживали. Вона працювала у ломбарді до березня 2016 року, потім власники його ліквідували, тому в подальшому зустрічалася з відповідачкою дуже рідко. З відповідачкою були стосунки пов`язані із роботою, дружніх стосунків вони не мали. Щодо формування бюджету у сім`ї [PERSON] та [PERSON] їй інформація невідома. Щодо розподілу між ними прав і обов`язків, то вони разом працювали на дачі, разом проживали та вели домашнє господарство, [PERSON] беріг дружину, забезпечував сім`ю продуктами і робив чоловічу роботу по господарству, а вона йому готувала їжу, прибирала у квартирі, турбувала про нього. Спільних дітей у них не було, адже вони були вже не у тому віці, щоб планувати дітей, у [PERSON] була дочка, а у [PERSON] двоє синів від попередніх шлюбів. Те, що вони проживали разом їй відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] , про що вони розповідали під час спільних зустрічей. Вона з ними їздила у відрядження три рази і два рази на тиждень вони разом вечеряли. [PERSON] , сплачувала комунальні послуги по квартирі за спільні з [PERSON] кошти, були випадки коли він залишав відповідачці кошти на витрати, а бувало вона за свої кошти купувала для сім`ї продукти. Після укладення шлюбу відповідачка прізвище не міняла, адже прийшлося б міняти багато документів, що зайняло багато часу та сил. В період з 19.11.2011 по березень 2016 року відповідачка у м. Києві не проживала, а проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання,що він з 30.07.2014 являється чоловіком [PERSON] , дочки відповідачки. Він знайомий з [PERSON] та [PERSON] з другої половини 2012 року. [PERSON] та [PERSON] жили сім`єю, вели спільний побут та господарство, адже він неодноразово приїздив до них додому по [ADDRESS] . [PERSON] був весільним батьком на їх з [PERSON] весіллі, адже у них були відносини як батька та дочки, [PERSON] турбувався про [PERSON] , оплачував її навчання. [PERSON] з 25.08.2021 зареєстрована разом із ними на Софіївській - Борщагівці, а до цього була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із матір`ю та [PERSON] , з яким і проживала. В період з 15.07.2014 по 2021 рік [PERSON] періодично проживала в м. Біла Церква. [INFO] у них з [PERSON] народилася дочка, [PERSON] та [PERSON] приїздили разом до пологового будинку з привітаннями, при цьому [PERSON] дуже радів даній події. [PERSON] мав двох синів від першого шлюбу, [PERSON] , з яким він не знайомий, та [PERSON] , з яким познайомився в день смерті його батька і бачив на похованні батька. У [PERSON] були напружені стосунки із синами. [PERSON] , після смерті батька, звертався до нього із пропозицією повернути якісь речі батька, однак чому саме до нього було таке звернення невідомо, адже тих речей він не мав, а чи повертала їх відповідачка йому невідомо. Стосунки у сім`ї [PERSON] та [PERSON] були доброзичливі, люблячі, адекватні, вони спільно все робили, спільно вирішували побутові питання та турбувалися про своїх дітей ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Він звертався до [PERSON] та [PERSON] із питання допомоги у придбанні автомобіля і вони спільно радилися і надалі допомогли у проханні. Відповідачка працювала ФОП, надавала бухгалтерські послуги на СТО, однак розмір її доходів йому невідомий. [PERSON] був військовим пенсіонером, а решта його доходів йому невідомо. Висновок про те, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет він зробив з того, що вони спільно вирішували питання щодо надання коштів їх дітям, діставали їх з того місця де зберігали накопичення і давали їх разом, однак, розмір їх спільного бюджету йому невідомий. Також, вони спільно і за спільні кошти придбавали майно і продукти харчування для їх сім`ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що він знайомий з відповідачкою з 2010 року, а з [PERSON] перебував у дружніх відносинах з 2009 року. Він був на весіллі [PERSON] та [PERSON] у 2011 році, святкування було в кафе « [INFO] », гостей було небагато, близько 15 осіб, були родичі, куми, друзі, була дочка відповідачки, а дітей [PERSON] не було. [PERSON] на весіллі був веселий, життєрадісний, жартував, називав відповідачку «Аля» та ставився до неї як до дружини. [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , як подружжя, коли [PERSON] збирався їхати додому, то купував продукти харчування на сім`ю, а [PERSON] просив приготувати смажену картоплю на вечерю, і вона виконувала його прохання, вела господарство (готувала, прибирала, прала та прасувала їх одяг), стосунки у них були подружні, сімейні. Як формувався бюджет у [PERSON] та [PERSON] йому невідомо. [PERSON] йому розповідав, про нежитлове приміщення на [ADDRESS] , яку він купив у товариша з Банку де працював, та про ремонт у квартирі, про автомобіль, який він купив у США у 2007 - 2008 роках. Також, [PERSON] орендував магазини для здійснення підприємницької діяльної, він разом із відповідачкою їздив на закупівлю товару у магазини. [PERSON] йому не повідомляв про подарунки дітям до дня їх весілля. Йому відомо, що старшому сину [PERSON] давав гроші на поїздку за кордон, однак у [PERSON] зі своїми дітьми не дуже тісно спілкувався. Також, відомо, що [PERSON] та [PERSON] спільно оплачували навчання дочки відповідачки. Коли у [PERSON] захворів батько, він з [PERSON] привозили ліжко для хворого, а коли у [PERSON] помер батько, то [PERSON] їздила із чоловіком на поховання в США. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що вона проживає в буд. [ADDRESS] , з [PERSON] була знайома з 2007 року, адже працювали разом у Банку. З [PERSON] познайомилися також у банку, де вона працювала на іншому відділені та вони зустрічалися один раз на місяць при отримання заробітної плати, стосунки не підтримували. З 2011 року вони вже разом не працювали, адже Банк закрили, а вона зустрічала (бачила) [PERSON] та [PERSON] разом 3-4 рази на місяць біля будинку чи в будинку. Вона бачила разом [PERSON] та [PERSON] в будинку буд. [ADDRESS] , вони як разом так і по одинці приходили додому, разом виходили з будинку та їхали в одному автомобілі. Між [PERSON] та [PERSON] були приязні і теплі стосунки, вони виглядали парою, у них була собака, з якою вони гуляли як разом так і [PERSON] сам. Також, з ними проживала дочка відповідачки,яка ходила до школи і поверталася додому після навчання. На її бачення, між [PERSON] та [PERSON] були подружні стосунки і інших сумнів не виникало. Коли вона разом із [PERSON] піднімали до квартир ліфтом, то він запитував про її справи та з теплотою розповідав про відповідачку. Щодо спільного бюджету, розподілу прав і обов`язків та щодо шлюбних відносин у сім`ї [PERSON] та [PERSON] їй нічого невідомо, а щодо спільного побуту, то вона бачила, як вони повертаються разом додому з пакетами продуктів і речами, жили разом в одному помешканні, разом їхали на роботу і поверталися разом додому. Було вербально видно, що вони разом, як сім`я, а не окремо, тому зробила висновок, що вони чоловік та дружина. Також, суд приймає до уваги те, що даний позов пред`явлено до суду через 11 років після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , за життя останній не звертався до суду з позовом щодо визнання шлюбу недійсним чи про розірвання шлюбу, а позивачем не доведено у судовому порядку, що вказаний шлюб порушує його права та інтереси, не доведено фіктивність шлюбу та відсутність у відповідачки реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, а доводи представника позивача щодо переслідування відповідачкою корисливих мотивів задля особистого матеріального збагачення, шляхом укладення шлюбу, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним, тому суд приходить до висновку, про безпідставність і надуманість позовних вимог. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed