Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-14 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючі вимоги тим, що є виробником та виконавцем послуг у м. Суми з постачання теплової енергії та гарячої води. Відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За надані послуги не сплачують, у зв?язку з чим за період з 01.11.2018 по 31.10.2022 сума боргу становить 51 834,37 грн. Просить стягнути з відповідачів на свою користь борг за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 50 705,43 грн., внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 159,89 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 500,68 грн., за теплову енергію на функціонування ГПВ - 468,37 грн. Також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних в сумі 826,51 грн. та інфляційне збільшення в сумі 812,01 грн. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та зазначив у додаткових поясненнях від 16.03.2023, що враховуючи надані документи щодо площі квартири, у якій надається послуга, позивачем здійснено перерахунок плати за послугу з теплопостачання за період з 01.11.2018 по 31.10.2022, в результаті чого борг зменшено на 847,69 грн. та сума боргу за послуги з теплопостачання становить 31 739,97 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.12.2022 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин. У судове засідання сторони не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] повторно не з?явилися у судове засідання. Клопотань про розгляд справи без їх участі або відкладення розгляду справи не подавали. Про поважність причин неявки у судове засідання суд не повідомили. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] із позовом не погодився. Зазначив, що відповідач [PERSON] не мешкає за даною адресою з 2010 року, його брат [PERSON] не мешкає за цією адресою з 2008 року, а мати [PERSON] - з 2019 року. Власником квартири є [PERSON] , який зобов?язаний утримувати власне майно. До нього вимог не заявлено та він не залучений до участі у справі. Між відповідачем та позивачем відсутні договірні відносини, а тому житлово - комунальні послуги не повинні сплачуватися. Відповідач не отримував від позивача послуги, оскільки проживає у м. Києві. Площа квартири позивачем зазначена неправильно. Дані лічильників, подані відповідачем, зазначені також невірно. Щодо цього направлено лист позивачу, відповіді про коригування не надходило. 3% річних та інфляційні збитки неправомірно нараховані у період дії карантину. Просить відмовити у задоволенні позову. Також позивачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності мотивовану тим, що вимоги охоплюються періодом починаючи з 2018 року, а позов подано у 2022 році. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачі не виконували обов`язок здійснити періодичну повірку лічильників води, остання повірка була здійснена у 2017 році, а наступна повинна бути здійснена - у 2021 році. Оскільки відповідачами не було повірено лічильник, не надано доказів правильності обчислення кількості води лічильником, вони не мають права на перерахунок за спожиту послугу з гарячого водопостачання за період з 01.11.2018 по 31.10.2022. Непроживання відповідачів за адресою надання послуг не підтверджується доказами та не є підставою для звільнення від обов?язку оплачувати надані послуги. Строк давності не пропущений, оскільки на період дії карантину він продовжений. Нараховані відсотки річних та інфляційні збитки не є штрафними санкціями, а тому нараховані правомірно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води та встановлено тарифи на послуги, що ним надаються (а.с. 12-18). Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» надає населенню м. Суми послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення відповідно до «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (втратила чинність 01.05.2022), «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, «Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182. Відповідно до довідки МЄІРЦ за адресою [ADDRESS] проживають відповідачі, власником особового рахунку (о/р [NUMBER] ) за даною адресою є [PERSON] (а.с. 4). Власником цієї квартири є [PERSON] відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 216) Мешканцям квартири за користування послугами ТОВ «Сумитеплоенерго» з централізованого опалення та гарячого водопостачання, нараховувалась плата. Однак вчасно та у повному обсязі за отримані послуги відповідачі не сплачували, у зв`язку з чим їх заборгованість перед позивачем за період 01.11.2018 року по 31.10.2022 року складала згідно з відомостями з оборотної відомості 51 834,37 грн., у тому числі 18117,77 грн. - послуга з постачання гарячої води, 32 587,66 грн. - теплопостачання, внески за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку теплової енергії в сумі 159,89 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 500,68 грн., за теплову енергію на функціонування ГВП в сумі 468,37 грн (а.с. 5-8). Згідно з поясненнями сторін, плата за теплопостачання нараховувалась, виходячи з опалювальної площі 60,3 кв.м. Після надання документів щодо підтвердження іншої опалювальної площі приміщення, позивачем було здійснено перерахунок плати за послугу з теплопостачання за період з 01.11.2018 по 31.10.2022 , в результаті чого борг зменшено на 847,69 грн. та сума боргу за послуги з теплопостачання становить 31 739,97 грн. (а.с. 126, 155-161). Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово - комунальних послуг. Згідно з пунктом 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системі теплоспоживання. Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодам для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у строк (термін). Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань у них виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачами не надано доказів здійснення такої оплати. Доводи представника відповідача, що відповідачі не є власниками житлового приміщення в якому вони зареєстровані, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до положень ст. 64 ЖК України обов`язок зі сплати житлових послуг виникає у всіх повнолітніх осіб, які у встановленому законом порядку вселилися в це житлове приміщення та є його користувачами. Судом встановлено, що [PERSON] , його брат та мати протягом усього періоду, за який нарахована заборгованість, були зареєстровані у вказаному житловому приміщенні. Не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості із відповідачів і те, що вони не проживали у вказаній квартирі у спірний період, так як права користування цим житловим приміщенням вони не втратили. Доказів на підтвердження того, що їм чиняться перешкоди з боку власника у проживанні в цій квартирі суду надано не було. Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до п.п. 7 п. 43 «Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182 споживач має право: 7) на неоплату вартості послуги у разі її невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Доказів на підтвердження того, що відповідачі зверталися до надавача послуг із письмовими зверненнями про відмову від отримання послуг з централізованого опалення чи гарячого водопостачання, або повідомляли про тимчасову відсутність у житловому приміщенні, вони не надавали. Судом встановлено, що плата за гаряче водопостачання нараховувалися за нормами споживання відповідно до кількості осіб, що зареєстровані в житловому приміщенні, тобто на всіх відповідачів. Суду не надано доказів звернення відповідачів до надавача послуг з приводу повірки лічильників та передачі їх актуальних показань. Доводи відповідача про те, що він звертався до позивача з цього приводу не підтверджені доказами. Протягом періоду, у якому справа перебувала у провадженні суду, від сторін не надходило інформації стосовно звернення відповідача, повірки лічильників води та перерахунку вартості послуг з гарячого водопостачання відповідно до показань лічильників. Є необгрунтованими доводи відповідача відносно неукладення договору, як підстави для відмови у позові. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Відносно доводів відповідача про пропущення строку позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом № 2120-IX від 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Беручи до уваги що платежі за спожиті нараховані за період з листопада 2018 року по жовтень 2022 року включно, враховуючи положення наведених вище норм ЦК України, строк давності за заявленими вимогами не є пропущеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 44520 грн 87 коп., внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 86 грн. 92 коп., плати за абонентське обслуговування в сумі 500 грн. 68 коп., за теплову енергію на функціонування ГВП в сумі 330 грн. 38 коп. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо інфляційних витрат в сумі 2024,57 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 591,99 грн. (а.с.10-12), оскільки така відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання прямо передбачена законом - ст. 625 ЦК України. Інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані за період до 23.02.2022, що відповідає положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Твердження відповідача про те, що позивачем безпідставно у період карантину нараховані були вказані суми в порядку ст. 325 ЦК України суд відхиляє. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 К України 3% річних та сума інфляційних збитків не є за своєю правовою природою неустойкою, штрафом або пенею. Тому вказана норма не розповсюджується на правовідносини, які виникли з приводу стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту і з відповідачів необхідно стягнути заборгованість з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних, що виникла за період до 23.02.2022 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2481 грн, тобто по 827 грн 00 коп. з кожного з них (2481 грн /3), оскільки стягнення судових витрат у солідарному порядку законом не передбачено.

Outcome: approved