Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

15.08.2023р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.05.2000р. вона з відповідачем уклала шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітньою, та [PERSON] , [INFO] . Але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння і спільні інтереси, кожен з них живе власним життям та бажає створити інші сім`ї, тому подружні стосунки вони припинили та з березня 2020 року проживають окремо, а їх шлюб фактично припинив існувати, спільного господарства вони не ведуть, син [PERSON] проживає з батьком (відповідачем) та спору стосовно його місця проживання на даний час немає. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення вона не згодна, а тому просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі (а.с.19). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просив розглянути за його відсутності (а.с.18). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час, а саме з березня 2020 року і по теперішній час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, малолітній син подружжя [PERSON] проживає біля відповідача та спору щодо місця його проживання немає, позивачка на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи положення ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.294 ЦПК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, та вимоги позивачки залишити після розірвання шлюбу її прізвище незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved