Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтував наступним. 09 липня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, за яким [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 20000 доларів США і зобов`язалась повернути зазначену суму у повному розмірі до 31 липня 2021 року. На підтвердження укладення даного договору наявна розписка від 09 липня 2021 року, видана позичальником [PERSON] позикодавцю [PERSON] . Станом на дату звернення з позовною заявою [PERSON] , не виконала зобов`язання у визначений розпискою строк та не повернула грошові кошти. 10 січня 2023 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату боргу №б/н від 10 січня 2023 року за розпискою від 09 липня 2021 року, у якій було вказано реквізити оплати та зазначено про необхідність сплати боргу протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Додатково було надіслано скановану копію вимоги на адресу електронної пошти боржника - [INFO] Відповіді на вимогу [PERSON] не надала, борг не повернула. Стягнення заборгованості має відбуватися у іноземній валюті оскільки сума зобов`язання, визначена розпискою, зазначена у доларах США. Сума трьох процентів річних, які відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за період з 01 серпня 2021 року по 16 лютого 2023 року становить: 20000 дол. США х 3 х 565 (кількість днів прострочення) / 365 / 100 = 928,76 (сума санкцій станом на 16 лютого 2023 року). Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 09 липня 2021 року у розмірі 20928 доларів 76 центів США, що складається з основної заборгованості у розмірі 20000 доларів США 00 центів, та суми трьох відсотків річних у розмірі 928 доларів 76 центів США та судові витрати по справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було направлено на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області (а. с. 28-29). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Діденко О. О. у судове засідання не з`явилися, через електронну пошту суду представник позивача надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була завчасно та належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, заяв про відкладення судового розгляду не надала. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. За борговою розпискою від 09 липня 2021 року [PERSON] отримала позику від [PERSON] у розмірі 20000 доларів США, і зобов?язався повернути цю суму у строк до 31 липня 2021 року (а. с. 6, 11). Строк повернення коштів розпискою визначено 31 липня 2021 року включно. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надав грошові кошти у борг у сумі 20000 доларів США., відповідно до розписки від 09 липня 2021 року (а. с. 6, 11). Відповідачем були порушені зобов`язання щодо повернення позики, відповідно до умов розписки. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням суми трьох відсотків річних станом у період з 01 серпня 2021 року по 16 лютого 2023 року у розмірі 928,76 доларів США. Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено неповернення відповідачем позики у строки зазначені у договорі. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З ч. 2 ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено приписами ст. 599 ЦК України. Правилами ст. 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У положеннях ст. 1047 ЦК України визначено, що договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що боржником не виконано зобов`язань, визначених договором позики, кошти в строк до 31 липня 2021 року року позивачеві не повернуто. Не повернуто коштів і на час звернення [PERSON] до суду. Будь-яких доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять. Доказів щодо належного виконання умов договору позики, та повернення грошових коштів [PERSON] не надано. За борговою розпискою від 09 липня 2021 року сумма заборгованості складає 20000 доларів США, і зобов?язався повернути цю суму у строк до 31 липня 2021 року (а. с. 6, 11). Відтак, стягнення заборгованості має відбуватися у іноземній валюті оскільки сума зобов`язання, визначена розпискою, зазначена у доларах США. Доходячи зазначеного висновку, суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, а саме: «Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК У країни, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». Позивачем виконано розрахунок суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання за період з 01 серпня 2021 року по 16 лютого 2023 року у розмірі 928,76 доларів США. Судом перевірено правильність розрахунку суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних. Сума трьох процентів річних, які відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за період з 01 серпня 2021 року по 16 лютого 2023 року становить: 20000 дол. США х 3 х 565 (кількість днів прострочення) / 365 / 100 = 928,76 (сума санкцій станом на 16 лютого 2023 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц дійшла висновку, що під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті. Одночасно, іноземна валюта, визначена у договорі, не підлягає індексації, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Отже, загальна сума заборгованості становить: 20000 доларів США - основна заборгованість, 928 доларів 76 центів США - три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання, а разом 20928 доларів 76 центів США. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, з урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 7653, 36 грн. В матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору № 40346623 від 16 лютого 2023 року на суму 7653,36 грн. щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 7653,36 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved