Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 23 грудня 2016 року під час шлюбу було придбано у спільну власність автомобіль моделі «Toyota Corolla» 2013 року випуску, реєстраційним номер [NUMBER] . 14 травня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу питання поділу зазначеного автомобіля не вирішувалось і вказаний транспортний засіб перебував у користуванні [PERSON] . 27 листопада 2020 року [PERSON] , як продавець і [PERSON] , як покупець уклали в Територіальному сервісному центрі № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області Договір купівлі - продажу транспортного засобу 3246/2020/2318281, за умовами якого продавець відчужив на користь покупця транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску. [PERSON] як співвласник вказаного транспортного засобу не надавала згоди на його відчуження, а укладення договору відбулось після звернення до [PERSON] про поділ майна та визначення порядку користування ним та подання відповідної позовної заяви до суду. 22 березня 2021 року представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову. У поданій заяві позивач зазначає, що якщо майно вибуло поза волею власника, то таке майно підлягає витребуванню незалежно від добросовісності ані набувача, ані продавця. При цьому, вказані норми підлягають застосуванню відносно будь-якого індивідуально визначеного майна, яке існує на час розгляду справи, та не встановлюють обмеження щодо витребування певного виду (наприклад, рухомого чи нерухомого). Позивач наголошує, що спірне майно вибуло з власності позивача за відплатним договором поза волею, оскільки позивач не надав письмової нотаріально засвідченої згоди, а тому зазначене майно підлягає витребуванню (поверненню) з чужого незаконного володіння. Позивач звертає увагу суду на те, що предметом спору не є поділ майна, а фактичне встановлення незаконним відчуження за правочином спільного сумісного майна, яке не підлягає державній реєстрації, та витребування його. Позивач стверджує, що примусова зміна транспортного засобу на грошову компенсацію порушує гарантоване Конституцією України та Першим Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. І навпаки, право кінцевого набувача [PERSON] вимагати від [PERSON] повернення грошових коштів є співмірним заходом поновлення порушених прав внаслідок укладення недійсного правочину. Позивач звертає увагу суду, що має на утриманні малолітню дитину від спільного шлюбу, про що зазначено в рішенні про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим спірний автомобіль потрібний власне для забезпечення повноцінного розвитку дитини та забезпечення потреб сім`ї. Відшкодування вартості частини автомобіля не відповідає ні інтересам позивача, ані інтересам її малолітньої дитини. У своєму листі від 03.08.2020 року, надісланому [PERSON] , позивач порушив питання поділу майна та/або встановлення порядку користування спільним майном, в тому числі було запропоновано [PERSON] спільно користуватись автомобілем або ж сплатити йому компенсацію вартості. Однак, [PERSON] проігнорував дане звернення, що змусило позивача звернутись до суду про поділ майна і встановлення порядку користування спільним майном. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №3246/2020/2318281 від 27.11.2020; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі,рама) [NUMBER] , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. 19 березня 2021 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову заперечує, вважає його безпідставним та протиправним, а тому просить суд відмовити в задоволені позову, мотивуючи тим, що 27.11.2020, в день укладення договору купівлі транспортного засобу, [PERSON] не знала і не могла знати, що даний транспортний засіб є або може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час, згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля, саме [PERSON] був його єдиним власником. Автомобіль допомагав обирати син подруги [PERSON] , він добре обізнаний у технічних характеристиках, комплектаціях та інших важливих складових транспортного засобу, оголошення щодо продажу автомобіля було розміщене на сайті «авторіа», при цьому вказаний сайт здійснює різні перевірки щодо добросовісності продавця (перевіряє реальний пробіг, ДТП, заборони продаж). Під час укладення Договору купівлі були присутні подруга відповідачки [PERSON] та її син, який фактично і знайшов оголошення про продаж автомобіля. При, цьому у день укладення Договору, жодних обмежень, щодо зняття у сервісному центрі автомобіля з реєстрації, не існувало, а [PERSON] не знала і не могла знати або будь-яким іншим чином довідатись про спір між позивачем та відповідачем [PERSON] та про наявність будь-яких прав та/або заперечень позивача. Таким чином, [PERSON] вважає, що є добросовісним набувачем автомобіля за оплатним договором, що унеможливлює його витребування. \~ \~ \~ \~26 березня 2021 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, мотивуючи тим, що в додатках до позовної заяви міститься копія листа від 14 серпня 2020 року, який позивач надіслав на адресу відповідача, а саме заяву про поділ майна та визначення порядку користування ним, який було ним отримано 28 серпня 2020 року. У даному листі зазначено, що позивачка готова на отримання компенсації вартості частки майна або ж сплатити на користь відповідача вартість частки майна.Тобто між позивачем та відповідачем була усна домовленість про продаж спірного автомобіля та компенсацію вартості частки у грошовому виразі. Про компенсацію вартості частки відповідач не заперечує та готовий її компенсувати позивачці, оскільки спільне користування автомобілем є неможливо. Оскільки у відповідача була письмова заява позивача про згоду на отримання грошової компенсації своєї частки автомобіля, то він знайшов покупця, який є добросовісним набувачем та продав даний автомобіль. 27 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 3146/2020/2318281 транспортного засобу. На умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марка Toyota, модель Corolla, 2013 року, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію CX0920983, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 23.12.2016 року підрозділом МВС ТСЦ3246. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.1 Договору зазначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 100\~000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. \~ \~ \~ \~Договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі 3246 ТСЦ МВС № 3246/2020/2318281 в присутності адміністратора [PERSON] , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані сторонами Договору. \~ \~ \~ \~Станом на момент отримання смс - повідомлення про призначення справи до розгляду за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позивач вже не був власником транспортного засобу. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що спірний автомобіль був відчужений [PERSON] за згодою позивача, як співвласника, при цьому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним, відповідач [PERSON] стверджує про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивача [PERSON] компенсацію вартості у грошовому виразі. \~ \~ \~ \~01 червня 2023 року представником позивача було долучено документи на підтвердження зміни прізвища позивача у зв`язку із реєстрацією шлюбу, а саме позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.04.2023, виданого Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно заяви, поданої представником позивача, просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 22 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ станом на 28 вересня 2020 року стосовно зареєстрованих транспортних засобів, транспортний засіб Toyota, модель Corolla, 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , вперше зареєстрований 23 грудня 2016 року (а.с.12). Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС від 02 жовтня 2020 року №31/1277 станом на 30 вересня 2020 року власником транспортного засобу марки Toyota, модель Corolla, 2013 року, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.13). Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно із копією договору купівлі-продажу № 3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року, укладеному в сервісному центрі МВС 3246 РСЦ МВС в Київській області, [PERSON] (продавець) зобов`язується передати у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , який був зареєстрований за продавцем 23 грудня 2016 року (а.с.14). Згідно із відповіддю Головного сервісного центру МВС від 09 грудня 2020 року №31/1584аз, 27 листопада 2020 року, транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , перереєстровано на нового власника [PERSON] , попередній власник [PERSON] . Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що спір, який виник між сторонами, стосується транспортного засобу марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , який було придбано [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, що знаходився в їх спільній власності та який було продано згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до\~ст.60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Конструкція вказаної норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач надіслав на адресу відповідача заяву про поділ майна та визначення порядку користування ним, яку було отримано 28 серпня 2020 року, де зазначено, що позивачка готова на отримання компенсації вартості частки майна або ж сплатити на користь відповідача вартість частки майна, суд відхиляє, оскільки \~вказаний лист позивачки (а.с.8) був спрямований на досудове врегулювання спору та за своїм змістом не містить згоди на продаж автомобіля відповідачем. Згідно зі ч.1\~ст. 67 СК України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Розірвання шлюбу, як це встановлено\~ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої, другої\~статті 369 ЦК України,\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частинами другою, третьою статті 65 СК України також передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 \~ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з частиною четвертою статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 216 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що 27 листопада 2020 року [PERSON] , як продавець і [PERSON] , як покупець уклали в Територіальному сервісному центрі № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області Договір купівлі - продажу транспортного засобу 3246/2020/2318281, за умовами якого продавець відчужив на користь покупця транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla» 2013 року випуску. \~ \~ \~ \~ [PERSON] як співвласник вказаного транспортного засобу не надавала згоди на його відчуження, а укладення договору купівлі-продажу відбулось після звернення до [PERSON] про поділ майна та визначення порядку користування ним. Вочевидь, що договір купівлі-продажу автомобіля не є дрібним побутовим. Спір про поділ майна, набутого подружжям [PERSON] та [PERSON] , перебуває на розгляді Ірпінського міського суду Київської області (справа № 367/6916/20). Даний спір стосується і автомобіля, що є предметом спору в даній справі. За таких обставин, суд вважає, що договір купівлі-продажу № 3246/2020/2318281 щодо відчуження автомобіля марки «Toyota», модель «Corolla» 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , чорного кольору, укладений 27 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] є недійсним на підставі ст.ст.\~203,\~215 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. \~ \~ \~ \~Статтею 388 ЦК України, встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 25.03.2020 р. у справі № 125/2510/16-ц, до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 17 лютого 2015 року у справі № 6-2407цс15 і від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В даній справі спірний автомобіль вибув із володіння позивача, як одного із співвласників, не з його волі, на підставі недійсного правочину, а відтак він вправі витребувати це майно у нинішнього власника [PERSON] на підставі\~ст. 388 ЦК України. Суд відмовляє\~позивачу у\~задоволенні вимоги\~про витребування\~у відповідача\~ [PERSON] \~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу,\~оскільки вказане\~свідоцтво є\~офіційним документом,\~в якому\~міститься інформація\~про технічні\~характеристики автомобіля,\~власника,\~зняття і\~постановку на\~облік,\~даний офіційний\~документ належить\~ [PERSON] \~та не\~підлягає витребуванню\~у відповідача,\~відмова у\~витребуванні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є перешкодою для виконання рішення в частині витребування транспортного засобу. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, витрати, понесені позивачем на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок, мають бути відшкодовані їй відповідачами в рівних частках, відповідно і на підставі\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21: «У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.». На підставі викладеного,

Outcome: partial