Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

22 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про: - визнання недійсною та скасування Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2017 року, виданої державним нотаріусом Восьмої дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Хоромшаненко Н.С.; - визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.06.2021 року, видане державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. [PERSON] в межах спадкової справи № 641/2009, яке зареєстроване в реєстрі за № 256; - визнання за [PERSON] право власності на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково (а.с.55-56 т.1). Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року судом було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання у цій справі ( а.с.60 т.1) Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року і 25 квітня 2023 року задоволені клопотання позивача про витребування доказів ( а.с.62, 161 т.1). На стадії підготовчого провадження позивачем подано заяву про залишення без розгляду його позовних вимог про визнання недійсною та скасування Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2017 року, виданої державним нотаріусом Восьмої дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Хоромшаненко Н.С. (а.с. 236-237 т.1). Ухвалою суду від 06 червня 2023 року (а.с.13-14 т.2) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в частині позовних вимог про визнання недійсною та скасування Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2017 року, виданої державним нотаріусом Восьмої дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Хоромшаненко Н.С., залишено без розгляду. Закрито підготовче провадження у цій справі і призначено справу до судового розгляду. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне: він народився [INFO] . Його батьком є [PERSON] , [INFO] . Батьками його батька є [PERSON] і [PERSON] . Отже, [PERSON] є його бабою. Це був другий шлюб [PERSON] . У першому шлюбі вона мала прізвище « [PERSON] ». Від першого шлюбу вона мала сина - [PERSON] , B свою чергу, [PERSON] мав сина [PERSON] , [INFO] . Отже, [PERSON] його рідним дядьком, а [PERSON] був його двоюрідним братом. Відповідачка [PERSON] , яка раніше мала прізвище [PERSON] , не є матір`ю [PERSON] . Вказаний факт підтверджується зокрема рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2012 року у справі № 2-436/392/12, яким було встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] позивача (неповнорідний брат батька по матері) [PERSON] помер [INFO] . Двоюрідний брат [PERSON] помер [INFO] . Спірним спадковим майном за цим позовом є частина квартири за адресою: [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] . Ця квартира була приватизова на підставі Свідоцтва про право власності за житло від 11.10.2004 року. Співвласниками цієї квартири були [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] - по 1/3 частці кожний. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] (зараз [PERSON] ) отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/ 6 частку цієї квартири. Син [PERSON] [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримав, але фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з ним. Отже, за життя [PERSON] фактично був власником частки цієї квартири. 10.11.2009 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] двоюрідного брата [PERSON] , як спадкоємець третьої черги за правом представлення. Відповідачка [PERSON] також подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги. Відповідачка [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , мала прізвище « [PERSON] ». Після його смерті вона одружилася із [PERSON] (неповнорідний брат батька позивача по батькові), і взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » У листопаді 2022 року позивачу стало відомо, що 14.06.2021 року нотаріус видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спірної квартири, зареєстроване в реєстрі за № 256. [PERSON] не мала права на спадкування за померлим [PERSON] , оскільки є спадкоємцем четвертої черги, а він є спадкоємцем третьої черги. Невдовзі після реєстрації за собою права власності на частку спірної квартири, [PERSON] продала цю частку квартири відповідачці [PERSON] за договором купівлі-продажу від 03.08.2021 року, реєстровий номер 953. [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем відповідної частини квартири, оскільки вона знала, що власником цієї частки є він, а не [PERSON] . Так, він та його мати [PERSON] зареєстровані у сусідній квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира [ADDRESS] перебуває в процесі оформлення спадкування після смерті батька позивача [PERSON] . У 2016 році [PERSON] на підставі договору дарування набула у власність 1/2 частку квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку. Мати позивача, діючи за погодженням з ним, домовилася із [PERSON] про те, що після оформлення усього комплексу спадкових документів на квартиру [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS] , [PERSON] придбає це нерухоме майно у них. [PERSON] , будучи зацікавленою у набутті у власність обох квартир, пообіцяла допомогти його матері з оформленням спадкових документів. Для цього його мати у жовтні 2020 року видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність. Позивач, посилаючись на ст.ст. 1258,1263, 1266,1301, 287,288 ЦК України просив задовольнити його позовні вимоги. 31.03.2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог. У відзиві зазначає, що 22 серпня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17 серпня 2016 року [PERSON] передала їй в дар вищезазначену частку квартири. 03 серпня 2021 року [PERSON] продала їй свою частку квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Зазначена частка спірної квартири належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 14.06.2021р. Нa момент укладання договору купівлі-продажу частки спірної квартири [PERSON] надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, нотаріус не мав жодних сумнівів з приводу власника квартири. Після набуття права власності на квартиру вона зробила у квартирі та будинку капітальний ремонт. Вона не була обізнана, щодо прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Разом з тим, позивач до 22 лютого 2023 року не здійснював ніяких дій щодо отримання спадщини. Ніякої домовленості щодо купівлі у нього 1/2часткиквартири № 3 після отримання ним спадщини, між ними не було. Вона є добросовісним набувачем спірної частки квартири, тому підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування у неї спірної частки квартири у позивача не має. Просить відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~ 31.03.2023 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] у якому вона зазначає, що мала дошлюбне прізвище [PERSON] . ЇЇ покійний чоловік [PERSON] мав сина [PERSON] . Під час їх спільного проживання ними була приватизована квартира [ADDRESS] , по 1/ 3 частці за кожним співвласником. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку цієї квартири. Спадкоємцями померлого були вона та син померлого [PERSON] . Вона отримала свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті батька не отримав, але фактично прийняв спадщину. Таким чином, їй і [PERSON] належало по частці спірної квартири. 09.12.2012 року вона подарувала свою частку спірної квартири [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] , який на той час був неповнолітнім. Для оформлення своїх спадкових прав вона зверталася до суду з приводу встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] . Даний факт був встановлений рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2012 року. Дане рішення позивач не оскаржував і воно набрало законної сили. 15.03.2017 року [PERSON] нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки останнім не підтверджено родинні стосунки з померлим. Вказану постанову позивач не оскаржував. І протягом тривалого часу жодних дій щодо оформлення своїх спадкових прав не вчиняв. У 2021 році вона повторно звернулася до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] 16.06.2021 року нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Після того, вона звернулася з пропозицією до [PERSON] щодо продажу їй частки отриманої у спадок квартири, оскільки не мала наміру там проживати. 03.08.2021 року між ними був оформлений договір купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] . Їй відомо, що ні позивач, ні його мати не проживали в квартирі [ADDRESS] і квартирі [ADDRESS] . Весь цей час за даною адресою проживала [PERSON] , а потім її донька [PERSON] , яка відкрито користувалася даним майном, в т.ч. часткою квартири, яка була придбана нею у 2021 році. Вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем частки спірної квартири. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. 04.04.2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача [PERSON] , а 11.04.2023 року відповідь на відзив відповідача [PERSON] . У відповідях на відзиви позивач вказує на те, що обидві відповідачки не спростовують факт кровного споріднення по матері між батьком позивача і батьком померлого [INFO] [PERSON] . Тобто, обидва позивача фактично визнали, що позивач [PERSON] є спадкоємцем третьої черги за законом, за правом представлення після смерті [PERSON] . Він, як спадкоємець третьої черги, своєчасно подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата [PERSON] . Тому незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить йому з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У нотаріуса були відсутні будь-які правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю наступної черги. [PERSON] не мала права на спадкування, а тому відповідно до ст. 1301 ЦК України, видане їй свідоцтво про право на спадщину має бути визнано недійсним. Також позивач звертає увагу на те, що [PERSON] у 2012 році відчужила належну їй частку квартири [ADDRESS] [PERSON] , матері відповідачки [PERSON] , за удаваною угодою, надавши їй форму договору дарування, хоча насправді договір був оплатним. У 2016 році [PERSON] подарувала цю частку квартири [ADDRESS] [PERSON] вже у 2021 році [PERSON] придбала іншу частку квартири [ADDRESS] у [PERSON] . Таким чином, [PERSON] де факто з 2012 року проживала у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до приписів частини 1 статті 388 ЦК України добросовісним набувачем є набувач, який не знав і не міг знати, що майно відчужується особою, яка не має права його відчужувати. В даному випадку [PERSON] могла і повинна була знати, що відповідна частина квартири відчужується без достатніх для того правових підстав. Він не надавав згоди на проведення будівельних чи ремонтних робіт у квартирі, усі перераховані [PERSON] роботи були виконані відповідачем самовільно та без узгодження з іншими власниками. Позивач [PERSON] і відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Їх інтереси в суді представляють їхні представники. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав суду пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві та відповідях на відзиви відповідачів у справі. Представники відповідачів [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Надали суду пояснення, ідентичні викладеним у відзивах на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, пояснень щодо позову не подав. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матір`ю позивача [PERSON] . Померлий [PERSON] був двоюрідним братом її сину. Батько [PERSON] - [PERSON] і батько [PERSON] - [PERSON] були рідними братами по матері. Їхньою матір`ю була [PERSON] (у першому шлюбі - [PERSON] ). Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини вона подавала особисто, оскільки син [PERSON] на той час був неповнолітнім. Відповідачка [PERSON] чинила їм перешкоди в отриманні спадщини, не надавала необхідні нотаріусу документи. Нотаріус роз`яснила їм, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, а її син [PERSON] спадкоємцем третьої черги, а також про те, що свідоцтво про право на спадщину син може отримати у будь-який час протягом 70 років. [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] продала частку цієї квартири [PERSON] , яка потім подарувала цю частку квартири своїй дочці [PERSON] , яка фактично проживала у квартирі [ADDRESS] з 2012 року. При цьому 1/2 частка у цій квартирі не виділялася, тобто [PERSON] займала повністю всю квартиру. Вона із сином були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Тобто усі квартир знаходяться на одному подвір`ї, в одному будинку. [PERSON] особисто було відомо, що спадкоємцем іншої частки квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Між ними і [PERSON] була домовленість про те, що після оформлення своїх спадкових прав вона та син продадуть [PERSON] квартиру [ADDRESS] і частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] запропонувала свою допомогу в оформленні спадкових прав, для цього вона у жовтні 2020 року видала [PERSON] довіреність на оформлення квартири [ADDRESS] . Коли помер [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] ніхто не жив, але вона була у жилому стані. Коли [PERSON] отримала у власність частку цієї квартири, вона фактично проживала у всій квартирі. Вона питала у них, чи може вона зробити там ремонт. Про те, що [PERSON] повторно подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] нотаріус її сина не повідомляла. Вислухавши пояснення учасників провадження, показання свідка, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України). За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно зі ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Частиною 4 статті 1266 ЦК України встановлено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.\~1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною 1 стаття 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (Стаття 1270 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.23 т.1). Після його смерті державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №641/09, копія якої була досліджена судом в судовому засіданні ( а.с. 169- 234 т.1). Зі спадкової справи встановлено, що 10.11.2009 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся двоюрідний брат [PERSON] , [INFO] , який на той час був неповнолітнім, а тому заяву від його імені подала його мати [PERSON] ( а.с.172 т.1). Заповіту померлий [PERSON] не залишив ( а.с.177 т.1). 22 грудня 2011 року із заявою про прийняття спадщини звернулася також відповідачка [PERSON] (зараз [PERSON] ) (а.с. 196 т.1 на звороті). Постановою нотаріуса від 22.12.2011 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність кровного споріднення з померлим (а.с.198 т.1). У листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про становлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська ( справа №2-436/12) від 17 квітня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт того, що [PERSON] з 1989 року постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовлено( а.с.198-199, 221- 222 т.1). Баба померлого [PERSON] зверталася із позовом до [PERSON] , [PERSON] про надання додаткового строку про прийняття спадщини. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. (а.с.201- 204 т.1). Спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON] складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , з якої: 1/6 частка квартири належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.10.2004 року (а.с.224-225 т.1) і 1/6 частка спадкове майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с.174 т.1), яке фактично було прийнято [PERSON] , але не отримано свідоцтво про право на спадщину. 15 вересня 2017 року нотаріусом була видана постанова про відмову [PERSON] , яка діяла по довіреності від імені [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної квартири після померлого [INFO] двоюрідного брата [PERSON] ( а.с.214 т.1 на звороті), через відсутність на руках документів, які підтверджують родинні стосунки між [PERSON] і [PERSON] . 14 червня 2021 року [PERSON] повторно подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] ( а.с.217 т.1 на звороті). 14 червня 2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Восьмої дніпровської нотаріальної контори Гайворонською Т.О., на підставі ст. 1264 ЦК України, було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] і внесені відомості про реєстрацію права власності на це майно за [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності ( а.с. 231 т.1). Таким чином, судом встановлено, що після відкриття спадщини щодо майна померлого [PERSON] до нотаріуса фактично звернулися два спадкоємця: [PERSON] , який є спадкоємцем третьої черги за правом представлення, і [PERSON] , яка є спадкоємцем четвертої черги. Родинні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично відповідачами не заперечуються і підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, а саме: -Копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , у якому його батьком записаний [PERSON] (а.м.15 т.1; -Копією свідоцтва про народження і копією актового запису про народження №791 від 23 жовтня 1979 року про реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , де у графі батько записаний [PERSON] , [INFO] (а.с.19, 208 т.1); -Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 15 грудня 2022 року щодо реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , де його матір`ю зазначені [PERSON] , українка (а.с.16 т.1); -Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 03.08.2023 року, згідно із яким була здійснена реєстрація актового запису №501 від 19 березня 1957 року про реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , у якому матір`ю записана [PERSON] , минуло 18 років, українка, батьком записаний [PERSON] , минуло 21 рік, українець (а.с.50-51 т.2); -Копією свідоцтва про одруження 22 грудня 1967 року [PERSON] , 1937 року народження, і [PERSON] , 1938 року народження, українка ( а.с.17 т.1). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець третьої черги за правом представлення, у встановлений законом шестимісячний строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті двоюрідного брата [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено у\~статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Оскільки позивач є спадкоємцем третьої черги, його право на спадкування передує праву на спадкування відповідачки, яка є спадкоємцем четвертої черги. За таких\~підстав,\~суд приходить\~до \~висновку,\~що відповідачка не мала права на спадкування. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відтак, Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 14 червня 2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, виконуючим обов`язки державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, а ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), після смерті [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №256, на спадкування за законом частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , має бути визнано судом недійсним. За [PERSON] , як за спадкоємцем третьої черги за правом представлення, має бути визнано право власності на частку спірної квартири. Щодо позовних вимог позивача про витребування спірного майна у відповідача [PERSON] , то суд приходить до такого. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~частини 1\~статті 388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього\~майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Як вже зазначалося судом, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття. Позивач, як спадкоємець третьої черги за правом представлення, у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлого двоюрідного брата [PERSON] . Нотаріус, незважаючи на наявність у Спадковій справі заяви потенційного спадкоємця, не повідомила його про намір видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю наступної черги, безпідставно видала відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Внаслідок неправомірних дій нотаріуса спадкове майно, яке належало спадкоємцю [PERSON] з часу його відкриття, вибуло з його володіння без його волі. Відповідач [PERSON] вказує на те, що вона є добросовісним набувачем цього майна, оскільки нa момент укладання договору купівлі-продажу частки спірної квартири [PERSON] надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, нотаріус не мав жодних сумнівів з приводу власника квартири. Про те, що позивач є спадкоємцем спірної частки квартири вона не знала. Після набуття права власності на квартиру вона зробила у квартирі та будинку капітальний ремонт. Однак судом встановлено, що відповідачка [PERSON] фактично проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 року і є співвласником цієї квартири. Займаючи тривалий час повністю всю квартиру, вона не могла не знати, що існує спір між спадкоємцями іншої частка цієї квартири і хто претендує на цю спадщину. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] з 2012 року проживала у квартирі [ADDRESS] і їй достоіменно було відомо, що спадкоємцем іншої частки квартири [ADDRESS] є її син [PERSON] [PERSON] мала намір після оформлення спадщини сином купити у нього цю частку квартири [ADDRESS] за 9000 дол.США. Крім того між нею і [PERSON] була домовленість про продаж їй квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку після оформлення її спадкових прав. [PERSON] навіть запропонувала їй свою допомогу в оформленні спадкових прав, для цього вона у жовтні 2020 року видала [PERSON] довіреність. Тоді ж [PERSON] запитувала у них, чи може вона зробити ремонт у квартирі, оскільки вона в ній фактично проживає. У відзиві на позов [PERSON] вказує на те, що ремонт у будинку та квартирі був зроблений нею після укладення договору купівлі-продажу у 2021 році. Однак до відзиву додає фотокартки будинку та приміщень, в яких вона начебто зробила ремонт, із поясненнями, що ремонт було зроблено у 2014,2018, 2020 роках, тобто ще до укладення 03.08.2021 року договору купівлі-продажу частки квартири. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] не можна вважати добросовісним набувачем частки спірного нерухомого майна, оскільки вона могла знати і знала, що спадкоємцем частки спірної квартири є [PERSON] . За таких підстав, позовні вимоги позивача про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2557,00 грн з кожного відповідача ( 4577,20 судовий збір за подачу позову до суду + 536,80 судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову) (а.с.14, 46 т.1). Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023 року продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved