Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

01 травня 2023 року позивач АТ «КБ «Глобус» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 24 грудня 2020 року між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] був укладений кредитний договір №40656624, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 44\~398,00 грн., зі строком кредитування до 23 грудня 2023 року, пільговим періодом кредитування до 24 березня 2022 року, процентною ставкою 0,00010 % річних, та комісією за управління кредитом у розмірі 2,90 % на місяць. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь АТ «КБ «Глобус» 36\~168,80 грн., з яких 7\~457,42 грн. строкова заборгованість по кредиту, 13\~260,90 грн. прострочена заборгованість за кредитом. 1\~287,54 грн. строкова заборгованість по процентам, 14\~162,94 грн прострочена заборгованість по процентам. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що кредит видавався йому на телефон, який в подальшому у нього викрали. Також вказує, що має статус особи з інвалідністю з дитинства, а наразі його матеріальний стан не дозволяє погасити кредит. Також просить суд зупинити провадження у справі до вирішення кримінального провадження стосовно крадіжки телефону. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки кримінальне провадження стосовно крадіжки телефона у відповідача ніяким чином не впливає на вирішення цієї цивільної справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2020 року відповідач підписав та подав заяву-анкету №40656624 про приєднання до договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування, за умовами якої отримав кредит у розмірі 44\~398,00 грн. під 0,0001 % річних, та строком кредитування зі строком кредитування до 23 грудня 2023 року (комісія за управління кредитом 2,9% на місяць), пільговим періодом кредитування до 24 березня 2022 року (комісія за управління кредитом 0% на місяць) (а.с.16). В паспорті споживчого кредиту зазначено, що відсоткова ставка за кредитом є фіксованою, а її зміна не передбачена (а.с.16 зворот). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке. Частиною другою статті 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов додатку №1 «Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» до угоди про надання особистого кредиту від 20 вересня 2017 року №500618226, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У розглядуваному випадку встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Отже, оскільки в договорі про надання кредиту банк встановив комісію за дії які банк здійснює на власну користь (обслуговування кредитної заборгованості позичальника), що суперечить приписам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що вказаний підпункт угоди є нікчемним. Одночасно, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Отже, в чинному законодавстві відсутній такий спосіб захисту порушеного права як визнання нікчемним правочину або його частини. В даному випадку суд констатує, що спірний підпункт угоди є нікчемним в силу закону та, відповідно, застосовує правові наслідки такої нікчемності. У зв`язку з тим, умови кредитного договору про встановлення комісії за управління кредитом є нікчемними (недійсним в силу закону), що встановлено судом, тому суд застосовує наслідки недійсності цієї частини правочину, а тому відмовляє у стягненні з відповідача такої комісії. Суд зазначає, що позивач, пред`являючи вимоги та наводячи свої розрахунки, фактично вводить суд в оману стосовно характеру нарахованих ним платежів, які зазначені ним, як «строкова заборгованість по процентам». Фактично вказані суми не є процентами за користування кредитом, ставка яких становить 0,0001 % річних, а комісією за управління кредитом, положення стосовно якої визнані судом нікчемними, а тому суд відмовляє у стягнення такої вимоги. Стосовно платежу «прострочена заборгованість по процентам», суд зазначає, що фактично такий платіж є штрафом за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі 50% річних на прострочена суму заборгованості по кредиту, який передбачений, зокрема розділі 6 «Додаткова інформація» у паспорті споживчого кредиту (а.с.16 зворот). З приводу цього суд зауважує, що за змістом ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф не може обчислюватися у «відсотках річних», як зазначено у паспорті споживчого кредиту, а обраховується саме у відсотках від заборгованості і нараховується одноразово. У відсотках річних може обраховуватися неустойка у формі пені, якою по суті і є погоджена сторонами неустойка у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, після 24 лютого 2022 року нарахування позичальникам неустойки за кредитним договорами не допускається. Позивач, знову ж таки, зазначаючи неустойку за порушення грошового зобов`язання як «прострочена заборгованість по процентам» намагався ввести суд в оману стосовно дійсної правової природу цього платежу, для того, щоб у суду виникло хибне уявлення про незастосування до вказаних правовідносин приписів п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З наданого позивачем розрахунку позовних вимог неможливо встановити, з якого саме періоду він почав нараховувати відповідачу неустойку у розмірі 50% річних. Розрахунок позивача взагалі не містить такої графи як неустойка, штрафні санкції чи подібне. Числове значення у процентах у всьому розрахунку зазначено як 0,0001% (а.с.31-34). Беручи до увагу вищевикладене, а саме неможливість встановити період, за який позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі 50% річних, а також звільнення з 24 лютого 2022 року позичальників від сплати такої неустойки, в цій частині позовних вимог суд також відмовляє. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги лише про стягнення основної заборгованості по кредиту (поточної та простроченої) у загальному розмірі 20\~718,32 грн. Доводи відповідача про викрадення в нього телефону, а також про наявність в нього статусу особи з інвалідністю, не звільняють його від зобов`язаннями повернути тіло кредиту. Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає таке. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1\~537,40 грн. (2\~684,00 х (20\~718,32 / 36\~168,80)). Стосовно заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Як вже зазначив суд вище, позивач фактично намагався приховати дійсну правову природу нарахованої ним комісії за управління кредитом та неустойки у розмірі 50% річних, зазначаючи такі платежі як «строкова заборгованість по процентам» та «прострочена заборгованість по процентам» відповідно, створюючи хибне уявлення про нібито іншу правову природу таких платежів, як процентів за користування кредитом. Такі дії позивача суд оцінює як зловживання своїми процесуальними правами, а тому на підставі ч.9 ст.141 ЦПК України всі витрати позивача на професійну правничу допомогу залишає за ним. На підставі наведеного та

Outcome: partial