Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що він є власником будинку [ADDRESS] . 04 вересня 2018 року він та [PERSON] уклали шлюб. Однак подружнє життя у них не склалося. 19 травня 2020 року рішенням суду шлюб між ними розірваний. Фактично відповідач проживала у вказаному будинку з 16 листопада 2017 року по 2018 рік, після чого залишила належний йому будинок та більше у будинку не з`являлася, її речі у будинку відсутні. Добровільно вирішити питання зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання у будинку неможливо, оскільки остання відмовляється добровільно знятися з місця реєстрації. Реєстрація відповідача у належному йому будинку порушує його права як власника. Оскільки [PERSON] у належному йому на праві власності житловому будинку не проживає без поважних причин більше одного року, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратила право користування цим житлом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Ільїнов Р.В. подав до суду заяву, у якій позов підтримав та просив суд його задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем її проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду теж не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . 04 вересня 218 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. 19 травня 2020 року цей шлюб рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області між сторонами розірваний. Із довідки №\~1805 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17 грудні 2019 року, виданої Гоголівською сільською радою Броварської міської ради Київської області, вбачається, що у зазначеному вище будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Із акта обстеження житлових умов від 15 грудня 2021 року, у присутності сусідів позивача, вбачається, що на момент обстеження за адресою: [ADDRESS] , постійно зареєстровані та постійно проживають позивач [PERSON] та його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] у будинку не проживає. Згідно із довідками від 03 та 04 травня 2022 року, наданою на запит суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області і Органом реєстрації Великодимерської селищної ради Броварського району київської області, видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , із 16 листопада 2017 року. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року не проживає без поважних причин у належній позивачу на праві приватної власності будинку, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] такої, що втратила право користування вказаним вище жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved