Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Зубенко О.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вказаним позовом, який неодноразово уточнював, в якому зазначене наступне. 01.02.2020 [PERSON] прийнято відповідно до Наказу № 41 від 31.01.2020 на посаду вогнетривника з 5 розряду до вогнетривної дільниці до цеху №7 Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат». 01.03.2021 переведено відповідно до Наказу № 92 від 01.03.2021 сушильником стрижнів, форм та формувальних матеріалів з 3 розряду до вогнетривної дільниці цех №7 Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - ТОВ «ЗТМК». 28.02.2023 року звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України, про що ТОВ «ЗТМК» було видано відповідний наказ № 48. У відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 14977,29 грн. Отже, у день звільнення відповідач не розрахував позивача повністю, чим порушив вимоги трудового законодавства. Позивач просив стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі в розмірі 14977,29, середню заробітну плату за час затримки розрахункузгідно зі ст. 117 КЗпП у розмірі 60399,36 гривень за кожен місяць затримки розрахунку, починаючи з дня звільнення 28.02.2023 року по день повного фактичного розрахунку (на день ухвалення рішення). Також позивач просив стягнути на свою користь сплачений ним судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому зазначено наступне. Згідно з наказом ТОВ "ЗТМК" № 48 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 28.02.2023 р. з сушильником стрижнів, форм та формувальних матеріалів 3 р. Цеху виробництва магнію та титану губчастого № 7/07.50 Вогнетривна дільниця ТОВ «ЗТМК» [PERSON] припинено трудовий договір на підставі особистої заяви у зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗпП України). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року було ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до сьогоднішнього дня. В своєму листі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України. 24.02.22р. ТОВ "ЗТМК" отримало повідомлення від 24.02.2022 № 478/01-6 від AT"Дніпроазот" про зупинку роботи виробничих потужностей AT "ДНІПРОАЗОТ", пов`язану з початком військових дій на території України. Також 26.02.2022 року ТОВ "ЗТМК" отримало від Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат" "Запоріжсталь" лист № 33/2009739 від 26.02.2022 р. "Щодо можливого припинення постачання води", в якому було зазначено, що у зв`язку з проведенням військових дій у регіоні можливе аварійне припинення водопостачання від водороздільних мереж ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь". 01.03.20022 року на ТОВ "ЗТМК" надійшов лист від 01.03.2022 № 140/03-02 від Управління з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Запорізької міської ради із проханням негайно зменшити запаси хімічно-небезпечних речовин до мінімально можливих об`ємів. Враховуючи сукупність всіх вищезазначених факторів, керівництвом ТОВ "ЗТМК" було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ "ЗТМК", оформлене наказом в.о. директора ТОВ "ЗТМК" від 02.03.2022 № 174 "Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату", та, як наслідок, неможливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. При цьому, ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136 від 15.03.2022 року передбачає, що: роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Наразі, відбуваються обстріли підприємств міста Запоріжжя; бойові дії ведуться у безпосередній близькості на відстані від 20 до 30 км від міста Запоріжжя, що в умовах наявності далекобійної артилерійської та ракетної зброї, наявності небезпечних речовин на території комбінату та перебоїв з поставкою сировини та матеріалів, а також вірогідним раптовим відключенням від джерел електроенергії, газу та води (про що попереджено постачальниками), відсутністю можливості підтримання ведення безперервного технологічного процесу, робить неможливим виробництво титанової продукції. З огляду на викладене: ТОВ «ЗТМК» наразі не мало можливості своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам Товариства, включаючи [PERSON] , внаслідок ведення бойових дій на території Запорізької області та зупинки власного виробництва, а термін своєчасної виплати заробітної плати відтермінований до моменту відновлення діяльності ТОВ «ЗТМК», так як і повного розрахунку при звільненні працівника за відсутності у відповідача такої можливості, в зв`язку з тим, що тимчасово не працює через активні бойові дії. Тому остаточний розрахунок з працівником може бути проведений після відновлення діяльності ТОВ "ЗТМК". Крім того, розрахунок середнього заробітку вказаний позивачем у розмірі 11 873,31 гривень за кожен місяць затримки розрахунку не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідач також заперечує щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що в акті виконаних робіт від 21.06.2023 не зазначені суми наданих послуг та не надано договору, укладеного між позивачем та адвокатом, а відтак сума в розмірі 3500,00 грн задоволенню не підлягає. У зв`язку з цим просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Зубенко О.А., які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] вперіод з 01.02.2020 по 28.02.2023 року постійно працював у ТОВ "ЗТМК", що підтверджується копією трудової книжки та довідкою відповідача від 19.07.2023 року за №11-5/34-. 28 лютого 2023 року [PERSON] було звільнено із посади сушильника стрижнів, форм та формувальних матеріалів 3 р. Цеху виробництва магнію та титану губчастого № 7/07.50 Вогнетривна дільниця, яку він займав на підприємстві ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію, про що ТОВ «ЗТМК» було видано відповідний наказ № 48. Згідно з довідкою від 19.07.2023 року N° 11-5/34- у відповідача перед позивачем мається заборгованість по заробітній платі за липень 2022 року в розмірі 5002,65 грн та за лютий 2023 року в розмірі 9974,62 грн, а всього 14977,27 грн. (сума до видачі), нараховано 18605,32 грн., утримано 3628,03 грн. Отже, у день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем в повному обсязі, чим порушив вимоги трудового законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 чт.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 14977,27 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно зі ст.117 КЗпП України, суд зазначає наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року було ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до сьогоднішнього дня. В своєму листі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України. Окрім того, 24.02.22р. ТОВ "ЗТМК" отримало повідомлення від 24.02.2022 № 478/01-6 від AT "Дніпроазот" про зупинку роботи виробничих потужностей AT "ДНІПРОАЗОТ", пов`язану з початком військових дій на території України. Також, 26.02.2022 року ТОВ "ЗТМК" отримало від Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат" "Запоріжсталь" лист № 33/2009739 від 26.02.2022 р. "Щодо можливого припинення постачання води", в якому було зазначено, що у зв`язку з проведенням військових дій у регіоні можливе аварійне припинення водопостачання від водороздільних мереж ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь". 01.03.20022 року на ТОВ "ЗТМК" надійшов лист від 01.03.2022 № 140/03-02 від Управління з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Запорізької міської ради із проханням негайно зменшити запаси хімічно-небезпечних речовин до мінімально можливих об`ємів. Починаючи з 25.02.2022 відбувалися систематичні обстріли міст та населених пунктів у Запорізькій області. При цьому було завдано людських жертв та завдано поранень цивільним особам, були зруйновані як важливі об`єкти інфраструктури, так і житлові будинки. ТОВ "ЗТМК" розташований в межах міста Запоріжжя та являється об`єктом підвищеної небезпеки. Згідно з відзивом на позов, на території комбінату знаходяться в достатній кількості небезпечні хімічні речовини. Насамперед хлор, тетрахлорид титану та сірчана кислота. Виробництво губчастого титану здійснюється в замкнутому технологічному циклі, що включає в себе виплавку титанового шлаку, виробництво тетрахлориду титану, електролітичне отримання магнію та хлору, металотермічне відновлення тетрахлориду титану магнієм з поверненням хлористого магнію на електроліз і поверненням хлору на процес хлорування. Сольова хлоруюча установка цеху 2 комбінату є апаратом безперервної дії, яка виробляє тетрахлорид титану, і в процесі роботи споживає газоподібний хлор. Зупинка хлоратора призводить до розриву замкнутого технологічного ланцюга і до аварійної зупинки інших переділів титано-магнієвого виробництва. ТОВ "ЗТМК" віднесено до підприємств України першого класу підвищеної небезпеки та занесено до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки під кодом 2338983006.01.1 та внесений до Державного реєстру потенційно небезпечних об`єктів з присвоєнням йому реєстраційного номера: ПНО-01.23.2004.0001820 в зв`язку з тим, що у виробництві продукції підприємства задіяний рідкий хлор, а на його території знаходиться один з найбільших в Україні складів рідкого хлору. Стаття 8 Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" покладає на ТОВ "ЗТМК" як на суб`єкта господарської діяльності, у власності (користуванні) якого є об`єкти підвищеної небезпеки, вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу; забезпечувати експлуатацію об`єктів з додержанням мінімально можливого ризику. Враховуючи сукупність всіх вищезазначених факторів керівництвом ТОВ "ЗТМК" було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ "ЗТМК", оформлене наказом в.о. директора ТОВ "ЗТМК" від 02.03.2022 № 174 "Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату". Зазначені обставини, на думку суду, є причинами неможливості належного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, оскільки основне виробництво було зупинене внаслідок бойових дій, небезпеки техногенної катастрофи та форс-мажорних обставин, які є по суті обставинами непереборної сили, що призвело до зупинки господарської діяльності підприємства та неможливості отримання прибутку. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, згідно ч.3 ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи ведення бойових дій, наявність дії обставин непереборної сили, які вплинули на виконання зобов`язання роботодавця щодо розрахунку при звільненні позивача. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 1073,60 грн. Суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн., оскільки в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку відмовлено. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, з якими не погоджується відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Участь адвоката Зубенка О.А., який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю Зубенко О.А. серії ЗП № 001550 (а.с. 11), ордером на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Зубенко О.А. серії АР № 1129678 (а.с. 12); розрахунком судових витрат, понесених [PERSON] , розрахунком суми гонораруза надану правничу допомогу за підписом адвоката та позивача, які містять детальний опис наданих послуг на загальну суму 3500,00 грн., актом виконаних робіт від 21.06.2023 року. На переконання суду, сума в розмірі 3500,00 грн. є обґрунтованою, об`єктивною і такою, що відповідає критерію розумності у даній конкретній справі. Суд відхиляє доводи представника відповідача в частині того, що сума витрат на правничу допомогу не підтверджена відповідними доказами, адже до позовної заяви адвокатом долучені документи на підтвердження понесення позивачем витрат в сумі 3500,00 грн, що перелічені судом вище, які в свою чергу спростовують позицію відповідача. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. В свою чергу з боку відповідача такого клопотання не надано.

Outcome: partial