Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

24.07.2023 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить стягнути моральну шкоду в сумі 30\~000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.2017\~він подав до Чернігівської міської ради заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1 га. У зв`язку з відмовою він звернувся до суду. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2017 у справі № 750/7851/17 визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] ; зобов`язано Чернігівську міську раду на найближчому пленарному засіданні розглянути заяву [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , і у разі відмови в задоволенні цієї заяви - ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови. У подальшому, рішенням Чернігівської міської ради йому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0.10 га. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 визнано протиправним та скасовано пункт 7 (сьомий) рішення Чернігівської міської ради від 31.01.2018 № 27/VІІ-19 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів», яким [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язано Чернігівську міську раду надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У зв`язку з тим, що Чернігівська міська рада не виконувала рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18, яке вступило в законну силу, [PERSON] звернувся із заявою про його примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. 04.06.2019 за його заявою було відкрито виконавче провадження № 59256019. Вказаними діями Чернігівської міської\~ради [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягала у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.12.2020 у справі № 750/9909/20 позовні вимоги [PERSON] до Чернігівської міської ради задоволено частково; стягнуто з Чернігівської міської ради на користь [PERSON] 2\~000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Проте, незважаючи на те, що вищевказані рішення судів вступили в законну силу, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 по теперішній час залишається не виконане, у зв`язку з чим [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через порушення його звичного способу життя, адже йому довелося неодноразово письмово звертатися до відповідача з метою реалізації його права на приватизацію земельної ділянки, а потім виконання відповідачем рішення суду. Звичний спосіб життя порушений внаслідок необхідності неодноразового звернення до суду за захистом його порушеного права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду. Виходячи із засад розумності та справедливості, розмір моральної шкоди позивач оцінив у сумі 30 000,00 грн. Ухвалою судді від 26.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений частиною сьомою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) строк відповідач подав відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між неналежним (на його думку) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.07.2017 [PERSON] подав до Чернігівської міської ради заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1 га, однак йому було відмовлено. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2017 у справі № 750/7851/17 визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] ; зобов`язано Чернігівську міську раду на найближчому пленарному засіданні розглянути заяву [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , і у разі відмови в задоволенні цієї заяви - ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови. У подальшому, рішенням Чернігівської міської ради [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1 га. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018, визнано протиправним та скасовано пункт 7 (сьомий) рішення Чернігівської міської ради від 31.01.2018 № 27/VІІ-19 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів», яким [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язано Чернігівську міську раду надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 заяву [PERSON] про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та визнання протиправною бездіяльності, вчиненої відповідачем на виконання рішення суду, в порядку статей 382, 383 КАС України у справі № 825/2228/18 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 825/2228/18 від 10.07.2018; зобов`язано Чернігівську міську раду подати у місячний строк, з моменту набрання законної сили ухвалою суду, звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 825/2228/18 від 10.07.2018; зобов`язано Чернігівську міську раду вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статей 14, 370, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, та вжити заходів щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №825/2228/18 від 10.07.2018. Рішенням Чернігівської міської ради від 27.10.2022 № 23/VIII-13 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 та ухвали від 03.10.2022 у справі №825/2228/18, враховуючи вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 04.03.2022 № 2145-ІХ, який набрав чинності 07 квітня 2022 року та підпункту 5 пункту 27 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ з 24.02.2022 до 26.03.2022 в Україні введено воєнний стан, з подальшими змінами та продовженням воєнного стану до 21.11.2022, у відповідності до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відмовлено громадянину [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 заяву Чернігівської міської ради про відстрочення виконання рішення та ухвали суду задоволено частково; у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовлено; встановлено Чернігівській міській раді новий строк для подачі звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 до 20.03.2023. Рішенням Чернігівської міської ради від 02.05.2022 № 31/VIII-12 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 та ухвали від 01.12.2022 у справі №825/2228/18, враховуючи вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 04.03.2022 № 2145-ІХ, який набрав чинності 07 квітня 2022 року та підпункту 5 пункту 27 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України з доповненнями, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ з 24.02.2022 до 26.03.2022 в Україні введено воєнний стан, з подальшими змінами та продовженням воєнного стану до 20.05.2023, у відповідності до частини третьої статті 24 та пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за відсутності об`єктів нерухомого майна заявника на бажаній для набуття земельній ділянці, відмовлено громадянину [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у задоволенні заяви [PERSON] про накладення штрафу на боржника відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за його позовом до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю. У добровільному порядку Чернігівська міська рада не виконувала рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся із заявою про його примусове виконання до органів державної виконавчої служби, на підставі якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 59256019. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного між регіонального управління Міністерства юстиції Івашка С.В. від 09.05.2023 за невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №825/2228/18 накладено штраф на Чернігівську міську раду у розмірі 10\~200,00 грн. Зі змісту даної постанови убачається, що постановою від 08.11.2022 вже накладався штраф у розмірі 5\~100,00 грн. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.12.2020 у справі № 750/9909/20, яке набрало законної 15.03.2021, позовні вимоги [PERSON] до Чернігівської міської ради задоволено частково; стягнуто з Чернігівської міської ради на користь [PERSON] 2\~000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Зі змісту судового рішення убачається, що підставою відшкодування моральної шкоди була встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність Чернігівської міської ради. Проте, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 по теперішній час залишається не виконане, у зв`язку з чим [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через порушення його звичного способу життя внаслідок необхідності неодноразового звернення до суду за захистом його порушеного права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду, яку позивач оцінює у сумі 30 000,00 грн та просить стягнути з відповідача. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27.05.2004; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), №6725/03, п. 43, від 31.05.2007). У п. 54 суд звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) №29439/02 від 26.04.2005 і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06 від 19.02.2009). У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№ 2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу». Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі постанова Пленуму ВСУ) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у пункті 5 постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У пункті 9 постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 10-1 постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову [PERSON] посилається на необхідність неодноразового звернення до суду за захистом свого права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача виконати судове рішення. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 по даний час не виконано, не зважаючи на неодноразові звернення [PERSON] до суду. За невиконання\~вищевказаного рішення\~суду від 10.07.2018 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашка Сергія Вікторовича накладено штраф на боржника Чернігівську міську раду, що підтверджується копією постанови від 09.05.2023, ВП № 59256019 (а.с. 67-68). На час розгляду справи рішення суду не виконане. Доводи відповідача про законодавчу заборону на час воєнного стану безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації, суд вважає частково обґрунтованими з наступних підстав. У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжувався неодноразово відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час. Таким чином, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У свою чергу Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до Земельного кодексу України. Цим законом розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (пункт 5). Приймаючи цей закон законодавець з метою недопущення зловживань переслідував ціль заборонити прийняття рішення про безоплатну передачу земель та надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі. Суд зазначає, що Закон від 24.03.2022 № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою. Така заборона узгоджується із частиною другою статті 64 Конституції України, у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції. При цьому, право власності на землю гарантується частиною другою статті 14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану. Разом з тим, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18, яке набрало законної сили 20.11.2018, до моменту набрання чинності Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», а саме до 07.04.2022, без відповідної правової підстави не було виконане відповідачем, що спростовує його посилання на воєнний стан як причину невиконання судового рішення. Також, доводи Чернігівської міської ради про те, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на одну земельну ділянку не перешкоджає реалізації отримання у власність іншої, суд вважає маніпулятивними, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 825/2228/18 Чернігівську міську раду зобов`язано надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретної земельної ділянки саме по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га, на яку позивач, як убачається зі змісту рішення суду, подав графічний матеріал із зазначенням бажаного місця її розташування. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги конкретну тривалість невиконання рішення суду, без відповідної правової підстави, щодо зобов`язання Чернігівської міської ради надати [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та виходячи з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості,

Outcome: partial