Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-19 00:00:00

09.11.2022 року представник позивача, адвокат Лівицький О.М. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті за період з 01.02.2020 по 28.02.2022 року та в період з 01.03.2022 по 31.07.2022 року аліменти в загальному розмірі 109\~012 грн. 82 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 17.02.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Довгінцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року з [PERSON] на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 року виключено із актового запису про народження [PERSON] відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини, звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , стягнуто з [PERSON] безпідставно набуті за період з 01.12.2019 року по 21.01.2020 року аліменти з розмірі 6629 грн. 04 коп. Постановою державного виконавця від 28.07.2017 року звернуто стягнення на доходи позивача. Із доходів позивача на користь відповідача було утримано аліментів за період з 01.02.2020 року по 28.02.2022 року у розмірі 88\~724, 55 грн. та за період з 01.03.2022 року по 31.07.2022 року у розмірі 20\~288, 27 грн. Загальна сума утриманих аліментів 109\~012, 82 грн. На сьогоднішній день державним виконавцем припинено утримання аліментів. Позивач вважає стягнення з нього безпідставно отриманих відповідачем аліментів неправомірним, оскільки судом по справі №214/1522/20 встановлено, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тому вважає, що він безпідставно сплачував відповідачу аліменти. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 року матеріали цивільної справи передано в провадження судді Чернової Н.В. (а.с. 31). Ухвалою суду від 17.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.34-35). Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористались, від представника позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та наполягав на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавала. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Відповідно до ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.07.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 16). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13-14). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.10.2013 року і до Досягнення [PERSON] 18-річного віку (а.с. 15). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 року виключено із актового запису №680 від 04.07.2007 року про народження [PERSON] , [INFO] відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини; звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною 18-річного віку, які стягуються на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року по цивільній справі №214/7994/13-ц; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року аліменти в загальному розмірі 6629 грн. 04 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18). Правила про\~преюдицію спрямовані\~не лише\~на заборону\~перегляду фактів\~і правовідносин,\~які встановлені\~в судовому\~акті,\~що вступив\~в законну\~силу.\~Вони також\~сприяють додержанню\~процесуальної економії\~в новому\~процесі.\~У випадку\~преюдиціального установлення\~певних обставин\~особам,\~які беруть\~участь у\~справі (за\~умови,\~що вони\~брали участь\~у справі\~при винесенні\~преюдиціального рішення),\~не доводиться\~витрачати час\~на збирання,\~витребування і\~подання доказів,\~а суду\~-\~на їх\~дослідження і\~оцінку.\~Усі ці\~дії вже\~здійснювалися у\~попередньому процесі,\~і їхнє\~повторення було\~б не\~лише недоцільним,\~але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Преюдицію утворюють\~виключно лише\~ті обставини,\~які безпосередньо\~досліджувалися і\~встановлювалися судом,\~що знайшло\~відображення в\~мотивувальній частині\~судового акта.\~Лише згадувані,\~але такі,\~що не\~одержали оцінку\~суду,\~обставини не\~можуть розглядатися\~як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Статтею 129-1 Конституції України\~визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України\~до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках,\~встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому обставини, встановлені в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 року у справі №214/1522/20, повинні бути враховані як преюдиційні при розгляді цієї справи та доказуванню не повинні підлягати, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судових актів, які вступили у законну силу. Постановою державного виконавця від 22.08.2022 року закінчено виконавче провадження та припинено стягнення аліментів (а.с.21). Згідно довідок-розрахунків №62 від 22.08.2022 року та №67 від 29.08.2022 року державного виконавця Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Н. Кануннікової слідує, що про здійснені відрахування та виплати, із доходів позивача на користь відповідача було утримано аліментів за період із 01 лютого 2020 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 88\~742, 55 грн. та за період із 01 березня 2022 року по 31 липня 2022 року у розмірі 20288, 27 (а.с.19,20). Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до\~ст. 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі №753/15556/15 від 16.01.2019 року. Разом з тим, суд зазначає, що зазначені правила ст.\~1215 ЦК України\~застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно. Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 року у справі №214/214/1522/20 встановлено, що сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , здійснювалась не добровільно, а на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року, тобто в примусовому порядку. Крім того,\~у Постанові\~Верховного суду\~у справі\~№477/1165/20\~від 21.07.2021\~року зазначено,\~що аліментний\~обов`язок\~позивача був\~заснований на\~факті батьківства,\~а виключення\~відомостей про\~батька з\~актового запису\~про народження\~дитини у\~зв`язку\~з тим,\~що позивач\~не є\~біологічним батьком\~дитини,\~підтверджує,\~що позивач\~не є\~(і,\~відповідно,\~ніколи не\~був)\~батьком дитини. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень\~статті 180 СК України\~обов`язок\~утримання дитини\~несуть лише\~її батьки. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні\~частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини та відповідно стягнення з відповідача безпідставно отриманих аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів обставини з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті аліменти в загальному розмірі 109\~030, 82 грн. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved