Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій він розташований. У вказаному будинку зареєстрований син колишнього власника будинку відповідач [PERSON] . Вказує, що з відповідачем вона не знайома, зі слів його матері він перебуває за кордоном більше трьох років, перед виїздом з України особисто не подав заяву про зняття з реєстрації. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , понад три роки, наявність реєстрації останнього обмежує право позивача, як власника на користування майном, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою та зобов`язати Ужгородську міську раду в особі відділу реєстрації місця проживання зняти його з реєстрації. В судове засідання позивач не з`явилася однак в матеріалах справи міститься заява її представника [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу у без їх участі та задоволити позов. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавав. Представник Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання також не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 23.02.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №195, [PERSON] набула у власність будинок [ADDRESS] . Згідно п. 1.9 вищевказаного договору, продавець [PERSON] зобов`язалася у строк до 27.02.2023 здійснити необхідні дії щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з відчужуваного будинку. Також, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №323882032 від 23.02.2023, позивачу [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Згідно з наявними в матеріалах справи відомостями з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №92786 від 30.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту того, що добровільно знявся з реєстраційного обліку згідно п. 1.9 договору купівлі-продажу від 23.02.2023, відповідач не проживає у вказаному будинку понад три роки, а тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Як вказано у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Тому, що стосується позовної вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не було, а відтак позивач не зверталася із відповідним рішенням суду до відповідного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації і не отримувала відмову у проведенні таких дій, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та відсутності предмету спору в частині зняття відповідача з реєстрації, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial