Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

31 травня 2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Красноокнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена згідно з табелю (заборона призначення перед «Відпустка 14 і більше днів»), а суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, згідно табеля ("Навчання" наказ №10 від 31.05.2023р.). Тому повторний автоматизований розподіл справи відбувся у перший робочий день після закінчення навчання судді Чеботаренко О.Л. - 01 червня 2023 року, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. і в той же день справа передана судді. 09 червня 2023 року після отримання даних про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду та по справі відкрито провадження. 29.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 жовтня 2012 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області з нього було присуджено стягнення на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з 17 вересня 2012 року. Однак на даний час у житті позивача сталися зміни , у зв`язку із чим виникли обставини щодо звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Так, він уклав шлюб з [PERSON] і [INFO] від спільного шлюбу у позивача та [PERSON] народився син - [PERSON] . Також він утримує і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, і дитину дружини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим позивач на даний час є єдиним утримувачем і годувальником сім`ї . Крім того, на виконання судового наказу Кодимського районного суду Одеської області від 26 грудня 2019 року з нього стягують аліменти на доньку [PERSON] . За таких обставин коштів, які залишаються на сім`ю, на думку позивача, явно недостатньо, навіть з урахуванням мінімального прожиткового мінімуму для члена сім`ї. При цьому відповідач [PERSON] , на банківську карту якої він постійно сплачував аліменти на дитину, подала до Подільського відділу ДВС виконавчий лист і у нього рахується заборгованість по аліментам ,через що його картка ,куди надходить заробітна плата (а він є військовослужбовцем ЗСУ), заблокована, а його сім`я залишилася без засобів для існування. З урахуванням вищезазначеного, як зазначає позивач, на утримання сім`ї необхідні значні кошти, оскільки у нього утворилася нова сім`я, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх доньок та жінка, яка на теперішній час не працює, а знаходиться у декретній відпустці, а з нього на даний час утримується 1/4 частина доходів на утримання доньки [PERSON] , і у подальшому він не може сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач, з врахуванням принципу розумності та справедливості, просив суд змінити розмір стягнення аліментів на користь доньки [PERSON] з 1/4 частки усіх доходів на 1/6 частку всіх доходів. Від представника відповідача надійшли письмові заперечення по справі, в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, позивач у позові пов`язує погіршення свого матеріального стану виключно зі зміною сімейного стану і жодних інших причин не зазначає. При цьому, ст.192 СК України передбачено серед підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів зміну сімейного або матеріального стану. Але, на думку сторони відповідача, зміна сімейного стану у даному випадку не має впливати на розмір аліментів на дитину [PERSON] . Так , дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною лише до 11 вересня 2023 року. Щодо утримання дитини [PERSON] ,то жодних доказів того, що дитина [PERSON] перебуває на утриманні позивача, останній, в порушення ст.81 ЦПК України, не надав. Крім того, на думку відповідача , посилання на утримання дитини дружини від першого шлюбу - [PERSON] є безпідставним , так як на підставі судового наказу, виданого 19 липня 2019 року, на дитину [PERSON] стягнуто аліменти з батька [PERSON] . Щодо посилання відповідача на утримання доньки [PERSON] на підставі судового наказу, виданого Кодимським районним судом Одеської області 26 грудня 2019 року, то , на думку представника відповідача , навіть відкриття виконавчого провадження не свідчить про факт сплати аліментів на дитину [PERSON] . Крім того, представник відповідача посилався на те, що і дитина [PERSON] , і її мати - відповідач [PERSON] хворіють. Сторони у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу у їх відсутність, підтримавши свої позиції ,викладені відповідно у позовній заяві та у письмових запереченнях . Тому справа розглянута у відсутність сторін, що не суперечить вимогам ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . ( а с. 13) 15 жовтня 2012 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області з позивача було присуджено стягнення на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з 17 вересня 2012 року. /а.с.14/. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ч.3 ст.181 СК України визначено , що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містить і п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи, що аліментні правовідносини існують тривалий час, а матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення, то у сторін періодично може виникати право на звернення до суду з питання щодо зміни розміру аліментів. Так , судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записано [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. 02 вересня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON] /а.с.10/. [PERSON] ,офіціанту ФОП « [PERSON] » , надано відпустку для догляду за дитиною [PERSON] , до досягнення дитиною трирічного віку з 23.11.2020 року по [INFO] /а.с. 11 /. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а.с. 9/. [PERSON] станом на 26 листопада 2022 року перебуває на військовій службі за мобілізацією з 24 лютого 2022 року / а.с.18/ Крім того , позивач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] ./ а.с.17/ На підставі судового наказу, виданого 26 грудня 2019 року Кодимським районним судом Одеської області ,з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2019 року, до повноліття дитини. / а.с. 16/ Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ ( м.Одеса) від 16 лютого 2023 року у виконавчому провадженні №669112823 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] у зв`язку із заборгованістю по аліментам (стягувач [PERSON] )/ а.с.15/ Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 липня 2023 року ,при виконанні судового наказу, виданого 26 грудня 2019 року Кодимським районним судом Одеської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , заборгованість за [PERSON] склала 98907 грн 35 коп /а.с.98/. Таким чином, судом встановлено, що сімейний стан позивача з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на дитину [PERSON] дійсно змінився , однак доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів, як і взагалі доказів його матеріального стану на час розгляду справи у суді, позивач не надав. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України ,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, суд погоджується з доводами позивача щодо його обов`язку утримання малолітньої дитини [PERSON] , при цьому обов`язок щодо утримання дитини його дружини від першого шлюбу жодною нормою закону не передбачено, а окрім того, судовим рішенням на утримання дитини [PERSON] стягнуті аліменти з батька дитини. Крім того, як судом встановлено вище ,з позивача також стягуються аліменти на дитину [PERSON] у такому ж розмірі , як на дитину [PERSON] - у розмірі 1/4 частини доходу. Разом з тим, жодної інформації про звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину [PERSON] у цій справі не надано. Суд зважає на принцип диспозитивності і не нівелює жодним чином право позивача на звернення до суду на власний розсуд з позовом до будь-якої особи. Однак при цьому утримання інших дітей - [PERSON] та [PERSON] - жодним чином не має здійснюватися за рахунок погіршення утримання дитини [PERSON] , так як права дітей є рівними. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020 року, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою. Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного суду 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21 (провадження № 61-15542св21). Так , з позивача по виконавчим документам на дитину [PERSON] та дитину [PERSON] загалом стягують 1/2 частини доходу, що не перевищує розмір, встановлений ст.128 КЗпП і основне обґрунтування позивача щодо зменшення розміру аліментів щодо дитини [PERSON] - це накладення арешту на грошові кошти позивача через заборгованість по сплаті аліментів. Суд звертає увагу на те, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. При цьому обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо ж посилання позивача про утримання дружини , яка на час звернення до суду не працювала, оскільки знаходилася у декретній відпустці, то утримання позивачем інших працездатних членів сім`ї не повинно здійснюватися за рахунок зменшення розміру аліментів на дитину позивача, яка не проживає з позивачем, а крім того, на час ухвалення рішення, за наданими суду доказами, відпустка дружини позивача закінчилася 11 вересня 2023 року. Надані позивачем докази щодо стану здоров`я дитини Івана лише перераховані у супровідному листі, однак жодного обґрунтування до тієї частини доказів, які могли б свідчити про реальний стан здоров`я дитини, суду не надані. Так, у друкованих медичних документах про будь-яке захворювання інформації не міститься, а рукописні документи є нечитабельними. Таким чином, з метою забезпечення належних умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини Наталі , та враховуючи, що зміна сімейного стану позивача та обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити. Що стосується доводів відповідача щодо підстави відмови у задоволенні позову через те, що відповідач хворіє та хворіє спільна донька сторін - [PERSON] , то суд їх не приймає, так як хвороба відповідача та стан здоров`я дитини ,за наявності обґрунтованих доводів ,є окремою підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів або з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у порядку ст.185 СК України. Щодо судових витрат, то згідно з ч.1, п.1 та п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать , в тому числі , витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову, на позивача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Так, між адвокатським об`єднанням «Ларго» в особі адвоката Горячева О.В. та відповідачем [PERSON] 21 червня 2023 року було укладено договір про надання правової допомоги № 21/06/2023 та додаткова угода №1 і відповідно до вказаних документів адвокат Горячев О.В. приймає від [PERSON] доручення щодо надання правової допомоги Клієнту, з оплатою гонорару, розмір якого визначається додатковою угодою. Відповідно до п.2.1 додаткової угоди та детального опису робіт, [PERSON] зобов`язується за виконання роботи за цим дорученням сплатити адвокату гонорар за надання послуг : ознайомлення з матеріалами справи та узгодження правової позиції по справі - 1500 грн., підготовка та подача клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференція 1500 грн, участь в одному судовому засіданні - 3500 грн, підготовка та подача письмових заперечень по справі 6000 грн. ( а.с.58-61,76-80) Відповідачем, відповідно до рахунків-фактур №№212, 221 та платіжних інструкцій №№@ 2PL376567,474460371 відповідачем було сплачено 12500 грн. (6500 +6000 ). / а.с. 62-65/ Представник відповідача просив стягнути з позивача [PERSON] понесені відповідачем судові витрати, надавши розрахунок розміру судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом цивільної справи за його позовом./ а.с.76-80/ Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (у справах №922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № /78/1522/18). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також' Верховним Судом у Постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Так, суд погоджується із вимогами відповідача у частині стягнення витрат за ознайомлення адвоката з матеріалами справи та узгодження правової позиції по справі - 1500 грн , підготовку та подачу письмових заперечень по справі - 6000 грн. Що стосується вимоги про стягнення 1500 грн за підготовку та подачу клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ,то таке клопотання, яке фактично міститься на 1/3 сторінці аркуша А-4, не потребує будь-якої аналітичної робити і носить суто технічний характер. Тому, виходячи із принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що за підготовку та подачу вказаного клопотання слід стягнути 500 грн. Що стосується вимог про стягнення витрат за участь в судовому засіданні /3500 грн/, судове засідання, у якому 04 серпня 2023 року представник відповідача приймав участь, тривало 9 хвл та було відкладено у зв`язку з тим, що представником відповідача лише напередодні судового засідання ,03 серпня 2023 року ,Укрпоштою було направлено письмові заперечення по справі, що апріорі унеможливлювало отримання позивачем вказаних процесуальних документів до 04 серпня 2023 року, що представник відповідача мав би розуміти ,плануючи та розраховуючи свій час роботи у цьому судовому процесі. Тому стягнення 3500 грн. на такий час роботи у судовому засіданні явно не відповідає принципу розумності та справедливості, а відтак і адекватним розміром оплати за такий час участі у судовому процесі є сума у 500 грн. Тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково - у сумі 8500 грн, а в іншій частині у стягненні коштів за надання правової допомоги слід відмовити.

Outcome: approved