Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У квітні 2023 представник позивача КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в розмірі 39 841,02 грн, в тому числі: борг за централізоване опалення в розмірі 34 666,33 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3 848,93 грн., 3 % річних в розмірі 1 325,76 грн., а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. В обґрунтування позову вказано, що станом на 01.03.2023 згідно з особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2018 по 01.03.2023 рахується заборгованість за надані позивачем послуги. 05.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.05.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 05.06.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. 26.06.2023 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. 29.06.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено про пропущення позивачем строку позовної давності, заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності та прохання відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 03.07.2023 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло окреме клопотання про застосування строку позовної давності. 03.07.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено про обов`язок сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги та санкції за прострочення такої сплати. Повторно просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, позиція сторони викладена у письмовому вигляді. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 325579809 від 13.03.2023, реєстраційний номер майна 355397753. Згідно з розрахунковим листом абонента, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритий на ім`я відповідача та за власником вказаного рахунку станом на 01.03.2023 рахувалась заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в період з жовтня 2018 по березень 2023 в сумі 34 666,33 грн. Згідно наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 12.06.2012. 15.02.2023 позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно статті 9 даного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 ч. 2 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений та підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу нараховано 3 848,93 грн. інфляційних втрат та 1 325,76 грн. 3% річних. в період з 01.10.2018 по 01.03.2023. Відповідач, заперечуючи проти заявлених про стягнення сум основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, заявив про застосування строку позовної давності по даній справі. Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд приймає доводи відповідача та вважає за можливе в межах даного позову застосувати положення про строк позовної давності. Позивач просить стягнути заборгованість, інфляційні втрати та 3% річних в період починаючи з 01.10.2018, при цьому з позовом звернувся до суду поштою 21.03.2023, а тому підлягають до задоволення вимоги про стягнення грошових сум за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, тобто починаючи з квітня 2020 року. Таким чином, за період з квітня 2020 по лютий 2022 сума заборгованості за опалення становить 21 271,53 грн. Сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 3 393,46 грн., три відсотки річних - 1 041,06 грн., в період з квітня 2020 до 01.03.2023. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з позовом, на власний розсуд визначає ціну позову у справі, в даному випадку період нарахування та розміри інфляційних втрат і трьох відсотків річних. Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у відсотковому відношенні до задоволених вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 39 841,02 грн., задоволено судом до стягнення суму 25 706,05 грн., тобто 64,52% від заявленого розміру. Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача\~ на користь позивача становить 1 731,72 грн. (2 684 х 64,52%).

Outcome: partial