Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

13.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] , в якому просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 54271,20 дол. США, 3350,88 - 3 % річних та судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 15.12.2019 між ним та [PERSON] укладений договір позики, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 54271,20 дол. США.Вказує, що факт отримання коштів підтверджується відповідною розпискою. Оскільки відповідачем добровільно борг не повернуто та проігноровано вимогу про досудове врегулювання, він звернувся до суду із вказаним позовом. 13.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка задоволена частково ухвалою Кіровського районного суду 28.04.2021 29.04.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, правом подачі відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем [PERSON] додано копію розписки від 15.12.2019, укладеної між ним та [PERSON] . В розписки зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 54271,20 дол. США. Крім того, в розписці зазначено, що до неї додається калькуляція на 1 аркуші, яка не додана позивачем до позову. Крім того, оригінал розписки позивачем не доданий до матеріалів справи та не наданий суду для огляду в судовому засіданні. З копії розписки вбачається, що [PERSON] в ній не зазначено, що сума в розмірі 54271,20 доларів США береться в борг і що вона має її повернути. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. ВС у своїх постановах зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Зі змісту копії розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 54271,29 доларів США саме у борг. Також в розписці не встановлено й обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] . Судом враховано той факт, що в копії розписки зазначено, що її додатком є калькуляція на 1 аркуші від 15.12.2019, але вона позивачем до суду не додана. Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог), суд відмовляє у задоволенні позову. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 % річних, оскільки дана вимога є похідною. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed