Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-18 00:00:00

Позивач у справі, звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів за судовим наказом (2н/195/68/23 №195/191/23) від 15.02.2023 виданим Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх його видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 09.02.2023 року і до досягнення дітьми повноліття, а також про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх його видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 09.02.2023 року і до досягнення дітьми повноліття, на підставі судового наказу (2н/195/68/23 №195/191/23) від 15.02.2023 виданий Томаківським районним судом Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2006 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.02.2012 р. було розірвано (справа №2-4444/11 №195/814/1012/12). Від сумісного життя із відповідачкою сторони у справі мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До розлучення та після розлучення, діти залишилися проживати з позивачем у справі, цей факт відображено в рішенні суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виникали конфлікти , під час яких відповідач постійно ображала та забирала у позивача дітей. На підставі судового наказу від 15.02.2023 , виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області (2н/195/68/23 №195/191/23), з позивача на користь [PERSON] , [INFO] , встановлено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх його видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 09.02.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Надалі обставини змінилися, тобто, діти проживають разом з батьком, позивачем у справі, а не з матір"ю. Батько дітей повністю утримує, діти ходять до школи, проте, судове рішення про стягнення аліментів позивач змушений виконувати. На момент звернення до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, [PERSON] , 2007 р.н. мешкала разом з позивачем. [PERSON] , 2008 р.н. вдалось забрати у відповідача в травні 2023 року. Протягом 2016-2023 років відповідач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських прав відповідно до чч.1,2 ст.184 КупАП. З 18.04.2019 року в Нікопольському відділі ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №АСВП: 58938664 на користь позивача відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідачки аліментів на утримання старшої доньки, яка досягла повноліття, але заборгованість по аліментам на момент подачі позову несплачена. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя (справа №334/5469/18 провадження 2/334/3255/18) відповідачка позбавлена батьківських прав. Довідавшись про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позивач у березні 2023 року звернувся до бухгалтерії підприємства, де він працює, з метою відрахування сум аліментів на утримання дітей з метою уникнення заборгованості зі сплати аліментів у зв"язку з тим, що на даний час діти мешкають разом з ним. Факт проживання дітей з позивачем задокументовано актом про факт встановлення проживання від 23.05.2023, підписаний свідками за адресою: [ADDRESS] , та виходом Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району. На підставі вищенаведеного позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 27 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання 14.08.2023 року в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 06.09.2023 року підготовче провадження по справі закрито, та призначено справу до судового розгляду на 19.09.2023 року. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Відповідач також подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, проти позову [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів та звільнення його від сплати аліментів, не заперечує, тобто, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.02.2012 р. було розірвано (справа №2-4444/11 №195/814/1012/12). Від сумісного життя із відповідачкою сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До розлучення та після розлучення, діти залишилися проживати з позивачем у справі, цей факт відображено в рішенні суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виникали конфлікти , під час яких відповідач постійно ображала та забирала у позивача дітей. На підставі судового наказу від 15.02.2023 , виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області (2н/195/68/23 №195/191/23), з позивача на користь [PERSON] , [INFO] , встановлено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх його видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 09.02.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Надалі обставини змінилися, тобто, діти проживають разом з батьком, позивачем у справі, а не з матір"ю. Батько дітей повністю утримує, забезпечує усім необхідним, проте, судове рішення про стягнення аліментів позивач змушений виконувати. На момент звернення до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, [PERSON] , 2007 р.н. мешкала разом з позивачем. [PERSON] , 2008 р.н. вдалось забрати у відповідача в травні 2023 року. Як вбачається з матеріалів даної справи, протягом 2016-2023 років відповідач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських прав відповідно до чч.1,2 ст.184 КупАП. З 18.04.2019 року в Нікопольському відділі ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №АСВП: 58938664 на користь позивача відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідачки аліментів на утримання старшої доньки, яка досягла повноліття, але заборгованість по аліментам на момент подачі позову несплачена. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя (справа №334/5469/18 провадження 2/334/3255/18) відповідачка позбавлена батьківських прав. Довідавшись про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позивач у березні 2023 року звернувся до бухгалтерії підприємства, де він працює, з метою відрахування сум аліментів на утримання дітей з метою уникнення заборгованості зі сплати аліментів у зв"язку з тим, що на даний час діти мешкають разом з ним. Факт проживання дітей з позивачем задокументовано актом про факт встановлення проживання від 23.05.2023 року, підписаний свідками за адресою: [ADDRESS] , та виходом Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями150,180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно акту про встановлення факту проживання дітей з батьком від 23 травня 2023 року, неповнолітні діти сторін, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За ч.ч.1,2,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору а саме про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що діти сторін у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на теперішній час перестали проживати з матір`ю [PERSON] , а стали проживати з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від стягнення на користь матері дитини аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а діти стали мешкати з батьком. Згідно ч. 4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18. Таким чином, вирішуючи спір у справі про припинення стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання дітей, суд виходить із того, що на час розгляду справи настали певні обставини, тобто фактичне проживання дітей з батьком, який був зобов`язаний сплачувати аліменти на їх же утримання на користь матері, з якою діти на час ухвалення судового рішення/наказу про стягнення аліментів проживали, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати щомісячно аліментів на утримання дітей, що є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, призначених судовим наказом Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2023 року у справі (2н/195/68/23 №195/191/23). Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору, згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України суд вирішує покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved