Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

23 червня 2023 до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Шоніної Олени Валеріївни до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 08 листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 08 листопада 2008 року Орджонікідзевським відділі державної реєстрації акті цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 648. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. З жовтня 2022 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, мешкають окремо. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини надавати не бажає, тому позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів на утримання дитини в судовому порядку. Відповідач іншим особам аліменти не виплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі однієї чверті з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 4,5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08 листопада 2008 року Орджонікідзевським відділі державної реєстрації акті цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 648. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. З жовтня 2022 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, мешкають окремо. Відповідач участі в житті дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~ст.180 СК України\~на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1\~статті 181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень\~Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав та не спростував обставини викладені позивачем в позовній заяві, не надав доказів щодо утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ч. 2ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даними позовними вимогами. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved