Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

\~ [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», в якому просять суд стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 118400,00 гривень матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення, на користь [PERSON] 7000,00 (сім тисяч чотириста) гривень витрат на проведення незалежної оцінки завданої шкоди, на користь [PERSON] 22788,00 (двадцяті, дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) гривень матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення, на користь [PERSON] 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на проведення незалежної оцінки завданої шкоди, стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати. В обгрунтування позову зазначили, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень в підвальній частині №№ XI, XII, XIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 176,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.05.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. та зареєстрованим в реєстрі за №1724. 03 лютого 2022 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Адвокатським бюро "БОГДАНА ОГІЄНКА", в особі керуючого Огієнка Богдана Сергійовича, був укладений договір оренди нежитлових приміщень №2, відповідно до пункту 1.1 якого в термінове платне користування передані нежитлові приміщення №№ XXI, XXIII в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 62,0 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 28 листопада 2022 року, близько 10:00 години [PERSON] було виявлено залиття гарячою водою належних йому вищезазначених нежитлових приміщень. Під час спроби встановлення джерела вказаного залиття, представником власника та орендаря постраждалих приміщень, було встановлено, що у дворі житлового будинку [ADDRESS] , працює аварійна бригада Комунального підприємства "Харківські теплові мережі". Зі слів керівника цієї аварійної бригади стало відомо, що виток теплоносія відбувається з магістрального трубопроводу, точне місце якого ще не встановлено, та по каналам теплотраси потрапляє у підвали сусідніх житлових будинків. Намагаючись мінімізувати негативні наслідки залиття, позивачі зверталися із проханням оперативного відкачування гарячої води з належних їм приміщень, як безпосередньо до представників КП "ХТМ", які були присутні на місці аварії, так і до інших відповідних служб міста, зокрема до Міської диспетчерської служби 1562 та ДСНС у Немишлянському районі м. Харкова. Проте, такі спроби виявились марними, внаслідок чого [PERSON] був змушений звернутися за допомогою до приватних осіб, які надають послуги з відкачування води. Зважаючи на те, що аварійна бригада КП "ХТМ" доволі тривалий час не могла встановити місце аварійного витоку теплоносія, майну [PERSON] та [PERSON] була спричинена значна матеріальна шкода, а також понесені витрати на усунення наслідків залиття. З метою фіксації факту залиття, 28.11.2022 року представник позивачів звернувся із відповідною заявою до дільниці №54 Комунального підприємства "Жилкомсервіс". Комісією у складі начальника та інженера дільниці №54 КП "Жилкомсервіс", слюсаря теплового пункту дільниці №1 КП "ХТМ" в присутності представника позивачів було проведено обстеження нежитлових приміщень в підвальній частині в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , про що складений акт №91 від 09.12.2022 року. Враховуючи те, що наданий акт не відповідає встановленій п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207, до КП "Жилкомсервіс" 16.01.2023 року була направлена заява про надання акту про залиття встановленої форми. У відповідь на вказану заяву КП "Жилкомсервіс" повідомило, що залиття підвальних приміщень будинку [ADDRESS] імовірно сталося у зв`язку із аварійною ситуацією, яка відбулася на внутрішньоквартальних (зовнішніх) мережах гарячого водопостачання. Достовірну причину залиття встановити не виявилось можливим, оскільки КП "Харківські теплові мережі" не надали інформацію про аварійну ситуацію на дільницю №54 КП "Жилкомсервіс". Крім цього, представником позивачів 15.12,2022, 13.01.2023 та 24.01.2023 року до КП "ХТМ" були направлені адвокатські запити для з`ясування обставин аварійного витоку гарячої води на магістральному трубопроводі, що стало причиною залиття нежитлових приміщень в підвальній частині в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на вказані запити відповідач підтвердив факт аварії на внутрішньоквартальній мережі гарячого водопостачання, зазначаючи про відключення житлових будинків, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , проте намагаючись зменшити або взагалі уникнути відповідальності за завдані збитки, повідомив неправдиву інформацію про локалізацію аварії та усунення її наслідків, навмисно замовчуючи факт потрапляння гарячої води до підвальних приміщень житлового будинку. Так, беручи до уваги що залиття приміщень було виявлено власником о 10:00 годині 28.11.2022 року, близько двох годин позивачі намагалися знайти спосіб та засоби для відкачування гарячої води, а після початку відкачування, рівень води у приміщеннях майже годину практично не змінювався та складав близько 0,5 метрів. Лише о 14:30 годині вдалося повністю відкачати воду з приміщень. Відповідно до технічних характеристик автомобілю, за допомогою якого здійснювалась ліквідація наслідків залиття, за весь час його роботи було відкачано близько 80 м3 гарячої води. Крім того, беручи до уваги що для встановлення місця витоку гарячої води з трубопроводу аварійною бригадою було здійснено три розриття в різних місцях, замінено 5 метрів трубопроводу, а також те що прокладання внутрішньоквартальної мережі гарячого водопостачання здійснено в залізобетонному кожусі, слід дуже скептично ставитись до тверджень відповідача про швидкість локалізації та ліквідації аварії. Враховуючи, що залиття відбулося гарячою водою, яке супроводжувалося рясним виділенням пари та доволі тривалим впливом, майну позивачів було завдано значної шкоди. Зокрема, залиттям пошкоджено чотири офісних стола та дві тумби, що належать [PERSON] , а також стіни (відшарування шпаклівки з фарбою) та підлога у всіх приміщеннях, підвісні системи Армстронг на стелі у двох приміщеннях, стеля (відшарування шпаклівки з фарбою) у двох приміщеннях, дві вбудовані шафи, шість міжкімнатних дверей, що належать [PERSON] . З метою визначення вартості пошкодженого майна, 07.12.2022 року позивачі звернулися до суб`єкта оціночної діяльності, фізичної особи-підприємця [PERSON] та уклали договори про надання інформаційних та посередницьких послуг з проведення незалежної оцінки. На виконання вказаних договорів 20.12.2022 року суб`єктом оціночної діяльності були надані звіти про оцінку розміру прямого збитку (матеріального збитку), згідно яких розміри матеріальної шкоди склали: [PERSON] -118400,00 (сто вісімнадцять тисяч чотириста) гривень; [PERSON] - 22788,00 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) гривень. Вартість послуг з проведення незалежної оцінки завданої шкоди склала: [PERSON] - 7000,00 (сім тисяч) гривень; [PERSON] -1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень. \~ \~ \~ \~У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, Представник відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із викладеними доводами з огляду на той факт, що позовні вимоги не ґрунтуються на будь-яких нормах права, сама позовна заява є необґрунтованою та такою, що не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству України, а тому не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1 186 (зі змінами, внесеними рішенням від 22.02.2007 № 188) житловий фонд територіальної громади м. Харкова був переданий у господарське відання КП "Жилкомсервіс". Внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання у відповідності зі статтею 186 Цивільного кодексу України є приналежністю житлового фонду, тому також перейшли у господарське відання КП "Жилкомсервіс". Господарське відання є речовим правом, тобто різновидом права власності. Тому з моменту передачі житлового фонду в господарське відання КП "Жилкомсервис" останній є не тільки управителем, а також і балансоутримувачем житлового фонду територіальної громади м. Харкова. Таким чином,\~забезпечення проведення\~капітального і\~поточного ремонтів\~відповідно до\~встановлених стандартів,\~нормативів,\~норм та\~правил покладено\~на балансоутримувача\~та управителя\~житлового будинку. Окрім того, внутрішньобудинкові мережі\~перебувають на\~балансі КП «Жилкомсервіс». Здійснення ремонтів накладено на КП Жилкомсервіс на підставі н. 15 публічного договору. обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від давнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок її несправності (пошкодження) покладено саме на управителя. Також представник відповідача зазначає, що позивачі у своїй позовній заяві вказують, що саме зі слів аварійної бригади, стало відомо про те. що виток теплоносія відбувається з магістрального трубо проводу. Однак це нічим не підтверджено, та позивачі не надають доказів про встановлення та під твердження місця аварії, а також немає доказів того, що саме аварія сталась з вини КП «Харківські теплові мережі». Представник відповідача КП "Жилкомсервіс" у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, відзив на позовну заяву не надходив,\~а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);\~\~характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень в підвальній частині №№ XI, XII, XIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 176,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.05.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. та зареєстрованим в реєстрі за №1724. 03 лютого 2022 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Адвокатським бюро "БОГДАНА ОГІЄНКА", в особі керуючого Огієнка Богдана Сергійовича, був укладений договір оренди нежитлових приміщень №2, відповідно до пункту 1.1 якого в термінове платне користування передані нежитлові приміщення №№ XXI, XXIII в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 62,0 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 28 листопада 2022 року, близько 10:00 години [PERSON] було виявлено залиття гарячою водою належних йому вищезазначених нежитлових приміщень. З метою фіксації факту залиття, 28.11.2022 року представник позивачів звернувся із відповідною заявою до дільниці №54 Комунального підприємства "Жилкомсервіс". Комісією у складі начальника та інженера дільниці №54 КП "Жилкомсервіс", слюсаря теплового пункту дільниці №1 КП "ХТМ" в присутності представника позивачів було проведено обстеження нежитлових приміщень в підвальній частині в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , про що складений акт №91 від 09.12.2022 року. Враховуючи те, що наданий акт не відповідає встановленій п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (надалі - Правила), до КП "Жилкомсервіс" 16.01.2023 року була направлена заява про надання акту про залиття встановленої форми. У відповідь на вказану заяву КП "Жилкомсервіс" повідомило, що залиття підвальних приміщень будинку [ADDRESS] імовірно сталося у зв`язку із аварійною ситуацією, яка відбулася на внутрішньоквартальних (зовнішніх) мережах гарячого водопостачання. Достовірну причину залиття встановити не виявилось можливим. У ході судового розгляду встановлено, що залиттям пошкоджено чотири офісних стола та дві тумби, що належать [PERSON] , а також стіни (відшарування шпаклівки з фарбою) та підлога у всіх приміщеннях, підвісні системи Армстронг на стелі у двох приміщеннях, стеля (відшарування шпаклівки з фарбою) у двох приміщеннях, дві вбудовані шафи, шість міжкімнатних дверей, що належать [PERSON] . З метою визначення вартості пошкодженого майна, 07.12.2022 року позивачі звернулися до суб`єкта оціночної діяльності, фізичної особи-підприємця [PERSON] та уклали договори про надання інформаційних та посередницьких послуг з проведення незалежної оцінки. На виконання вказаних договорів 20.12.2022 року суб`єктом оціночної діяльності були надані звіти про оцінку розміру прямого збитку (матеріального збитку), згідно яких розміри матеріальної шкоди склали: -[PERSON] -118400,00 (сто вісімнадцять тисяч чотириста) гривень; [PERSON] - 22788,00 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) гривень. Вартість послуг з проведення незалежної оцінки завданої шкоди склала: -[PERSON] - 7000,00 (сім тисяч) гривень; [PERSON] -1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1 186 (зі змінами, внесеними рішенням від 22.02.2007 № 188) житловий фонд територіальної громади м. Харкова переданий у господарське відання КП "Жилкомсервіс". Згідно статті 186 Цивільного кодексу України, внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання є приналежністю житлового фонду, тому також перейшли у господарське відання КП "Жилкомсервіс". З моменту передачі житлового фонду в господарське відання КП "Жилкомсервис" останній є не тільки управителем, а також і балансоутримувачем житлового фонду територіальної громади м. Харкова. Таким чином,\~забезпечення проведення\~капітального і\~поточного ремонтів\~відповідно до\~встановлених стандартів,\~нормативів,\~норм та\~правил покладено\~на балансоутримувача\~та управителя\~житлового будинку. Відповідно пунктів 5. 6 частини другої статті 24 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передане на його бадане. Підпунктом 8 частини другої статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. \~01 січня 2007 року набрав чинності публічний договір про надання житлово- комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами (власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради). Відповідно до пункту 1 цього договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, а споживачем - своєчасної плати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Споживач має право на відшкодування збитків, заподіяних його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок незадовільного санітарного утримання території або неналежного надання послуг (пункт 12.4 договору). Виконавець зобов`язаний утримувати внутрішньо-будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень у наданні послуг у строки, встановлені законодавством (пункт 15.3 договору); відшкодувати споживачеві збитки, заподіяні його майну та/або приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю споживача внаслідок незадовільного санітарного утримання території або неналежного надання послуг (пункт 15.8 договору). Підпунктами 3, 9 пункту 15 зазначеного договору КП\~«Жилкомсервіс» зобов`язалося перед споживачами утримувати внутрішньобудинкові мережі\~в належному\~технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень у наданні послуг у строки, передбачені законодавством: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будників, квартир, приміщень. Здійснення ремонтів накладено на КП Жилкомсервіс на підставі н. 15 публічного договору. Згідно ч. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи\~багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в буднику, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення. обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного буднику і прибудинкової гори торії та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутові їх потреб. Відповідно пункту 3 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових спаєм), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року, внутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку). Внутрішньобудинкова система водовідведенпя (відведення холодної та/або гарячої води) - система від місця скидання стоків у перший колодязь на випуску з будинку (колодязь не належить до внутрішньобудинкової системи) до трійника включно на відгалуженні від стояка, що розташований у квартирі споживача, нежитловому приміщенні в житловому буднику. Пунктом 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибулі пікових територій, затвердженого носіаповою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 201 І року № 869 ( тут і надалі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо. З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами КП «Харківські теплові мережі», що обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішпьобудинкової системи холодного водопостачання (від давнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок її несправності (пошкодження) покладено саме\~на управителя відповідача Комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріпленостаттею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Частиною 1ст. 322 ЦК України- власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За правиламист.1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі справа № 759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись зазначеної правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. З наведеного убачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» не скористались своїми правами, передбаченими нормами\~ЦПК України\~та не надали до суду доказів відсутності своєї вини у заподіянні шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування позивачам матеріальної шкоди, завданої залиттям приміщення. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на залучення спеціалістів, експертів, проведення експертизи та інших процесуальних дій, необхідних для розгляду або підготовки до розгляду справи. Отже, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню сплачені кошти за проведення оцінки завданої майну шкоди та спдаченого судового збору при поданні позовної заяви. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] просить стягнути витрату на правову допомогу у розмірі 20000 грн., позивач [PERSON] 10000 грн. За змістом ч.ч.1, 2, 3\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з частиною 8\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, заважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Позиція Верховного Суду щодо зменшення заявлених витрат на правничу допомогу викладена у справі № 915/1654/19, а саме: суд може зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, тільки за клопотанням сторони, шляхом оцінки викладених доводів щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, які можуть доводитись шляхом аналізу наданих адвокатами звітів (розрахунків) послуг з професійної правничої допомоги та актів виконаних робіт (виконання правничої допомоги) та їх співставлення з обставинами справи, поданими процесуальними документами. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн, на користь [PERSON] 1500 гривень.

Outcome: partial