Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

З позовом про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав до суду звернулась [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1109,00 гривень та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Представник позивача адвокат Д. Завальнюк до судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та розглядати справу за його та позивача відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи, причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надав, однак в матеріалах справи міститься його заява адресована компетентним органам, засвідчена нотаріально, в якій зазначено щодо розгляду справи судовими органами за його відсутності. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як орган опіки та піклування Н. Жилавська надала до суду заяву про можливість розгляду справи за відсутністю їх представника, в якій висновок від 30.06.2023 року №748/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підтримує, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER] видане повторно 27.07.2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області. Батьки дитини проживають окремо. Суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] , 11.11.2020 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з вступом у зареєстрований шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Київським районним у місті Одесі ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Судовим наказом виданим 05.08.2022 року Київським районним судом м.Одеси стягуються з [PERSON] аліменти у розмірі частини всіх видів доходу, щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до її повноліття, тобто до [INFO] . Даний судовий наказ звернуто до примусового виконання, про що свідчить відомості з реєстру АСВП , з якої вбачається, що 19.10.2022 року відкрито виконавче провадження АСВП [NUMBER]. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , від 28.07.2022 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко С.В., відповідно до якої [PERSON] , добровільно і безумовно відмовляється від батьківських прав у відношенні його дочки [PERSON] , [INFO] . Також згідно висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 30.06.2023 року №748/01-11 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що неповнолітньою [PERSON] , було проведено бесіду, в ході якої вона пояснила, що батька не бачила 4 роки, він може раз на місяць їй подзвонити, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим спілкування є неприємним, на свята та дні народження не вітає. Також неповнолітня зазначила, що заперечень щодо позбавлення її батька батьківських прав щодо неї не має. Тобто з висновку вбачається, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до сімейного життя, на спілкується із дочкою навіть в мінімальному обсязі, не створює умов для отримання належної освіти. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, під час судового розгляду встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідача відносно вказаної дитини, відсутності з його боку участі у вихованні дитини. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє до останньої щонайменшої батьківської турботи, більш того надав письмову згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя дитини сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так матеріали справи не містять жодного доказу зміни матеріального стану відповідача, або відомостей щодо наявності інших утриманців у відповідача, так само, як немає відомостей щодо звернення самого відповідача з вимогою щодо зміни розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дочки. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На підставі наведеного, враховуючи вік дочки сторін та пов`язані з цим витрати на її харчування, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що розмір стягуваних аліментів у розмірі встановленому судовим наказом Київського районного суду м.Одеси від 05.08.2022 року у розмірі частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, є доцільним для забезпечення найбільш необхідних потреб дочки сторін, у зв`язку з чим зменшення його розміру до 1109 гривень, призведе до погіршення матеріального стану неповнолітньої та не відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial