Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 2012 року по день її смерті. Встановлення вказаних обставин необхідні позивачці для реалізації її спадкових прав. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що була знайома з батьками [PERSON] та нею приблизно з 1995 року. Після смерті батька [PERSON] в 2012 році вона та [PERSON] дійшли згоди про сумісне проживання, оскільки мати [PERSON] також потребувала стороннього догляду. Проживаючи однією сім`єю з [PERSON] , вона доглядала за нею, готувала їжу, прибирала, прала. В 2011 році [PERSON] видала на її ім`я довіреність, якою уповноважила вчиняти від її імені будь-які дії. Вона придбавала ліки, оплачувала комунальні послуги, слідкувала за станом квартири. [INFO] [PERSON] померла, вона за сумісні кошти її поховала, отримала свідоцтво про поховання і довідку про причину смерті. Просить встановити факт сумісного проживання зі спадкодавцем для надання вказаного рішення суду нотаріусу для подальшого оформлення спадкових прав. Ухвалою суду від 24.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано докази. 15.05.2023 року від відповідача Київська міська рада через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнають, просять відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачкою не надано доказів сумісного проживання з [PERSON] , ведення спільного бюджету та господарства, наявності взаємних прав та обов`язків. 15.05.2023 року через систему електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що нею надано достатньо доказів. 16.05.2023 року через канцелярію суду надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , яка є тіткою померлої [PERSON] та, відповідно, спадкоємицею. Ухвалою суду від 05.07.2023 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. 05.07.2023 року в судовому засіданні представником третьої особи до справи долучені пояснення третьої особи, в яких вона позовні вимоги не визнає, оскільки позивачкою не доведено факту спільного побуту, спільного господарства та спільного бюджету з померлою. В судовому засіданні позивачка, яка була допитана в якості свідка, підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що до 2016 року тричі на тиждень ночувала у [PERSON] , а з 2016 року вже постійно проживала з нею, її речі, постільна білизна були в квартирі [PERSON] , вона оплачувала комунальні послуги, годувала її за свій рахунок. Меблі та предмети побуту вона не придбавала, оскільки [PERSON] була інвалідом, постійно лежала та не потребувала такого. Вперше побачила родичів [PERSON] на її похованні, яким вона займалась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому просить розглядати справу в його відсутність. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що у позивачки відсутні належні та допустимі докази проживання однією сім`єю з [PERSON] протягом п`яти років до дня смерті останньої. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданимДеснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ)10.11.2020 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . 12.11.2020 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 17.11.2020 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 13.05.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою, якою повідомила про її намір встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавицею в судовому порядку та просила не здійснювати оформлення спадщини і видавати свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини ходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмовив і дїї прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмовувіднеї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальнихдій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підтвердження та на спростування факту проживання однією сім`єю позивачки з [PERSON] були допитані як свідки з боку позивачки, так і з боку третьої особи. Так, свідок сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був знайомий з [PERSON] з 1984 року, а [PERSON] знає з 2015 року. Він також допомагав [PERSON] , доглядав за нею, годував її, переодягав. [PERSON] також була в квартирі [PERSON] , але чи ночувала вона там, він не цікавився. [PERSON] була доглянута, в неї завжди були чисті речі та постільна білизна, в холодильнику була їжа. Він бачив [PERSON] разом із [PERSON] , але тільки по вихідним, оскільки соціальні працівники у вихідні дні не приходили, в інші дні він не приїжджав. Чи був у [PERSON] та [PERSON] сумісний бюджет, йому не відомо, як і те, чи придбавались ними за сумісні кошти якісь предмети побуту. Свідок сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] з 2018 року, вона була соціальним працівником і здійснювала нагляд за нею, після звільнення у 2018 році продовжила спілкуватись з [PERSON] та її відвідувати. З [PERSON] вона познайомилась у 2018 році, а взагалі знала про неї зі слів [PERSON] , що вона готує їжу, оформлює ліки, субсидії, прибирає в квартирі. Вона приходила до [PERSON] від одного разу до трьох разів на тиждень, в цей час [PERSON] не було, оскільки вона була на роботі. Іноді приходила ввечері та бачила там [PERSON] та її речі. Чи був у сторін спільний бюджет, їй не відомо. Свідок з боку третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що померла [PERSON] - його двоюрідна сестра, а третя особа [PERSON] - його мати. Про [PERSON] вони дізнались у 2020 році, до цього вони ніколи її не бачили і про неї не чули. В квартирі [PERSON] не було ніяких ознак проживання [PERSON] , натомість до [PERSON] дуже часто приходив [PERSON] , який також є інвалідом, він доглядав її, ночував з нею, там був його інвалідний візок. В будні до [PERSON] приходили соціальні працівники та сусіди. Він (свідок) приїздив до [PERSON] 2-3 рази на місяць, привозив продукти. [PERSON] доглядав [PERSON] по вихідним дням, а волонтери чи учні [PERSON] - в будні. Коли він приїжджав до [PERSON] , не бачив там речей [PERSON] , всі речі, які були в квартирі, належали [PERSON] . Свідок з боку третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала і працює двірником прибудинкової території, де жила [PERSON] . [PERSON] вона ніколи не бачила. На вхідних приїжджав [PERSON] , він інвалід, привозив [PERSON] продукти та ночував в неї. Іноді з [PERSON] ночувала і вона. Крім того, у 2019 році вона заходила до [PERSON] 3-4 рази на день, потім відмовилась, оскільки не встигала все робити. В квартирі, окрім [PERSON] , ніхто не жив, сторонніх речей та верхнього одягу будь-яких інших осіб там не було. Свідок з боку третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] на протязі 30 років, вони сусіди, [PERSON] жила в квартирі [NUMBER], вона - у [NUMBER] . [PERSON] в квартирі [PERSON] не жила, вона була волонтером та приходила до [PERSON] кожного четверга. У [PERSON] був список волонтерів, де було зазначено хто та в якій день має прийти. Вона (свідок) мала ключ від квартири [PERSON] і кожного вечора о 23 годині вона приходила та закривала двері. Вона знала всіх соціальних працівників, які приходили до [PERSON] , вони перебували з нею з 19 години вечора до 7 години ранку. В квартирі [PERSON] були тільки її речі, був халат [PERSON] , який вона одягала, коли готувала їжу. У вихідні приїжджав [PERSON] , привозив продукти, воду. Також в розмові з нею [PERSON] казала, що давала гроші [PERSON] на оплату комунальних послуг. Свідок з боку третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі [NUMBER] , а [PERSON] мешкала в квартирі [NUMBER] . [PERSON] вона бачила тільки двічі - перед смертю [PERSON] та після. За життя [PERSON] до неї постійно приходили соціальні працівники, приносили продукти. Вона (свідок) їм відкривала двері. Також до [PERSON] приїжджав родич на ім`я [PERSON] , який привозив продукти, та інший чоловік, який ночував там. В квартирі [PERSON] ніяких речей інших осіб вона не бачила. Аналізуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що в їх поясненнях відсутні відомості про обставини, які б беззаперечно засвідчували реальність проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] протягом більше п`яти років до дня смерті останньої, а саме: наявність спільного бюджету та понесення витрат з нього на потреби сім`ї, купівлі майна для спільного користування, порядку користування квартирою, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги. Натомість свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні спростували факт проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю. Сам по собі факт того, що позивачкуіноді бачили в квартирі, в якій проживала [PERSON] , а також придбання нею продуктів харчування, наявність декількох спільних фотографій, поховання позивачкою [PERSON] не свідчить про наявність у них відносин, притаманних сім`ї. Посилання позивачки на вирішення нею таких питань [PERSON] , як оформлення спадщини, оплата комунальних послуг, укладення договору на енергопостачання, не свідчить про відносини, притаманні сім`ї, оскільки позивачка діяла в межах повноважень, наданих їй [PERSON] за довіреністю від 01.10.2011 року. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як осіб, які були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж із 09.11.2015 року до [INFO], тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed