Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказує на те, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електроенергії. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає «ДТЕК Київські електромережі». Однак, відповідачем було порушено Правила користування електричною енергією, внаслідок чого утворилась заборгованість за не обліковану електричну енергію у розмірі 4 292,73 грн. Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у споживача утворилася заборгованість по оплаті послуг ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті заборгованості за не обліковану електричну енергію, що складає 4 292,73 грн., 226,16 грн.- три проценти річних , 613,86 грн.- інфляційної складової та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 12.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 06.07.2023 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву та просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та просила застосувати позовну давність, оскільки заборгованість , яка сформувалася є за період з 11.11.2015 року по 01.12.201 року. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «Дтек Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго». З 01.01.2019 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є Оператором системи розподілу (ОСР), здійснює ліцензійну діяльність виключно щодо розподілу (передачі) електричної енергії та у своїй діяльності керується чинним законодавством України. ПрАТ «ДТЕК Київські електричні мережі» до 01.01.2019 року зберігало за собою право здійснювати постачання та передачу електричної енергії місцевими локальними мережами. Правовідносини, що виникли між позивачем (як постачальником електричної енергії) та відповідачем тривали до 31.12.2018 року. Отже, посилання відповідачки на те що позивач є не належною енергокомпанією не відповідають війсності. Відповідачем у відзиві зазначається, що вона не укладала жодного договору з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Однак, відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 1 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018),затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до п. 19, 21 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Пунктом 20 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018),затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 42 Правил №1357 користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З 14 березня 2018 року правовідносини з постачання електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 р. (далі ПРРЕЕ). Відповідно до пункту 5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з пунктом 4.10. ПРРЕЕ побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно з ч. 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Аналізуючи вищенаведені положення закону та положення нормативно-правових актів в галузі електроенергетики в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями Цивільного кодексу України про договір, суд робить висновок, що зобов`язання по оплаті вартості спожитої електроенергії покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція грунтується на висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, та у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок по сплаті комунальних платежів несуть всі власники та особи, що проживають у квартирі або будинку. До того ж, відповідно до пунктів 4 та 8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 у період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії до 01.12.2018 оператори систем розподілу (ОСР) повинні укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, та форми, встановленої ПРРЕЕ, і розмішується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За умовами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України та Законом України «Про електроенергетику». Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999р. З 14 березня 2018 року правовідносини з постачання електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 р. Згідно з пп. 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електроенергіїзобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. У відповідності до п. 4.10 ПРРЕЕ побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно п. 4.12 ПРРЕЕ плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується, зокрема, протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Згідно п. 4.19 ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідач користувалась послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого заборгованість станом 01.01.2019 р. на контрольних показниках 022123 кВт*год. існує заборгованість за спожиту електричну енергію 4292,73 грн. Судом встановлено, що період виникнення заборгованості з 01.03.2016 року по 31.12.2018 року, що підтверджується особовою карткою споживача. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо нарахованих позивачем 3% річних та інфляційну складову боргу судом встановлено. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16- ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 роз`яснено, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок, доданий до позовної заяви, відповідає періодам нарахувань заборгованості містить кількість днів відповідно до календарного місяця з травня 2020 року по лютий 2022 року з урахування дефляції. Щодо строків позовної давності судом встановлено, що приблизно з 1996 року з метою управління відносинами з клієнтами в ПАТ «Київенерго», правонаступником якого з 2018 року є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», всі побутові споживачі обліковувалися та продовжують обліковуватися за допомогою пакетного програмного забезпечення ПК «Мегабіллінг». З метою ідентифікації споживачів, за кожним споживачем за адресою якого встановлено лічильник обліку електричної енергії відкрито особовий рахунок, який складається з 11 цифр та є індивідуальним, картка споживача містить всі вихідні дані: адреса споживання, П.І.П. споживачів, оплати, номерні знаки лічильника та пломб, обсяги споживання, тариф та ін. Таким чином, з 2007 року Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . У зв`язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію за вищезазначеним особовим рахунком, у 2021 році позивач звернулося до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення відповідної заборгованості. Судом встановлено, що Святошинським районним судом міста Києва було видано судовий наказ від 05.01.2022 у справі № 759/29493/21 про стягнення з [PERSON] на користь Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 4292,73 грн., суми інфляційної складової та 3 % річних у розмірі 1269,00 грн. та судового збору у розмірі 227 грн. Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року [PERSON] звернулась з заявою про скасування судового наказу, зазначаючи, що вона з 2011 року постійно проживає в Королівстві Швеції та є громадянкою цієї країни. Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року судовий наказ від 05.01.2022 року № 759/29493/21 у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення заборгованості - скасований. Отже, 02.03.2023 році позивачем було встановлено, що дійсним споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] є саме [PERSON] , а не [PERSON] . Так, відповідно до пункту 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (надалі - ПКЕЕ), які були чинними до 26.06.2018, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та пред`являє оригінали документів. Побутовий споживач має право подати заяву та необхідні документи особисто або через уповноваженого представника чи надіслати його поштою рекомендованим листом з описом вкладення. Надані уповноваженим представником або надіслані поштою копії документів мають бути завірені відповідно до законодавства. Електропостачальник протягом 10 робочих днів з дня подання побутовим споживачем заяви та пакета документів готує у двох примірниках проект договору, підписує та надає його особисто чи надсилає поштою побутовому споживачу або його представнику для ознайомлення та підписання. Побутовий споживач або його представник повертає енергопостачальнику протягом 10 робочих днів один примірник підписаного договору. Відповідно до абз. 5 п. 3.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ), споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії споживачу має ознайомитись з умовами постачання електричної енергії, правами та обов`язками, обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору. Обрана споживачем комерційна пропозиція є додатком до укладеного відповідним електропостачальником та споживачем договору. Відповідно до п. 3.2.10 ПРРЕЕ споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії має обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору постачання електричної енергії споживачу. Така комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до договору. Відповідно до п. 3.2.13 ПРРЕЕ споживач, обравши комерційну пропозицію, надає електропостачальнику заповнену заяву-приєднання разом із необхідними для укладення відповідного договору документами. Така заява-приєднання може бути подана електропостачальнику одночасно із заявою- приєднанням до електричних мереж відповідно до Кодексу систем розподілу або Кодексу системи передачі через оператора системи. Електропостачальник, отримавши заяву-приєднання, протягом трьох робочих днів перевіряє можливість приєднання споживача до умов договору на умовах обраної комерційної пропозиції. У разі неможливості приєднання споживача до умов відповідного договору на умовах обраної комерційної пропозиції електропостачальник письмово протягом трьох робочих днів від дня отримання заяви-приєднання повідомляє заявника про відмову в укладенні відповідного договору та повертає йому документи, які були надані разом із заявою-приєднанням. Відповідно до п. 3.2.14 ПРРЕЕ договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. Відповідно до абз. 2 п. 1 ПКЕЕ правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до абз. З п. 1.1.1 ПРРЕЕ ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені положення законодавства випливає висновок, що ініціатором укладення договору про постачання електричної енергії є саме споживач. Однак, [PERSON] користувалась послугами та споживала електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , проте не зверталась до Товариства для укладення договору про постачання електричної енергії з необхідним пакетом документів в супереч нормам чинного законодавства України. Так, неправомірні дії [PERSON] призвели до того, що Товариство звернулося до суду із заявою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергіїдо неналежної особи. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обгрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). При цьому суд зазначає, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою від 25.04.2023 р. № 383 Кабінет Міністрів України через (СОVID-19) продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року. Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 4 292,73 грн. за період з 01.03.2016 року по 31.12.2018 року. Таким чином, враховуючи те, що лише 02.03.2023 року Товариством було встановлено, що дійсним споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , є саме [PERSON] , а не [PERSON] , те, що Товариство зверталося до суду із заявою про стягнення боргу за адресою відповідача, а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, суд вважаэ, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою не було порушено строки позовної давності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved