Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-12 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання пунктів договору іпотеки недійсними. Свою позовну заяву позивач обґрунтовувала тим, що 07.08.2007 між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладено договір іпотеки від 07.08.2007 та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 07.08.2008, відповідно до умов якого. В якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 004-2914/840-0031 від 06.08.2007 укладеногго між тими ж сторонами, було передано в іпотеку житлову квартиру [ADDRESS] . Вказаний предмет іпотеки [PERSON] набув 07.08.2007 на підставі договору купівлі-продажу квартири. Право власності на предмет іпотеки [PERSON] набув під час зареєстрованого 28.04.2007 шлюбу з [PERSON] . Позивач зазначає, що предмет іпотеки - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумсної власності подружжя. На включення до вказаного іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотеко держателя - позивач згоди не надавала. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним п. 4.1., п. 4.2., п. 4.3., п. 4.4., п. 4.5., п. 4.6., п. 5.1., п. 5.2, п. 5.3., п. 5.4.договору іпотеки від 07.08.2007, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», посвідченого Івановою С.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстром № 4269. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2022 залучено до участі у розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання пунктів договору іпотеки недійсними, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванову Світлану Миколаївну (місцезнаходження: [ADDRESS] ). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача подав клопотання про відкладення слухання справи, у зв`язку із тим, що в Україні діє воєнний стан, який продовженя 18.08.2023. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна в судове засідання не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Зловживання процесуальними правами, або так звані «процесуальні диверсії» - є будь-якими деструктивними діями з використанням процесуальних прав особи, яка бере участь у розгляді судової справи, з метою максимально ускладнити опоненту виграш правового спору в цілому або завдати збиток його певним інтересам, що в будь-якому випадку порушує право особи на справедливий суд, про яке так часто наголошують вітчизняні суди та Європейський суд з прав людини в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у статтях 44 ЦПК України, 43 ГПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. п. 28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010, Заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. п. 24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011, Заява № 26976/06). Представник позивача неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, при цьому судом не визнано причини неявки представника позивача в судове засідання поважними. Суд зауважує, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач зловживає правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду. Суд, розглянувши подані сторонами документи, дослідивши цивільну справу № 752/11151/19, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 07.08.2007, відповідно до п. 1.1. якого, кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 135000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Пунктом 3.2. кредитного договору б/н від 07.08.2007 встановлено, що забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісії та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій є: іпотека нерухомого майна, а сме трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , порука фізичної особи [PERSON] . Крім того, між [PERSON] та відповідачем був укладений договір іпотеки від 07.08.2007 із урахуванням змін та доповнень внесених договором між сторонами 28.09.2011. Вказаний договір був укладений в якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 004-2914/840-0031 від 06.08.2007. Відповідно до п.п. 1.1 договору іпотеки від 07.08.2007 іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п. 4.3. договору іпотеки від 07.08.2007 у випадках порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або боржником будь-якого основного зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодавцем та/або боржником вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3. договору, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. (п. 4.4. договору іпотеки від 07.08.2007). Зазначений предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] набув 07.08.2007 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим № 4267. Також, 28.09.2011 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 07.08.2007 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., згідно якого п. 1 передбачено, що сторони, враховуючи внесені зміни, а саме: укладення додаткової угоди б/н від 28.09.2011 до основного договору (кредитний договір «на споживчі потреби» № 004-2914/840-0031 від 07.08.2007), укладеного між іпотеко держателем та боржником, погодили внести відвпоідні зміни й до вищевказаного договору іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 28.04.2007 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім?ї 28.04.2007, про що зроблено відповідний актовий запис № 793. Відповідно до довідки Форми № 3, виданої ЖЕО-109 № 885 від 04.07.2007 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 осіб: [PERSON] (власник особового рахунку) з 24.02.1987, [PERSON] (дочка) з 13.02.1997, [PERSON] (син) з 06.05.1999. В довідці № 296 від 08.06.2006, виданій Київським науково-методичним центром по охороні, реставрації та використанню пам?яток історії, культури і заповідних територій зазначено, що згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.05.82 № 700 частину проспекту Сорокаріччя Жовтня (від вул. Васильківської до міської межі) перейменовано на проспект Академіка Глушкова. Вулиці Академіка Глушкова не існує. На теперішній час проспект 40-річчя Жовтня в м. Києві має назву проспект Голосіївський. Відповідно до довідки-характеристики виданої [PERSON] для відчуження нерухомого майна, про те, що нерухоме майно, яким є кооперативна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 1017/32562 за: [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власно сіна квартиру, видане Головним управлінням житло забезпечення Київської міської державної адміністрації від 28.12.1999 серія [NUMBER] (підстава: Наказ Головного управління житлового забезпечення від 19.11.99 № 996-С). Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зістаттею 628 Цивільного кодексу Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 203 Цивільного кодексу Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 Цивільного кодексу Українивизначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При цьому висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності (пункт 1статті 203 ЦК України) має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину. Згідно з частиною 1статті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістомстатті 526 Цивільного кодексу Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першоюстатті 627 Цивільного кодексу Українивстановлено, що відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першоюстатті 230 Цивільного кодексу Українипередбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину застаттею 230 Цивільного кодексу України. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними`також передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Згідно статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу Українидля визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Разом з тим, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/4744/13-ц від 11.06.2014 позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено, стягнуто солідарно на користь АТ «Універсал Банк» 151453 доларів США 96 центів. У зазначеному рішенні було встановлено невиконання [PERSON] умов кредитного договору № 004-2914/840-0031 від 07.08.2007. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.09.2014 апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] було відхилено. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України, згода співвласників (другого з подружжя) на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає ноатріальному посвідченню та (або) державній реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011 [PERSON] подала приватному нотаріусу Київського нотаріального округу Івановій С.М. заяву, якою наддала згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 07.08.2008 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4269 на умовах за своїм розсудом. Посвідчила, що дії чоловіка відповідають інтересам сім?ї, є вигідними для подружжя та відповідають спільному волевиявленню. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до зазначених вище заяв, позивач погодила всі умови та дозволила чоловіку укладати вказані правочини на власний розсуд. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Розподіл судовий витрат здійснюється судом відповідно дост. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed