Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-05 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому вказував, що 01 листопада 1999 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останньої 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано у Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі за реєстр. №698. Разом з тим, покупець зареєстрував право власності щодо придбаної частки майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передала покупцю належну їй частку в майні, а покупець прийняв її та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] (на час смерті - Єшану) померла. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Тому [PERSON] на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просив визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для її вирішення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 01 листопада 1999 року [PERSON] придбав у [PERSON] 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу у Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №698. Разом з тим, покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передала покупцю належну їй частку в майні, а покупець прийняв її та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] (на час смерті - Єшану) померла. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. В той же час посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи неможливе (право власності на майно зареєстроване за покупцем, а продавець майна померла). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час укладення угоди). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved