Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

І. Позиції сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку, прибудинкової території та комунальних послуг за період з 09 серпня 2021 року по 30 квітня 2023 року по квартирі [ADDRESS] на загальну суму 156 141, 71 грн, а саме: 139 831, 55 грн - основної заборгованості; 13 671, 36 грн - інфляційних збитків; 2 638, 80 грн - 3 % річних. В обґрунтування позову вказано, що за період з 09 серпня 2021 року по 30 квітня 2023 року у [PERSON] , яка є власником вищевказаної квартири і користується комунальними послугами, надання яких забезпечується позивачем як компанією з управління і житлової експлуатації, утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 156 141, 71 грн, оскільки вона не сплачувала за отримані нею послуги, фактично користуючись ними. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 30 травня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та 01 червня 2023 року передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 червня 2023 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 46-47/. 07 червня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 48-49/. 15 серпня 2023 року представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі, немає заперечень проти постановлення заочного рішення /а. с. 52/. Представник позивача у судове засідання не з`явився, враховуючи подану 15 серпня 2023 року заяву. У судове засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за останньою відомою адресою місця проживання і реєстрації: [ADDRESS] , проте направлена кореспонденція поверталася до відправника без вручення адресата, у довідці про причини повернення/досилання Форми-20 вказано, що адресат відсутній за вказаною адресою /а. с. 51, 56/. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 17 жовтня 2019 року [PERSON] та ТОВ «Будспецсервіс» уклали договір про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 78-71.2/19, а також додатковий договір до договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 78-71.2/19 /а. с. 8/. 29 червня 2021 року [PERSON] , відповідно до акту приймання-передачі об`єкта нерухомості від забудовника, прийняла у забудовника квартиру [ADDRESS] /а. с. 7/. 10 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Золотухіною О. М. зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 60372488 від 15 вересня 2021 року (12:18:45) /а. с. 8/. Відповідно до акту приймання-передачі житлової частини будинку № 71.2 за ГП від 09 серпня 2021 року, цей житловий будинок був переданий в управління та на обслуговування до ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» /а. с. 30-31/. За рішенням Київської міської ради від 20 червня 2023 року № 6521/6562 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі об`єкта нерухомості від 29 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «Будспецсервіс» (забудовник) та [PERSON] (інвестор), відповідач є носієм прав та обов`язків відносно майна та несе тягар його утримання, а саме: квартири [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат, загальною площею 165, 8 кв м, житловою площею 52, 2 кв м /а. с. 7/. Згідно з статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідач є власником квартири, отримує комунальні послуги, послуги з управління будинком, централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричиняє позивачу, який є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , матеріальні збитки, у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за управління будинком. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 09 серпня 2021 року по 30 квітня 2023 року за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг станом на 24 травня 2023 року, сума боргу становить 139 831, 55 грн - основної заборгованості; 13 671, 36 грн - інфляційних збитків; 2 638, 80 грн - 3 % річних /а. с. 9/. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі - 2 684, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved