Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У лютому 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся адвокат Стефківський В.І., який діє в інтересах [PERSON] із позовом до ПрАТ «СК «Українська страхова група», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] : 200000 грн. розміру страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика, страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого та страхового відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника; 21000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивач зазначає, що 30.10.2020 р. у м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги, поблизу буд. 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "BMW 3281", р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих травм померла. За фактом ДТП ГУНП в Дніпропетровській обл. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040000000793. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2021 року кримінальне провадження № 12020040000000793 стосовно водія [PERSON] закрито. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW 3281", р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200162565 (чинного на дату ДТП (копія витягу з Централізованої бази даних МТСБУ додається). В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього зазнала шкоди неповнолітня донька загиблої [PERSON] - [PERSON] івна, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 04.06.1983 року, її батьком був [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . У відповідності до листа Залізничного віддіу РАЦС у м. Львові № 1241/22.30-26 від -15.12.2021 року батько дитини [PERSON] записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 09.09.2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.09.2006 року. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої згідно зі свідоцтвом про народження є [PERSON] . У відповідності до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2018 року шлюб, укладений між позивачем та [PERSON] , було роз1рвано. Згідно з рішенням суду дитина [PERSON] після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю. Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є її мати [PERSON] та донька [PERSON] івна. У зв`язку з чим представник позивача змушений звернутись до суду з цією позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 року справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомлення) сторін. Представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» подав суду відзив на позовну заяву. В поданому відзиві представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Крім того зазначив, що розмір гонорару адвоката є безпідставний та завищений. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В поданій відповіді представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Доводи представника відповідача викладені у відзиві вважає необґрунтованими та такими що суперечать нормам закону. Представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» подав до суду заперечення на відповідь на відзив, які аналогічні відзиву на позовну заяву. [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача адвокат Стефківський В.І. на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань відповідачем не надіслано. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Судом встановлено, що 30.10.2020 р. у [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "BMW 3281", р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих травм померла. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 02.11.2020 серія [NUMBER] підтверджується факт смерті [PERSON] , [INFO] . За фактом ДТП ГУНП в Дніпропетровській обл. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040000000793. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2021 року кримінальне провадження № 12020040000000793 стосовно водія [PERSON] закрито. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW 3281", р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200162565 (чинного на дату ДТП (копія витягу з Централізованої бази даних МТСБУ додається). В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього зазнала шкоди неповнолітня донька загиблої [PERSON] - [PERSON] івна. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 04.06.1983 року, її батьком був [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . У відповідності до листа Залізничного відділу РАЦС у м. Львові № 1241/22.30-26 від -15.12.2021 року батько дитини [PERSON] записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 09.09.2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.09.2006 року. У відповідності до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2018 року шлюб, укладений між позивачем та [PERSON] , було розірвано. Згідно рішення суду дитина [PERSON] після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю. Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є її мати [PERSON] та донька [PERSON] івна. Представник позивача [PERSON] , за довіреністю [PERSON] 16.03.2021 р. повідомив відповідача ПрАТ "СК "УСГ" про ДТП, що сталась 30.10.2020 р. за адресою: [ADDRESS] , внаслідок якої загинула [PERSON] . Також, 16.03.2021 р. представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до відповідача ПАТ "СК "УСГ" із заявами про виплату страхового відшкодування, по втраті годувальника (до 14 року) в розмірі 180000 грн., моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. (1/2 частки, що належить дитині загиблої). Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої загибеллю в ДТП [PERSON] , матері неповнолітня доньки - [PERSON] івни, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial