Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-13 00:00:00

В березні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-14 т.1) до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 25208,37 грн.; - стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 330000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2018р., сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), на перехресті вулиць М. Довнар-Запольського та Дегтярівської в м. Києві, відповідач керуючи автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на позивачку, як пішохода, яка здійснювала перехід проїзної частини, в результаті чого позивачка отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №42709 від 30 серпня 2018р. відповідача було притягнуто до адміністративної відповідності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу на користь держави. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019р. по справі № 760/23423/18, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до Інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О., треті особи: [PERSON] , Департамент патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження в справі - залишено без задоволення. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому законом порядку. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивачка тривалий час була непрацездатною, вимушена була звертатися за медичною допомогою, та приходити курс лікування, придбавати за особисті кошти медичні препарати. У зв`язку з чим, їй було заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування у розмірі 10140,65 грн. та втраченого нею заробітку, внаслідок втрати працездатності у розмірі 15067,72 грн. Крім того, внаслідок протиправної поведінки відповідача та вчинення ним правопорушення, позивачка втратила нормальний спосіб життя, кардинально порушено нормальні життєві зв`язки, що спричиняє їй моральних і фізичних страждань, яких вона зазнала в результаті ушкодження здоров`я, тривалого лікування, і вона нездатна повною мірою відчувати радість життя, також вимушена була змінити звичний спосіб життя, душевні страждання також викликає у позивачки несумісне з суспільною мораллю поведінка відповідача, який протягом усього часу після ДТП, не поцікавився станом її здоров`я, в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати, як матеріальну, так і моральну шкоду, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 330000,0 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 29 червня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 37-48 т. 2), в якому відповідач проти позову заперечив, та зазначив, що заявлені позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані. Так, за медичною допомогою позивачка звернулася, не відразу після ДТП, а лише через п`ять днів після пригоди. На думку сторони відповідача, позивачкою не підтверджено належними і допустимими доказами витрати на лікування, враховуючи те, що у позивачки були наявні до пригоди хронічні захворювання. Частина медичних обстежень та консультація лікарів відповідної спеціалізації не стосуються ступеня тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок ДТП. При визначені розміру втраченого заробітку, позивачкою не враховані положення ст. 1197 ЦК України. Необґрунтованими також на думку відповідача, є і вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, оскільки наданий нею, в якості доказу висновок експерта психолога від 19 серпня 2020р. є неналежним доказом, оскільки проведений з численними порушеннями відповідної методики проведення даного виду експертного дослідження. 15 липня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 79-86 т. 2), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що доводи та аргументи відповідача, наведені у відзиві на позов, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на припущеннях сторони відповідача. Крім того, на думку сторони позивача, твердження відповідача про намагання вирішити спір в позасудовому порядку, шляхом повідомлення позивачці пропозиції відповідача про відшкодування ним моральної шкоди у розмірі 20000,0 грн. також є непідтвердженими. 22 липня 2021р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 91-98 т.2), в яких сторона відповідача проти позову заперечила, з аналогічних підстав, наведених у відзиві на позов, наголошуючи, що розмір моральної шкоди, який визначила сторона позивача, є неспівмірним, і сторона відповідача вважає, що дії зі сторони позивача носять характер збагачення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити, зазначала, що під час тимчасової непрацездатності, яка була викликана отриманими нею тілесними ушкодженнями, внаслідок ДТП, їй були відкриті листки непрацездатності, після закриття яких, їй було сплачено втрачений заробіток. Відповідач та його представник проти позову заперечили, з підстав, наведених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, просили суд залишити позов без задоволення та врахувати, що сторона відповідача вважає реальним розміром заподіяної моральної шкоди суму, яка складає 20000,0 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 серпня 2018р постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №42709 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням вимог п. 18.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02 серпня 2018р. о 09:10 год. на перехресті вулиць Дегтярівська - М. Довнар-Запольського в м. Києві, відповідач, керуючи автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість руху і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019р. по справі № 760/23423/18, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до Інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О., треті особи: [PERSON] , Департамент патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження в справі - залишено без задоволення. Зі змісту вказаного рішення, вбачається, що відповідача [PERSON] було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а також додатково встановлено, що внаслідок не дотримання ним вимог п. 18.1 ПДР України, мало місце наїзд, керованого відповідачем автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] на позивачку, як пішохода, яка переходила проїзну частину у встановленому місці. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено (а.с. 161, 162, 173, 201, 202 т. 1), що 02 серпня 2018р. позивачку було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні № 17, та їй було діагностовано забійну травму грудної клітини, забій плечового суглоба, садну обличчя та кінцівок, навколоорбітальна гематома праворуч; з 07 по 17 серпня 2018р. позивачка перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 9. Згідно виписки від 17серпня 2018р. № 13044 у позивачки було діагностовано стан після закритої черепно-мозкової травми головного мозку, підшкірні гематоми орбітальних ділянок. 3 30 серпня по 28 вересня 2018р. позивачка перебувала на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 8, з діагнозом виражений астено-невротичний синдром з тривожно-депресивними розладами на фоні перенесеної стресової ситуації. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Положеннями ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Частиною 1 ст. 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, сторона позивача зазначала, що нею було здійснено витрати на лікування у розмірі 10140,65 грн. та втрачено заробіток, внаслідок втрати працездатності у розмірі 15067,72 грн. Проте, як встановлено судом, після пред`явлення позивачкою за місцем роботи виданих їй листків непрацездатності, їй у встановленому законом порядку, було компенсовано втрати заробітної плати в повному обсязі (стовідсотково), що остання визнала в судовому засіданні. Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження ступеня втрати позивачкою професійної працездатності, яка б вплинула на розмір її заробітної плати, а тому вимоги позивачки про відшкодування втраченого заробітку у розмірі 15067,72 грн. не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача у відзиві зазначала, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами отримання тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП і подальшого лікування, суд з вказаними твердженнями не погоджується, враховуючи те, що вони спростовуються матеріалами справи (а.с. 20, 21, 52-60, 154-195, 201, 202 т. 1; а.с. 5-9 т.2). Разом з тим, судом критично оцінюється вимога сторони позивача, яка до фактичних витрат на придбання медичних препаратів, також включила свої витрати, у вигляді благодійних внесків у розмірах 200,0 грн. і 505,0 грн. відповідно, на користь медичних закладів (а.с. 200 т. 1), а тому ці витрати в розумінні положень ст. 1197 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача, як заподіювача шкоди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати позивачки на придбання призначених медичних препаратів та процедур ( в тому числі діагностичних) у розмірі 9435,65 грн. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п.1) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення п. 1), 2) ч. 2 ст. 23 ЦК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок неправомірних дій відповідача, вік позивачки, характер і тривалість страждань, стан її здоров`я, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, з урахуванням часу лікування, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди який було спричинено позивачці складає 50000,0 грн., при цьому судом критично оцінюється висновок експерта психолога від 19 серпня 2020р. (а.с. 216-244 т.1), наданий стороною позивача, в якості доказу, в обгрунтування заявленого розміру моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається, відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч. 1, 2, 6 ст. 106 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , який провів висновок експерта психолога від 19 серпня 2020р. не є атестованим судовим експертом, згідно Реєстру атестованих судових експертів. Частиною 5 ст. 225 ЦПК України визначено, що експертам, які працюють у державних експертних установах, роз`яснення прав і обов`язків експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов`язками експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за завідомо неправдивий висновок приєднуються до особової справи. Засвідчені печаткою експертної установи копії цих документів подаються на вимогу суду. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано до суду доказів того, що залучений ним фахівець, в якості експерта для проведення вищенаведеної експертизи, був проведений до присяги і йому були роз`ясненні відповідні права та обов`яжи експерта. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,0 грн.

Outcome: partial