Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Червоноармійське (нині - с. Кубей) Болградського району Одеської області відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2012 року з відповідачем [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19.09.2014 року по справі №521/11399/14-ц було вирішено: - стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів [PERSON] на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати надходження позовної заяви до суду, а саме з 01.07.2014 року до набуття сином: [PERSON] повнолітнього віку, тобто до [INFO] ; - стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі1/5 частини від усіх видів доходів на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] 3-х річного віку, а саме до [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15.10.2014 року по справі №521/11121/14-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач стверджує, що відповідач будучи батьком малолітнього [PERSON] [INFO] , не бере участь у вихованні сина, навчанні, та розвитку, не відвідує його, не цікавиться про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Не виявляє бажання виконувати батьківські обов`язки, покладені на нього законом, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними. Станом на 30.04.2023 року борг відповідача за несплату аліментів складає 128 388,75 гривень згідно розрахунку заборгованості по аліментах Болградського відділу державної виконавчої служби. Вихованням та утриманням дитини займається виключно вона, позивач по справі. А тому позивач з цих підстав просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Ухвалою від 16.06.2023 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 11.07.2023 року о 10:00 годині (а.с.22), про що повідомлено сторін по справі (а.с.23). У підготовче засідання 11.07.2023 року: -позивач до суду не з`явилась, хоча про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлена належним чином (а.а.23). 10 липня 2023 року на електронну адресу суду надіслала заяву з ЕЦП про перенесення підготовчого засіданні, у зв`язку з очікуванням на висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача від Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, згідно відповіді отриманої на запит позивачем від 30.06.2023 року № 06/6436. яка додана до заяви (а.с.30). -відповідач про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. За даними Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області судова повістка надсилалась за адресою місця його реєстрації (а.с.24, 26-29). Представник третьої особи до суду не прибув, причини неявки не повідомив. Ухвалою суду від 11.07.2023 року було відкладено підготовче засідання на 11:00 годину 21.08.2023 року (а.с.33), та вжито заходів для належного сповіщення сторін по справі (а.с.34). В підготовчому засідання 21.08.2023 року: - позивач підтримала вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що нею суду надано усі докази, та можливо закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду; - відповідач надав до суду письмову нотаріально посвідчену заяву, про визнання вимог та розгляд справи у його відсутність. -представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, хоча сповіщений належним чином (а.с.35). Надали суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 21.08.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 09:00 годину 12.09.2023 року (а.с.58), про що повідомлено сторін по справі (а.с.59). В судове засіданні 12.09.023 року: - позивач не прибула, надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, та підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні (а.с.61); - відповідач до суду не прибув, хоча сповіщався судом відповідно до вимог чинного законодавства за адресою свого постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.60). В матеріалах справи наявна письмова нотаріально посвідчена заява, про відмову від батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та розгляд справи у його відсутність (а.с.56); - представник третьої особи в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином (а.с.60). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача, наданої в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. В силу п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року, який згодом рішенням Малиновського районного суду Одеської області від 15.10.2014 року (справа №521/11121/14-ц) - розірвано (а.с.11) та позивачу залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.6), виданим на підставі актового запису № 1610 від 20 лютого 2013 року, складеним Одеським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6) Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19.09.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] … на користь [PERSON] [INFO] … аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] [INFO] , - в розмірі 1/4 (однієї четвертої) від усіх видів доходу [PERSON] , і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.12). Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №57912468 від 30.04.2023 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини на станом на 30.04.2023 року в розмірі 128 388.75 гривень (а.с.13-14). Позивач по справі зареєструвала шлюб 13 серпня 2021 року з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.08.2021 (а.с.9). Позивач за місцем проживання характеризується виключно позитивно, дитина зареєстрована та проживає спільно з матір`ю та іншими її дітьми та перебуває на її вихованні та повному матеріальному утриманні, до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій перебуває з 18.07.2022 по теперішній час, працювала педагогічним працівником Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № 237, де зарекомендувала себе, як відповідальний, дисциплінований працівник, доброзичлива з любов`ю ставиться до дітей (а.с.52). Позивач проживає спільно зі своїми дітьми. Сім`я благополучна. Відносини у сім`ї добрі, піклуються про дітей. Син [PERSON] навчається в Одеській гімназії № 18, який характеризується виключно позитивно, навчанням і вихованням дитини займалася мати [PERSON] . Батько [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає. За час навчання в закладі освіти жодного разу не відвідував школу успіхами [PERSON] не цікавився (а.с.15). Відповідно до характеристики та довідки Одеської гімназії №18 Одеської міської ради від 15.05.2023 № 47, малолітній [PERSON] навчається у гімназії з першого класу. Під час занять проявляє активність, має навчальні досягнення середнього рівня, до відвідувань занять ставиться відповідально. Навчається в повну міру своїх сил. Мати в повній мірі здійснює контроль за навчанням та вихованням сина. За час навчання в закладі освіти батько дитини жодного разу не відвідав школу, успіхами сина не цікавився (а.с.43). Згідно листа КНП «Дитячий консультативно-діагностичний центр імені академіка Б.Я. Резніка» Одеської міської ради від 10.07.2023, №01/01-15/206, малолітній [PERSON] спостерігається у центрі, дитина здорова, мати дитини всі рекомендації щодо профілактики та лікування захворювань виконує у повному обсязі (а.с.44). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27.01.2023 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї (а.с.8): -донька [PERSON] , [INFO] ; -син [PERSON] , [INFO] ; -син [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.06.2023 складеного Службою у справах дітей сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що для дитини створені належні умови для виховання та розвитку (а.с.49). Відповідно до заяв сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вихованням малолітнього [PERSON] займається мати дитини, батька дитини за місцем проживання родини ніколи не бачили (а.с.45,46,47). [PERSON] , надав до Служби у справах дітей Одеської міської ради засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. заяву, яка адресована «Компетентним органам, тим, кого це стосується - за належністю», про те, що він відмовляється від батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (зареєстровано в реєстрі 23.06.2023 № 202). Просить розглядати дане питання у його відсутність (а.с.56). 31 липня 2023 року Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської області постановив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.48-50). Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме: батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач [PERSON] свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з сином не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним належної і якісної освіти, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дитині. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги позицію відповідача, який жодним чином не відреагував на позов, не спростував жодних доводів позивача, діючи виключно в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.168 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати: 1073.60 гривень.

Outcome: approved