Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-11 00:00:00

08.12.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), подана до канцелярії суду її представником - адвокатом Шибко Андрієм Іллічем, до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ 02899743, 67801, Одеська область, Овидиопольський район, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно, в якій просила суд: 1) визнати особистою приватною власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), як її частку у спільно набутому майні подружжя у законному шлюбі із померлим [INFO] спадкодавцем [PERSON] , наступне нерухоме майно: - 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 2) Виключити зі складу спадкового майна, що залишилось після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , наступне нерухоме майно, що є особистою приватною власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ): - 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 3) Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), з урахуванням розміру її частки у спільно набутому майні подружжя у законному шлюбі із померлим [INFO] спадкодавцем [PERSON] , в цілому право власності на наступне нерухоме майно: - 3/4 частки земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що 26 жовтня 2007 року нею був зареєстрований законний шлюб із гр-ном [PERSON] . Під час цього шлюбу подружжям [PERSON] був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після введення означеного будинка в експлуатацію право власності на будинок за взаємною усною згодою подружжя [PERSON] було формально зареєстроване на ім`я її чоловіка - [PERSON] , про що 31 січня 2008 року на ім`я її чоловіка - [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , були видані Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року. Тобто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , був побудований і зареєстрований на праві власності за чоловіком позивачки [PERSON] саме під час її зареєстрованого шлюбу із гр-ном [PERSON] , а отже є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . При цьому, в обґрунтування позовних вимог [PERSON] також зазначила, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , був побудований подружжям [PERSON] під час їх шлюбу на земельній ділянці із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і яка була придбана одноосібно й особисто її чоловіком [PERSON] ще до укладення 26.10.2007 року його законного шлюбу із позивачкою [PERSON] . Таким чином, позивачка [PERSON] , як законна дружина [PERSON] , вважає, що набула право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачка [PERSON] також вказує на те, що набувши право власності на 1/2 частину житлового будинку, спільно набутого у шлюбі, позивачка також набула і право власності на 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 13.05.2012 року її, позивачки, чоловік [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належну йому за життя половину спільно набутого у шлюбі із позивачкою [PERSON] нерухомого майна подружжя, яка складається з: - 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , - 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Саме такий обсяг спадкового майна залишився після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] (померлого чоловіка позивачки [PERSON] ) і, за твердженням позивачки, підлягає поділу в рівних частках між 2(двома) спадкоємцями, тобто між відповідачем [PERSON] (як сином померлого спадкодавця) і позивачем [PERSON] (як дружиною померлого спадкодавця). При цьому позивачка [PERSON] також посилалась на те, що обсяг спадкового майна, яке залишилось після смерті [INFO] її чоловіка - спадкодавця [PERSON] , та коло його спадкоємців і факт наявності спору між спадкоємцями були остаточно з`ясовані у іншій цивільній справі № 509/1124/13-ц Овідіопольським районним судом Одеської області. Так, серед іншого, в рамках цивільної справи № 509/1124/13-ц були заявлені позовні вимоги [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) до Овідіопольської державної нотаріальної контори (код ЄДРПОУ 02899743, 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), про визнання за ним права власності в порядку спадкування законом після смерті батька - спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, які обидві розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позов [PERSON] в рамках справи № 509/1124/13-ц був обґрунтований тим, що позивач [PERSON] не має можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та офіційною письмовою відмовою державного нотаріуса Овідіопольської районної ДНК Білобрової О.М. у листі №2152/02-14 від 17.12.2012 р. щодо видачі свідоцтв про право на спадщину. Крім того, позов [PERSON] в рамках справи № 509/1124/13-ц був обґрунтований також і тим, що спадщину після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] прийняв він сам, як рідний син померлого, та дружина батька - відповідачка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), і їхні частки у спадщині є рівними. При цьому позивач [PERSON] в рамках справи № 509/1124/13-ц посилається на те, що вказане спадкове майно було особистою приватною власністю його батька, що дружина батька - відповідачка [PERSON] участі у придбанні цього майна не приймала. Разом з тим, в рамках справи № 509/1124/13-ц дружина померлого [INFO] спадкодавця [PERSON] - відповідачка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), категорично заперечувала позовні вимоги [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) та письмово зазначала, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їй, як дружині померлого спадкодавця, належить 1/2 частина спірного нерухомого майна(житлового будинку та земельної ділянки). Інша 1/2 частина цього майна підлягає поділу в порядку спадкування між спадкємцями. Тому, ще в рамках справи № 509/1124/13-ц [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), 10.09.2020 року звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), яким просила суд визнати особистою приватною власністю 1/2 частку земельної ділянки та 1/2 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , виключити ці її частки зі складу спадкового майна, що залишилось після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , та визнати за нею, [PERSON] , з урахуванням розміру її частки у спільно набутому майні подружжя, в цілому право власності на 3/4 земельної ділянки та 3/4 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Але Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2020 року в рамках справи № 509/1124/13-ц вказана зустрічна позовна заява [PERSON] була передана до канцелярії суду для визначення складу суду для розгляду позову в порядку ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.12.2020 року було відкрито провадження в справі по цивільній справі № 509/6268/20 за вище вказаним позовом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ 02899743, 67801, Одеська область, Овидиопольський район, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно. Таким чином, між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , виник і залишається невирішеним майновий спір про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно нерухомого майна, який стосується розподілу між ними часток: - земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач [PERSON] не визнає факт спільного набуття майна подружжям [PERSON] і заперечує належну позивачці [PERSON] 1/2 частку в спільно набутому майні подружжя, і заперечує відповідне зменшення розміру обсягу спадкового майна після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , тому позивачка [PERSON] звернулась за місцезнаходженням спірного нерухомого майна до Овідіопольського районного суду Одеської області із відповідним цивільним позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно. 08.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 509/6268/20, за позовом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ 02899743, 67801, Одеська область, Овидиопольський район, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно, цивільна справа № 509/6268/20 надійшла надійшла на розгляд судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кочко В.К. Ухвалою Овідіопольского районного суду Одеської області від 09.12.2020 року по цивільній справі № 509/6268/20 (провадження № 2/509/3022/20, суддя Кочко В. К.) суддею Кочко В.К. заявлено самовідвід та відведено суддю Кочко В.К. від подальшого розгляду цивільної справи № 509/6268/20. Відповідно до розпорядження від 10.12.2020 року та повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 509/6268/20 передано на розгляд судді Овідіопольского районного суду Одеської області Бочарова А.І.. Ухвалою Овідіопольского районного суду Одеської області від 11.12.2020 року по цивільній справі № 509/6268/20 (провадження № 2/509/3022/20, суддя Бочаров А.І.) відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ 02899743, 67801, Одеська область, Овидиопольський район, смт. Овідіополь, вул. Суворова, 2-а), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно. Ухвалено розглядати справу № 509/6268/20 в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, відповідачу встановлено 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву разом з усіма наявним у відповідача доказами, що підтверджують заперечення проти позову, а також роз`яснено його право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Підготовче судове засідання призначено на 03.03.2021 року о 09:30 год. у залі судового засідання в приміщенні суду. В підготовче судове засідання викликані сторони та треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог. По справі призначались судові засідання 03.03.2021 року, 12.05.2021 року, 06.07.2021 року, 17.08.2021 року, 16.11.2021 року, 08.02.2022 року, 28.02.2022 року, 27.06.2022 року, 17.10.2022 року, 15.11.2022 року, 06.12.2022 року, 15.02.2023 року, 15.06.2023 року, 06.07.2023 року, 12.09.2023 року. Судове засідання 03.03.2021 року було відкладено за письмовим клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Шибко А.І., яке надійшло за Вх. № 3993/21 від 03.03.2021 року на адресу електронної пошти Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із знаходженням адвоката Шибко А.І. в іншому суді іншого міста в іншій справі. Судове засідання 12.05.2021 року було відкладено за письмовим клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Шибко А.І., яке надійшло за Вх. № 8516/21 від 12.05.2021 року на адресу електронної пошти Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із захворюванням адвоката Шибко А.І. на небезпечну короновірусну хворобу. Судове засідання 06.07.2021 року було відкладено за письмовим клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - адвоката Лашкевича Д.В., яке надійшло за Вх. № 12157/21 від 06.07.2021 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю ознайомлення представника з матеріалами даної справи № 509/6268/20, та за письмовим клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Шибко А.І., яке надійшло за Вх. № 12142/21 від 06.07.2021 року на адресу електронної пошти Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю ознайомлення представника з матеріалами даної справи № 509/6268/20. Судове засідання 17.08.2021 року було відкладено через неявку відповідача [PERSON] без поважних причин та без повідомлення суду про неявку, через що в наступне судове засідання, окрім направлення судової повістки, судом також зроблено 18.08.2021 року Оголошення про виклик відповідача [PERSON] як: відповідача у підготовче судове засідання на 10:00 год. 16.11.2021 року. Судове засідання 16.11.2021 року було відкладено за письмовим клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Безверхого А.М. за Вх. № 21302/21 від 16.11.2021 року, про відкладення судового засідання у зв`язку із знаходженням адвоката Безверхого А.М. в іншому суді іншого міста в іншій справі, та за письмовим клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - адвоката Лашкевича Д.В., яке надійшло за Вх. № 21301/21 від 16.11.2021 року на адресу електронної пошти Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із захворюванням адвоката Лашкевича Д.В. на небезпечну короновірусну хворобу. Судове засідання 08.02.2022 року було відкладено за письмовим клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Безверхого А.М. за Вх. № 2315/22 від 08.02.2022 року, про відкладення судового засідання у зв`язку із знаходженням адвоката Безверхого А.М. в іншому судовому засіданні та необхідністю формування правової позиції. Судове засідання 27.06.2022 року було відкладено за письмовим клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Безверхого А.М. за Вх. № 8082/22 від 27.06.2022 року, про відкладення судового засідання у зв`язку із залученням адвоката Безверхого А.М. до проведення процесуальних дій в рамках кримінального провадження, та за письмовим клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - адвоката Лашкевича Д.В., яке надійшло за Вх. № 8076/22 від 27.06.2022 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із у зв`язку із знаходженням адвоката Лашкевича Д.В. у м. Києві в іншому суді іншого міста в іншій справі. Судове засідання 17.10.2022 року було відкладено за письмовим клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Шибко А.І., яке надійшло за Вх. № 14651/22 від 17.10.2022 року на адресу електронної пошти Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із посиленням ракетних обстрілів і небезпекою для життя під час відвідування суду. Судове засідання 15.06.2023 року проведено у присутності представника третьої особи [PERSON] - адвоката Лашкевича Д.В. і за відсутності сторін та третьої особи Овідіопольської районної державної нотаріальної контори , оскільки: - позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - адвокат Шибко А.І.позивача в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, надав раніше суду клопотання за Вх. № 2164/22 від 04.02.2022 року, в якому повністю підтримав всі заявлені позовні вимоги, наполягав на повному задоволенні позовної заяви та просив суд весь подальший розгляд справи № 509/6268/20 та всі судові засідання, що відбудуться, здійснювати без їх участі ; - відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - адвокат Безверхий А.М. в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, від представника відповідача раніше надійшли письмовий відзив на позов за Вх. № 19192/20136 від 02.12.2020 року, який долучено до матеріалів цивільної справи, а також клопотання за Вх. № 3994/21 від 03.03.2021 року про проведення судового засідання без їх участі та клопотання за Вх. № 14721/22 від 17.10.2022 року, в якому просив суд залишити без розгляду позов [PERSON] та закрити провадження у справі № 509/6268/20 ; - третя особа [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, представник третьої особи [PERSON] - адвокат Лашкевич Д.В. просив суд закрити підготовче судове засідання та призначити справу № 509/6268/20 до розгляду по суті ; - представник третьої особи Овідіопольської районної державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тричі надав раніше суду Лист за № 409/01-16 від 19.03.2021 року, Лист за № 719/01-16 від 28.05.2021 року і Лист за № 946/01-16 від 15.07.2021 року з підтвердженням обізнаності про дату і час судового засідання по справі і проханням не залучати Овідіопольську районну державну нотаріальну контору через відсутність у неї юридичної зацікавленості у наслідках розгляду спору у справі № 509/6268/20, у зв`язку з чим підготовче судове засідання проведено за його відсутності. Ухвалою Овідіопольского районного суду Одеської області від 15.06.2023 року по цивільній справі № 509/6268/20 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 509/6268/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] , про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13 годину 30 хвилин 06.07.2023 року. Судове засідання 06.07.2023 року було відкладено за письмовим клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - адвоката Лашкевича Д.В., яке надійшло за Вх. № 11884/23 від 06.07.2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Овідіопольского районного суду Одеської області, про відкладення судового засідання у зв`язку із у зв`язку із знаходженням адвоката Лашкевича Д.В. в іншому суді іншого міста в іншій справі. Судове засідання 12.09.2023 року, з урахуванням раніше наданих клопотань від представників обох сторін та від представників третіх осіб, проведено за їх відсутності, проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Складання повного тексту судового рішення відкладено на 21.09.2023 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи усні пояснення та письмові заяви й клопотання, надані сторонами справи та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року у 1-му відділі РАЦС Малиновського РУЮ м. Одеси був укладений законний шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує копія сторінки № 10 паспорту позивачки [PERSON] , а також визнається відповідачем [PERSON] у Відзиві на позов і не заперечується третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою і [PERSON] . Під час вище вказаного шлюбу подружжям [PERSON] був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Будівництво вказаного житлового будинку було закінчено 24.12.2007 року, тобто під час шлюбу подружжя [PERSON] , про що був складений Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 24.12.2007 року, який у свою чергу був затверджений 28.12.2007 року Розпорядженням № 1851 Овідіопольської районної державної адміністрації від 28.12.2007 року, , тобто також під час шлюбу подружжя [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що саме ці 2 документи зазначив відповідач [PERSON] у своєму письмовіому Відзиві на позов за Вх. № 19192/20136 від 02.12.2020 року на сторінці відзиву № 4. І наявність цих 2 документів також повністю визнається позивачкою [PERSON] і не заперечується третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою і [PERSON] . Також судом достеменно встановлено, що після введення означеного житлового будинка в експлуатацію під час законного шлюбу подружжя [PERSON] право власності на будинок дійсно було зареєстроване на ім`я чоловіка позивачки - [PERSON] , про що 31 січня 2008 року на ім`я її чоловіка - [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , були видані: - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року, бланк серії [NUMBER] ; - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року, № витягу 17580512, бланк серії ССГ № 717156. Факт реєстрації права власності в означені дати та згідно вказаних документів (копії були надані позивачкою) також не заперечується відповідачем [PERSON] і не заперечується третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою і [PERSON] . Таким чином, не заперечується сторонами і третіми особами факт набуття права власності на спірний житловий будинок із господарськими спорудами 31.01.2008 року, тобто під час існування законного шлюбу подружжя [PERSON] : позивачки [PERSON] та [PERSON] . Також судом встановлено, не заперечується сторонами і третіми особами, той факт, що [INFO] чоловік позивачки - [PERSON] помер у віці 49 років, що також підтверджує надана позивачкою копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке підтверджує факт смерті [INFO] [PERSON] (чоловіка позивачки [PERSON] , померлого спадкодавця). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не витікає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Таким чином, майно, яке було придбане чоловіком та жінкою під час їхнього спільного проживання однією сім`єю та зареєстрованого шлюбу, має бути визнане спільною сумісною власністю, а тому 1/2 його частина має бути виключена зі спадкового майна, а за другим з подружжя має бути визнане право власності на цю частку. Таким чином, суд робить висновок про те, що позивачці [PERSON] , як дружині померлого спадкодавця [PERSON] , спираючись на дію в українському законодавстві «презумпції спільності набуття майна під час шлюбу», вже належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка не входить до складу спадкового майна, оскільки є її часткою у спільно набутому майні подружжя [PERSON] . Отже, до спадкового майна, яке підлягає поділу між спадкоємцями входить тільки інша 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка є долею мого померлого чоловіка [PERSON] у нашому із ним спільно набутому майні подружжя. Саме ця інша 1/2 частка спірного житлового будинку по [ADDRESS] , а не весь житловий будинок, підлягає поділу в рівних частках 2(двома) спадкоємцями, тобто між відповідачем [PERSON] (як сином померлого спадкодавця [PERSON] ) і позивачем [PERSON] (як дружиною померлого спадкодавця [PERSON] ). А отже, відповідач [PERSON] має право на отримання в порядку спадкування за законом виключно права власності на 1/4 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином, позивачка [PERSON] , відповідно та з урахуванням розміру її частки у спільно набутому майні подружжя, в цілому має право на отримання права власності на 3/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Щодо право власності на спірну земельну ділянку із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно роз`ясненнь, які були надані в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. Судом встановлено, що надана позивачкою копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 948651 від 07.12.2006 року, підтверджує факт наявності у її чоловіка [PERSON] одноосібного права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] . Цей факт також визнається відповідачем [PERSON] у Відзиві на позов і не заперечується третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою і [PERSON] . При цьому, означена земельна ділянка початково була особистою власністю померлого спадкодавця [PERSON] , оскільки була придбана особисто ним у власність ще у 2006 році, тобто до укладення ним 26 жовтня 2007 року законного шлюбу із позивачкою [PERSON] . Разом із тим в подальшому, під час шлюбу подружжя [PERSON] , на цій спірній земельній ділянці був побудований спільний жиловий будинок подружжя [PERSON] , в якому позивачці [PERSON] правомомірно належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка не входить до складу спадкового майна, оскільки є її часткою у спільно набутому майні подружжя [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з тим, що внаслідок поділу спільної сумісної власності подружжя позивач [PERSON] , як дружина померлого спадкодавця [PERSON] , набуває право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , то до неї також переходить і право власності на 1/2 частину земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] , тобто відповідно до розміру 1/2 частки її права власності у вище вказаному житловому будинку. Таким чином, позивачці [PERSON] , як дружині померлого спадкодавця [PERSON] , вже належить на праві власності 1/2 частка земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] , яка не входить до складу спадкового майна, оскільки є моєю часткою у спільно набутому майні подружжя. Отже, до спадкового майна, яке підлягає поділу між спадкоємцями входить тільки інша 1/2 частка земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] , яка є долею її померлого чоловіка [PERSON] у земельній ділянці з урахуванням 1/2 частки померлого чоловіка [PERSON] у житловому будинку, як у спільно набутому майні подружжя [PERSON] . Саме ця інша 1/2 частка спірної земельної ділянки по [ADDRESS] , а не вся земельна ділянка, підлягає поділу в рівних частках 2(двома) спадкоємцями, тобто між відповідачем [PERSON] (як сином померлого спадкодавця) і позивачем [PERSON] (як дружиною померлого спадкодавця). А отже, первісний позивач [PERSON] має право на отримання в порядку спадкування за законом виключно права власності на 1/4 частку земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] . Таким чином, підсумовуючи вище наведені висновки і з урахуванням діючих норм законодавства, суд робить остаточний висновок про те, що позивачка [PERSON] , відповідно та з урахуванням розміру її частки у спільно набутому майні подружжя, в цілому має право на отримання права власності на 3/4 частки земельної ділянки із кадастровим номером 5123755800:01:003:1006 площею 0,150 га по [ADDRESS] . При цьому суд звертає увагу, що обидві сторони даного спору керуються одними документами і однаковими датами та обставинами. Тому надані позивачкою [PERSON] копії всіх документів, а також вказані сторонами обставини щодо заведення спадкової справи після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] і наявності у спадкодавця [PERSON] лише 2(двох) спадкоємців за законом, а також обставини неможливості прийняття ними спадщини позасудовим шляхом через відсутність у спадкоємців оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно і через наявність спору між спадкоємцями, приймаються судом згідно ст.ст. 76 - 80, 95 ЦПК України як належні, достатні, допустимі та достовірні докази, які згідно ч. 11 ст. 83 ЦПК України не викликають жодних сумнівів, та підтверджують обставини, які не підлягають додатковому доказуванню згідно приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки визнаються всіма учасниками даної цивільної справи № 509/6268/20 і ніким не оспорюються. Крім того, ці обставини вже встановлювались і досліджувались судами у іншій справі № 509/1124/13-ц, що також не заперечується обома сторонами даної цивільної справи № 509/6268/20 і ніким не оспорюються. Навпаки, представники обох сторон посилались на існування іншої справи № 509/1124/13-ц і надавали копію Ухвали Одлеського апеляційного суду від 18.08.2022 року про зупинення провадження в справі № 509/1124/13 до набрання законної сили рішенням в справі № 509/6268/20. Тому суд робить висновок, що всі заперечення відповідача [PERSON] ґрунтуються виключно на невизнанні ним презумпції спільного набуття нерухомого майна(житлового будинка із господарськими спорудами по [ADDRESS] ) подружжям [PERSON] . На пріоритетному значенні презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, неодноразово наголошував також Верховний Суд у численних правових позиціях, висловлених Верховним Судом у багатьох своїх Постановах. Так, Верховний Суд у Постанові від 07 лютого 2018 року по цивільній справі № 654/5243/14-ц, скасовуючи Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26.01.2016 та рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.09.2015, висловив правову позицію, в якій зазначив, що, цитую: «суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17.». Також, Верховний Суд у Постанові від 27 лютого 2019 року по цивільній справі № 755/4757/16-ц, скасовуючи Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7.12.2016 та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20.08.2018, висловив правову позицію, в якій зазначив, що, цитую: «У ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК. У ч. 1 ст. 70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц. У зв`язку із цим районний суд помилково застосував правову позицію ВСУ, викладену в його постанові від 7.09.2016 у справі №6-801цс16, про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, не звернувши уваги на норми сімейного права та змінену в подальшому правову позицію ВСУ. При цьому відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю Особи 2 підтверджує, що в судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно їй, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.». Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21 листопада 2018 року по цивільній справі № 372/504/17, скасовуючи Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року, також висловила правову позицію, в якій зазначила, що, цитую: «У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.». Крім того, Верховний Суд у Постанові від 24 червня 2020 року по цивільній справі № 742/2501/16-ц зробив правовий висновок про те, що: «Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.» Суд вважає, що в даному спорі для його правильного вирішення теж має значення презумпція спільності права власності подружжя [PERSON] на майно, яке набуте ними в період шлюбу. А оскільки саме відповідач [PERSON] заперчував спільність набуття спірного житлового будинка у шлюбі подружжям [PERSON] , то в даному випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує, тобто в даному випадку саме на відповідача [PERSON] . Однак відповідачем [PERSON] не спростовано правовий статус означеного спірного житлового будинка із господарськими спорудами по [ADDRESS] , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , зустрічний позов до позивачки [PERSON] відповідачем [PERSON] про визнання спірного житлового будинка із господарськими спорудами особистою приватною власністю померлого спадкодавця. у встановлений судом та законом п`ятнадцятиденний строк протягом усього розгляду цивільної справи № 509/6268/20 відповідачем [PERSON] не заявлявся, будь-яке судове рішення у іншій справі про визнання спірного житлового будинка із господарськими спорудами особистою приватною власністю померлого спадкодавця/або самого відповідача [PERSON] відсутнє, будь-яких інших належних і допустимих доказів на спростування відповідачем факту набуття спірного житлового будинка із господарськими спорудами під час спільного проживання у шлюбі подружжям [PERSON] та, відповідно, на спростування презумпції спільності права власності на нерухоме майно, набуте під час спільного шлюбу подружжям [PERSON] сторін, відповідач [PERSON] протягом усього розгляду цивільної справи № 509/6268/20 не надав. Також жодна із сторін протягом усього розгляду цивільної справи № 509/6268/20 не надала згоди на присудження грошової компенсації і не вчинила дій щодо звернення до суду з позовом про припинення права особи на частку у спільному майні та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Тому суд констатує, що заперечення відповідача [PERSON] зводяться до того, що відповідач вільно, на власний розсуд і в порушення чинного законодавства хибно тлумачить зміст наявних у справі доказів всупереч нормам матеріального права і всупереч дійсним обставинам набуття спірного майна з метою ухилення від поділу спільно набутого майна подружжя. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] , як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє доказове підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд, оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з засад виваженості та справедливості, вважає цивільний позов [PERSON] до до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, виключення майна зі складу спадкового майна та визнання права власності на майно, повністю обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачка [PERSON] під час подання свого позову майнового характеру вказала, що нею понесені судові витрати у вигляді сплати суми судового збору за подання позову в максимальному розмірі, встановленому у 2020 році для заявлення фізичною особою майнових вимог, тобто 10510,00 грн., то сплачений нею судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягується з відповідача [PERSON] на її, позивачки [PERSON] , користь.

Outcome: approved